КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.           Справа№
910/18043/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Жук Г.А.

суддів:           Мальченко А.О.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги № 03/2256 від 11.11.2013 року
товариства з додатковою
відповідальністю страхова компанія
«Альфа – Гарант» на рішення
господарського суду міста Києва від
28.10.2013 року

у справі            № 910/18043/13 (суддя –
Капцова Т. П.)

за позовом           Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго – Україна»

до           Товариства з
додатковою відповідальністю страхова
компанія «Альфа – Гарант»

про           відшкодування
шкоди в порядку регресу в розмірі 11 059, 09
грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явилися,

відповідача: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

18.09.2013 року до господарського суду м.
Києва звернулося приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «Інго-Україна» з позовом до
товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа - Гарант» про відшкодування
шкоди в порядку регресу у сумі 11 059, 09
грн. (а.с.3-5).

В обґрунтування позову позивач
посилається на норми ст. 27 Закону
України «Про страхування», положення
Закону України «Про обов’язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст.ст. 993, 1191 ЦК
України які регламентують
правовідносини сторін у разі виплати
страхового відшкодування
страхувальнику внаслідок настання
страхового випадку.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 року у справі № 910/18043/13
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою
відповідальністю страхова компанія
«Альфа – Гарант» на користь Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго – Україна»
страхове відшкодування в розмірі 10 549, 09
грн. та 1 641, 16 грн. – суми судового збору.
В іншій частині позовних вимог –
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, Товариство з додатковою
відповідальністю страхова компанія
«Альфа – Гарант» 11.11.2013 року через
господарський суд міста Києва надіслав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду та прийняте нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково, а саме стягнути
з ТДВ СК «Альфа – Гарант» на користь
ПАТ СК «АСК «Інго – Україна» 7 847, 01 грн.
та судовий збір пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права,
судом першої інстанції неповно
з’ясовано обставини справи, що мають
значення для справи. Апелянт стверджує,
що місцевим господарським судом не
враховано положень п. п. 7.38, 7.39. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої Наказом міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/2092,
зареєстрованої в Мінюсті України 04.08.2009
року за № 724/1674, щодо врахування
коефіцієнту зносу автомобіля; при
розрахунку матеріального збитку на
ремонт автомобіля не застосовано
коєфіційного зносу; не враховано, що у
разі коли страхова сума становить
певну частку у вартості предмета
договору страхування, страхове
відшкодування виплачується у такій же
частині від визначених по страховій
події збитків, якщо інше не передбачено
умовами договору; а також, що надання
послуг із страхування та
перестрахування не є об’єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.11.2013 року
апеляційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія «Альфа-Гарант» на рішення
господарського суду міста Києва від
28.10.2013 року у справі прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи у судовому засіданні на 13.01.2014
року.

Представник апелянта у судовому
засіданні 13.01.2014 року підтримав вимоги
апеляційної скарги.

Представник позивача у судове
засідання не з’явився, про причини
своєї неявки суд не повідомив, хоча про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв’язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника апелянта,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

Згідно представленої в матеріалах
справи довідки ДАІ від 12.03.2013 року №
9170202 вбачається, що 12.03.2013 року по вул. А.
Ахматової, вул. Дніпровська Набережна в
м. Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки
«KIA», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля марки «Toyota», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4, який не дотримався
безпечної дистанції, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем «KIA»,
д.р.н. АА 4276 ЕХ, в результаті чого
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження.

Відомості про ДТП підтверджено
довідкою відділу ДАІ Дарницького
району в місті Києві (а.с.9) (копія наявна
в матеріалах справи), довідкою ДАІ про
дорожньо-транспортну пригоду від 12.03.2013
року № 9170202 (а.с.10).

Як вбачається з постанови Дарницького
районного суду міста Києва від 09.04.2013
року у справі № 753/4358/13-п, ОСОБА_4, водія
автомобіля марки «Toyota», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 КУпАП, та застосовано до нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 12).

Транспортний засіб марки «KIA»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
застраховано у ПрАТ «Акціонерна
страхова компанія «Інго-Україна»
(страховик за договором) згідно
Договору добровільного страхування №
АТ 08099 від 25.01.2013 року, укладеного з
ОСОБА_3 (страхувальник за договором),
відповідно до умов якого страховик
зобов’язався страхувати майнові
інтереси страхувальника, пов’язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом
«KIA», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

18.09.2013 року страхувальник за договором
добровільного страхування № АТ 08099 від
25.01.2013 року звернувся до страховика із
заявою про настання події, що має
ознаки страхового випадку та виплати
страхового відшкодування (а.с.13).

Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія
«Інго-Україна» (позивач у справі)
згідно договору добровільного
страхування № АТ 08099 від 25.01.2013 року
(а.с.6), на підставі заяви страхувальника
від 18.09.2013 року та страхового акту № 70822
від 28.03.2013 року, протоколу огляду
транспортного засобу від 19.03.1013 року
(а.с.27-28), звіту № 148 про оцінку
матеріального збитку від 11.04.2013 року
(а.с.15), ремонтної калькуляції (а.с.29),
рахунку-фактури № С-00003743 від 19.03.2013 року
(а. с. 14), виплатило страхувальнику
страхове відшкодування у розмірі 12 287,
15 грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи належним чином
засвідченою копією платіжного
дорученням №4462 від 16.04.2013 року (а.с.47).

Матеріалами справи підтверджується, що
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_4, який керував автомобілем марки
«Toyota», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 та скоїв ДТП, застраховано
Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант», що підтверджується
полісом обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
№АЕ/2004366, яким встановлено ліміт
майнової відповідальності в сумі 50 000,
00грн., франшиза в розмірі 510, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами у справі виникли
правовідносини з приводу
обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів, які
регулюються ст. ст. 979 – 999 ЦК України,
Законами України «Про страхування» та
«Про обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

У відповідності до вимог ст.ст. 1187, 1188
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об’єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

05.06.2013 року позивач направив на адресу
відповідача, як до страховика винної
особи в ДТП, регресну вимогу № 03664 (а.с.48)
про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 11 059, 09 грн., яка була
отримана відповідачем, про що свідчить
відмітка про отримання вх. № 12/1198 від
10.06.2013 року.

Претензія залишена відповідачем без
відповіді та відповідного реагування,
що спричинило звернення позивача до
суду за захистом свого порушеного
права про стягнення 11 059, 09 грн. шкоди в
порядку регресу.

У відповідності до вимог ст. 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідач є відповідальною особою за
збитки завдані власнику
транспортного засобу «KIA», д.р.н. АА 4276
ЕХ, в межах передбачених договором
добровільного страхування наземного
транспортного засобу (поліс №
АЕ/2004366).

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Регрес (зворотна вимога) - це право
кредитора (регредієнта) вимагати
відшкодування шкоди, що виникла в
результаті виплати ним сум для
виконання обов’язку або з вини
боржника (регресата), і обов’язок
останнього виконати цю вимогу.

Підставою виплати страхового
відшкодування є страховий випадок,
тобто дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої відбулось пошкодження
майна, із володінням та користуванням
якого пов’язані майнові інтереси
страхувальника, що є об’єктом
страхування за укладеним з ним
договором.

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про
обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля марки «KIA»,
д.р.н. АА 4276 ЕХ, відповідно до положень
Закону України «Про обов’язкове
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» в межах,
передбачених полісом обов’язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, а до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, перейшло право вимоги
до відповідача, як особи,
відповідальної за збитки, завдані його
страхувальником.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду визнає
правомірним та обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про те,
що до стягнення в порядку регресу з
відповідача, як страховика, яким
застраховано відповідальність винної
особи належить сума з розрахунку: 11 059,09
грн. (вартість матеріального збитку) –
510 грн. (франшиза встановлена полісом №
АЕ/2004366) = 10 549, 09 грн.

Апелянтом визнано регресну вимогу
частково в сумі 7 847,01 грн., у задоволені
решти суми позову відповідач просить
відмовити з посиланням на те, що
позивач при визначенні та виплаті
страхового відшкодування
страхувальнику позивачем не враховано
положень п.п. 2.3., 2.4. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої Наказом міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/2092 (в
редакції наказу від 24.07.2009 року №
1335/5/1159), зареєстрованої в Мінюсті
України 04.08.2009 року за № 724/1674 (далі
ОСОБА_1), щодо врахування коефіцієнту
зносу автомобіля.

Фізичний знос КТЗ (його складових) –
утрата вартості КТЗ, яка зумовлена
частковою або повною втратою первісних
технічних та технологічних якостей КТЗ
порівняно з вартістю нового подібного
КТЗ (його складових), досліджувалося
суб’єктом оціночної діяльності ТОВ
«Екліс» у відповідності до зазначеної
ОСОБА_1, про що чітко зазначено у Звіті
№ 148 про оцінку автомобіля НОМЕР_3 від
06.02.2013 року. Колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що у
відповідності до п.п.2.4 ОСОБА_1 вартість
матеріального збитку (реальні збитки)
визначається як вартісне значення
витрат, яких зазнає власник у разі
пошкодження або розукомплектування
КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та
витрат, яких зазнає чи може зазнати
власник для відновлення свого
порушеного права користування КТЗ
(втрати товарної вартості). Однак у
відповідності до п.п.7.38., 7.39 ОСОБА_1
значення коефіцієнту фізичного зносу
приймається таким, що дорівнює нулю для
нових складників та для складників КТЗ,
строк експлуатації яких не перевищує: 5
років - для легкових КТЗ виробництва
країн СНД; 7 років - для інших легкових
КТЗ. Винятком стосовно використання
зазначених вимог є: якщо КТЗ
експлуатуються в інтенсивному режимі
(фактичний пробіг щонайменше вдвічі
більший за нормативний); якщо складові
частини кузова, кабіни, рами
відновлювали ремонтом або вони мають
корозійні руйнування чи пошкодження у
вигляді деформації; якщо КТЗ
експлуатувалося в умовах, визначених у
пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4, що не
доведено апелянтом. Автомобіль «Кіа-
Сее`d» державний № НОМЕР_1, 2008 року
випуску, як зазначено у Звіті, на час
ДТП має строк експлуатації 5,17 років,
коефіцієнт зносу дорівнює нулю.

Твердження апелянта про нарахування
ПДВ на страхові виплати не
відповідають дійсності, оскільки ПДВ,
згідно Рахунку фактури № С-00003743 (а.с.14),
Ремонтної калькуляції (а.с.29-31),
нараховано по господарських операціях
з придбання запчастин та матеріалів та
виконання робіт необхідних для
відновлення автомобіля, що є об’єктом
оподаткування податком на додану
вартість та відповідає вимогам
ст.ст.180,185 Податкового кодексу України.
Страхувальнику, згідно договору
страхування (поліс № АТ 08099) виплачено
страхове відшкодування в сумі витрат
понесених на відновлювальний ремонт
автомобіля за мінусом франшизи без
нарахування ПДВ. Отже, апелянт
помилково, господарські операції з
купівлі-продажу запчастин та
матеріалів та виконання робіт по
ремонту КТЗ, ототожнює з господарською
операцією по виплаті страхового
відшкодування, яка випливає з договору
страхування.

Крім того, колегія зазначає, що у
відповідності до ст. 9 Закону України
«Про страхування» при страхуванні
майна страхова сума встановлюється в
межах вартості майна за цінами та
тарифами, що діють на момент укладення
договору і збільшення ринкової
вартості майна на момент настання
страхового випадку (ДТП) не впливає на
розмір страхового відшкодування, яке
здійснюється в межах страхової сумі
визначеної договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, рішення господарського
суду міста Києва від 28.10.2013 року у
справі № 910/18043/13 відповідає фактичним
обставинам справи та не суперечить
чинному законодавству України, а
відтак передбачених законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду не
вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
відповідача у справі (апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю страхова
компанія «Альфа – Гарант» на рішення
господарського суду міста Києва від
28.10.2013 року у справі № 910/18043/13 залишити
без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 року у справі № 910/18043/13
залишити без змін.

3.Справу № 910/18043/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий
суддя
Г.А. Жук

Судді

А.О. Мальченко

ОСОБА_1