ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.
Справа № 18/2435/12

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Тихий П.В.

при секретарі Шевцові Є.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Крат А.В. (дов. №01-11/4350 від
16.04.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№3736П/1-8) на рішення господарського суду
Полтавської області від 12 листопада 2013
року у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", м. Полтава

про стягнення 422371,74 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України", звернувся до господарського
суду Полтавської області з позовом, в
якому просив стягнути на свою користь з
ПАТ "Полтаваобленерго" інфляційних
втрат 234391,64 грн., 3% річних 187980,10 грн..

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 12 листопада 2013
року по справі № 18/2435/12 (суддя
Іваницький О.Т.) позов задоволено.

Відповідач, ПАТ "Полтаваобленерго", з
рішенням господарського суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилається на
порушення місцевим господарським
судом норм матеріального,
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Просить рішення
господарського суду скасувати та
прийняти нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" у
відзиві проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає рішення суду
першої інстанції законним та
обґрунтованим. Просить рішення
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Телеграмою, що надійшла на адресу суду
08.01.2014 р. (вх. №48), позивач повідомив про
неможливість направити в судове
засідання свого представника, просить
розглядати справу за його відсутності
за наявними матеріалами.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. за №75.

Нез'явлення в судове засідання
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи, тому справа
розглядається відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.09.2009 р. між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (постачальник) та ПАТ
"Полтаваобленерго" (покупець) укладений
договір на постачання природного газу
№2201-06/09-930 ТЕ-24 та додаткові угоди до
нього (а.с.18-23).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати
у власність покупцю природний газ, за
наявності його обсягів, а покупець
зобов'язується прийняти від
постачальника та оплатити природний
газ.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання (п.1.3 договору).

Обсяги постачання природного газу
визначені п. 2.1 договору - за IV кв. 38200
куб. м за період з 01 жовтня 2009 р. по 31
грудня 2009 р.

Згідно до п. 4.4 договору
приймання-передача газу, поставленого
постачальником покупцеві у
відповідному місяці поставки,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 10 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов п.6.1
договору покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Протягом жовтня - грудня 2009 року та
січня - вересня 2010 року продавцем в
повному обсязі виконувались
зобов'язання за договором з постачання
природного газу, який отримано
відповідачем на суму 99 971 435,13 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу
(а.с.35-46).

Відповідач умови договору не виконав,
оплату за спожитий природний газ у
встановлені строки не здійснив,
остаточно розрахувався 06.01.2011 р.

В зв'язку з порушенням покупцем строків
оплати за поставлений за договором
№2201-06/09-930 ТЕ-24 природний газ, ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовом про
стягнення з ПАТ "Полтаваобленерго"
інфляційних втрат та 3 % річних за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачем надано детальний розрахунок
нарахованих 3% річних в розмірі 187 980,10
грн. та суму, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів що
становить 234 391,64 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
господарський суд визнав їх
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підтверджуються належними
доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком господарського суду з огляду
на таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі-продажу, згідно якого, в силу
ст. 655 Цивільного кодексу України,
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, встановлених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 4 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу Україна, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За поставлений природний газ по
договору №2201-06/09-930 ТЕ-24 від 23.09.2009 року
в жовтні та листопаді 2009 року покупець,
відповідно до умов договору, мав
сплатити суму 19 718 808,91 грн. до 11.12.2009 р.
Проте, як вірно встановив
господарський суд ПАТ
"Полтаваобленерго" до 15.12.2009 р. не
здійснило жодної оплати.

В грудні 2009 року відбулась поставка
природного газу загальною вартістю 15 138
438,48 грн.

Перевіривши розрахунки суми, на яку
збільшився розмір боргу внаслідок
інфляційних процесів за грудень 2009 -
січень 2011року в сумі 234 391,64 грн. та 3%
річних за період з 11.12.2009 р. по 06.01.2011 р. в
сумі 187 980,10 грн., суд першої інстанції
правомірно визнав їх обґрунтованими та
такими, що здійснені відповідно до
вимог чинного законодавства.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на заяву №01-11/68 від 03.01.2013 р. (т.1
а.с.68), як на належний доказ зарахування
зустрічних однорідних вимог та
припинення зобов'язань щодо сплати
штрафних санкцій, є безпідставними та
необґрунтованими з огляду на таке.

Неустойка вказана в заяві №01-11/68 від
03.01.2013 р. нарахована за період з 21.12.2011 р.
по 01.02.2012 р. та входить до складу
позовних вимог по справі №5011-69/17898-2-12,
тобто є спірною (т. 3 а. с.8-14).

Відповідно до статті 601 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог є способом припинення одночасно
двох зобов'язань, в одному із яких одна
сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам: бути зустрічними (кредитор за
одним зобов'язанням є боржником за
іншим, а боржник за першим
зобов'язанням є кредитором за другим);
бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо); строк
виконання щодо таких вимог настав, не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Частина 2 статті 601 Цивільного кодексу
зазначає, що зарахування зустрічних
вимог може здійснюватися за заявою
однієї із сторін.

Згідно п.1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Однак
матеріали справи не містять
підтвердження наявності зустрічного
боргу з посиланням на первинну
документацію, відсутні первинні
документи на відображення
взаємозаліку.

В листі Вищого господарського суду від
12.03.2009р., № 01-08/163 "Про деякі питання,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів України у
другому півріччі 2008 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено про те, що припинення
зобов'язання зарахуванням означає
відсутність предмета спору за умови,
якщо між сторонами не залишилися
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору.

Зарахуванням може бути погашене дійсне
зобов'язання, яке забезпечене судовим
захистом.

Враховуючи наведене, дана сума є
спірною, що унеможливлює проведення
зарахування зустрічних однорідних
вимог в порядку ст. 601 Цивільного
кодексу України.

З огляду на вищевказане, колегія
суддів, враховуючи наявність порушення
відповідачем зобов'язання, а також те,
що розрахунки інфляційних втрат та 3%
річних, нарахованих на суму
заборгованості є вірними, не
суперечать вимогам чинного
законодавства та умовам договору,
зазначає, що позовні вимоги правомірно
визнані судом першої інстанції
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В порушення зазначених норм відповідач
в обґрунтування апеляційної скарги
документи не надав, розрахунки не
здійснив, суму боргу не зазначив,
звірку з позивачем не здійснив.

Тому, колегія судів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Полтавської
області від 12 листопада 2013 року по
справі № 18/2435/12 прийняте при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 85, 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 12 листопада 2013
року по справі № 18/2435/12 залишити без
змін.

Повна постанова підписана 14.01.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.