РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
Справа № 903/831/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Саврій В.А. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача фізичної особи-підприємця
Ліщука Юрія Вікторовича на рішення
господарського суду Волинської
області від 18 вересня 2013 року у справі
№903/831/13 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до фізичної особи-підприємця Ліщука
Юрія Вікторовича

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Рекротюк Олександр
Васильович

про стягнення 50 000, 00грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 18 вересня 2013
року у справі №903/831/13 задоволено позов
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка» (01103, м.Київ,
вул.Кіквідзе, 14-В, )
(надалі - позивач) до фізичної
особи-підприємця Ліщука Юрія
Вікторовича (43000, м.Луцьк, пр-т.Волі, 21,
кв.4, ідентифікаційний номер )
(надалі - відповідач) за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача Рекротюка О.В. про
стягнення 50000 грн. в порядку регресу
/а.с.80-81/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
транспортний засіб, яким керував
Рекротюк О.В., належить ФОП Ліщуку Юрію
Вікторовичу, беручи до уваги надане
чинним законодавством право
страховика після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, відповідно до приписів ст.1172
ЦК України, позовні вимоги приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Уніка» підставні та
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
фізична особа-підприємець Ліщук Юрій
Вікторович звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в позові відмовити /а.с.86-88/.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт
посилається на порушення
господарським судом Волинської
області норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду, обставинам
справи та неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи. Апелянт
зазначив, що судом першої інстанції не
з'ясовано чи набув чинності вирок
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 08.08.2012 року,
адже за об'єктивними обставинами самим
позивачем до матеріалів позовної заяви
додано копію Ухвали Апеляційного суду
Хмельницької області від 30.10.2012 року у
кримінальній справі №1/2215/32/2012,
винесеної за результатами розгляду
апеляцій прокурора та цивільного
відповідача Ю.В.Ліщука на вирок
Старокостянтинівського районного суду
від 08.08.2012 року, за якою апеляцію
цивільного відповідача Ю.В.Ліщука
задоволено повністю: вирок
Старокостянтинівського районного суду
від 08.08.2012 року щодо Рекротюка О.В. в
частині вирішення цивільного позову
скасовано з направленням справи на
новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства в той же суд.
При цьому нове судове рішення після
направлення справи на новий судовий
розгляд, яке б набрало законної сили, -
на момент подання апеляційної скарги
відсутнє; відтак, на думку апелянта,
абсолютно незрозумілим є висновок
суду щодо безспірності суми, яка
підлягає стягненню з відповідача в
порядку регресу, оскільки, судове
рішення, яке б набуло законної сили і
вказувало б на конкретну суму, яка
підлягає відшкодуванню з боку
Ю.В.Ліщука відсутнє. Апелянт вважає, що
оскільки відсутнє судове рішення, яке
б встановлювало розмір шкоди, завданий
потерпілому, то здійснена позивачем
виплата страхового відшкодування, була
передчасною та без належної правової
підстави.

14 листопада 2013 року на адресу
Рівненського апеляційного
господарського суду позивачем було
подано відзив на апеляційну скаргу, в
якому він вважає апеляційну скаргу
відповідача необґрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню /а.с. 100-102/. В
обґрунтування своїх заперечень
позивач зазначив наступне: з моменту
проголошення ухвали Апеляційного суду
Хмельницької області від 30.10.2012 року,
вирок в частині визнання Рекротюка
Олександра Васильовича винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286
КК набрав законної та є належним
доказом по справі, який підтверджує
вину водія "Scania" д/н АС0235АК Рекротюка
О.В. у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди 29 липня 2011 року та факт
технічної несправності транспортного
засобу Scania, яким керував останній;
виплата страхового відшкодування
потерпілому здійснювалася позивачем
не на підставі рішення суду, а на
підставі заяви потерпілого про виплату
страхового відшкодування та доданих до
неї документів.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 31 жовтня 2013
року апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
дату судового засідання на 20 листопада
2013 року /а.с. 8/. Розгляд справи
відкладався.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 19
листопада 2013 року, у зв'язку із
завантаженістю судді Коломис В.В. та
відповідно до затверджених складів
колегій, внесено зміни до складу
колегії суддів та визначено наступний
її склад: головуючий суддя Мамченко
Ю.А., суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П.
/а.с. 109/.

Представники позивача, відповідача та
третьої особи в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином /а.с. 124-127/.
Причин неявки в судове засідання не
повідомили.

Враховуючи положення статті 102 ГПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а також
те, що судом вчинено всі необхідні дії
для належного повідомлення всіх
учасників провадження у справі про час
і місце розгляду справи, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні за
відсутності представників позивача,
відповідача та третьої особи за
наявними у справі матеріалами, у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
29.07.2011 року о 18 год. 45 хв. на автодорозі
Житомир-Чернівці відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу "Mercedes-Benz" д/н
ВХ1403АА під керуванням Тадевощука Л. О.
та транспортного засобу "Scania" д/н
АС0235АК під керуванням Рекротюка О. В.
/а.с. 9-11/.

Вироком Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 08.08.2012 року Рекротюка О. В. визнано
винним у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди /а.с. 11/.

Апеляційним судом Хмельницької
області вирок скасовано в частині
цивільного позову, в решті Вирок
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 08.08.2012 року
залишено без змін /а.с. 12-15/.

Згідно полісу №АА/2620581 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів,
дорожньо-транспортну пригоду було
визнано страховим випадком, про що
складено акт № 00071727/1 від 19.12.2012 року,
відповідно до якого виплата страхового
відшкодування потерпілому становить
50000,00 грн.. /а.с. 22/.

Згідно частини 2 статті 8 Закону України
"Про страхування" страховий випадок -
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Суму страхового відшкодування в
розмірі 50000,00 грн. позивач виплатив
власнику пошкодженого автомобіля, що
підтверджується платіжним дорученням
№045104 від 26.12.2012 року /а.с. 23/.

Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України,
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про страхування", до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Стаття 993 ЦК України, містить
аналогічну норму.

Згідно статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, зокрема, якщо
дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку
безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

Скаржник зазначає, що згідно копії
ухвали Апеляційного суду Хмельницької
області від 30.10.2012 року у кримінальній
справі №1/2215/30/2012 вирок в частині
вирішення цивільного позову скасовано
з направленням справи на новий судовий
розгляд в порядку цивільного
судочинства в той же суд. Апелянт
стверджує, що на момент розгляду справи
було відсутнє нове судове рішення, яке
набрало б законної сили, а відтак судом
першої інстанції не встановлено чи
набув вирок Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 08.08.2012 року законної сили. Зазначене
твердження не відповідає дійсним
обставинам справи з огляду на наступне.

Ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 30.10.2012 року
вирок Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 08.08.2012 року в частині визнання
Рекротюка Олександра Васильовича
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
залишено без змін.

З моменту проголошення ухвали
Апеляційного суду Хмельницької
області від 30.10.2012 року, вирок в частині
визнання Рекротюка Олександра
Васильовича винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК набрав
законної сили та є належним доказом по
справі, який підтверджує вину водія
"Scania" д/н АС0235АК Рекротюка О.В. у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди 29 липня
2011 року та факт технічної несправності
транспортного засобу "Scania" д/н АС0235АК,
яким керував останній.

Як вбачається із матеріалів справи,
Рекротюк О.В. перебував у трудових
відносинах з ФОП Ліщуком Ю.В., що
підтверджується копією трудового
договору від 25.07.2011 року /а.с. 18-19/.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК
України, шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною стороною.

Згідно з статтею 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Із матеріалів справи вбачається, що
транспортний засіб "Scania" д/н АС0235АК, що
знаходився під керуванням Рекротюка О.
В. належить ФОП Ліщуку Ю. В.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи, що позивач виплатив
страхове відшкодування потерпілій
особі, то до нього, відповідно до
приписів статті 27 Закону України "Про
страхування" та приписів Цивільного
кодексу України, перейшло право вимоги
до відповідача.

Твердження скаржника щодо тієї
обставини, що висновок суду першої
інстанції стосовно безспірності суми,
стягнутої з відповідача є
незрозумілим, оскільки, відсутнє
судове рішення, яке б набуло законної
сили і вказувало б на конкретну суму,
яка підлягає відшкодуванню з боку
Ліщука Ю.В., колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

В матеріалах справи наявна копія заяви
від 01.08.2011 року власника транспортного
засобу «Mercedes-Benz» д/н ВХ1403АА Бородія І.В.
про виплату страхового відшкодування у
зв'язку з ДТП 29.07.2011 року.

Таким чином, виплата страхового
відшкодування потерпілому
здійснювалася позивачем не на підставі
рішення суду, а на підставі заяви
потерпілого про виплату страхового
відшкодування та доданих до неї
документів.

Для визнання дорожньо-транспортної
пригоди 29.07.2011 року страховим випадком,
позивачу були надіслані всі необхідні
документи, а саме: вирок суду, який
встановлював вину Рекротюка О.В. у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди
та висновок авто-товарознавчої
експертизи, яким встановлена вартість
матеріального збитку, завданого у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу «Mercedes-Benz» д/н ВХ10403АА у розмірі
56451,37 грн., що перевищує ліміт,
встановлений полісом №АА/2620581.

З огляду на вищевикладене, твердження
скаржника про відсутність рішення
суду, в якому вказувалася б конкретна
сума стягнення з нього страхового
відшкодування та про передчасність
такого стягнення є безпідставними,
оскільки сума виплаченого позивачем
страхового відшкодування є
обґрунтованою та не перевищує ліміт,
встановлений полісом №АА/2620581.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Натомість, скаржником не подано
судовій колегії належних та достатніх
доказів, які стали б підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду. Посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає
безпідставними, документально
необґрунтованими, такими, що належним
чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді спору.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 18.09.13 р. у справі
№903/831/13 залишити без змін, апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
Ліщука Юрія Вікторовича - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 903/831/13 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.