Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" січня 2014 р.
Справа № 906/1819/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Петров Є.Л., довіреність
від 08.01.2014р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Володимир-Волинська
птахофабрика" (с.Федорівка,
Володимир-Волинський район, Волинська
область)

до Публічного акціонерного товариства
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат"
(м.Новоград-Волинський, Житомирська
область)

про стягнення 135264,01 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Володимир-Волинська птахофабрика"
(с.Федорівка, Володимир-Волинський
район, Волинська область) звернулось до
господарського суду Житомирської
області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат"
(м.Новоград-Волинський, Житомирська
область) про стягнення 135264,01 грн., з яких
130618,98 грн. основного боргу за прийнятий
по договору поставки №Ф-00000101 від
24.06.2013р. товар, 3349,57 грн. пені, 522,48 грн.
інфляційних та 772,98 грн. 3% річних,
нарахованих за несвоєчасне виконання
зобов'язань.

Ухвалою суду від 11.12.2013р. позовну заяву
ПАТ "Володимир-Волинська птахофабрика"
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №906/1819/13 та
призначено на 09.01.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, просить позов
задовольнити.

09.01.2014р. на адресу суду від відповідача -
Публічного акціонерного товариства
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат"
надійшла заява (вих.№10 від 08.01.2014р.) про
визнання позову ПАТ
"Володимир-Волинська птахофабрика"
щодо стягнення основного боргу в сумі
130618,98 грн. та штрафних санкцій - з
урахуванням обґрунтованості,
встановленої судом. В цій же заяві
відповідач просить розглянути справу
без участі його представника.

З даного приводу суд приймає до уваги
наведене у пункті 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", а саме, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, оскільки правова
позиція щодо позову у справі викладена
відповідачем письмово у заяві про
визнання позову вих.№10 від 08.01.2014р., яка
долучена судом до матеріалів справи;
зважаючи, що відповідача було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду справи, проте, своїм правом
приймати участь в судовому засіданні
останній не скористався; зважаючи
також на те, явка представників сторін
в судове засідання обов'язковою не
визнавалася, господарський суд дійшов
висновку про можливість розглянути
справу за відсутності представника
відповідача та за наявними матеріалами
справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення присутнього
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2013 року між сторонами у справі
- Публічним акціонерним товариством
"Володимир-Волинська птахофабрика"
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат"
(покупець) укладено договір поставки
№101, з протоколом розбіжностей (а.с.12-18),
за яким постачальник зобов'язався
передавати у власність покупцю товар
(продукцію виробництва ПАТ
"Володимир-Волинська птахофабрика":
м'ясо бройлера та субпродукти в
асортименті та кількості) згідно
накладних у відповідності до
узгоджених сторонами замовлень, а
покупець зобов'язується проводити
оплату за товар та приймати його на
умовах даного договору (п.1.1. договору).

У відповідності до п.1.2. договору, товар
передається покупцю частинами
(партіями). Під партією товару сторони
розуміють товар, зазначений в окремій
накладній.

За змістом пунктів 1.3.-1.5. договору,
купівля-продаж кожної партії товару
здійснюється на підставі накладної
згідно погодженого сторонами
замовлення. Асортимент, кількість та
ціна товару погоджуються сторонами при
формуванні замовлення та визначаються
в накладних, які є невід'ємною частиною
договору. Ціна за одиницю товару
погоджується сторонами додатково та
підтверджується видатковими
документами на одержання товару.

Згідно п.1.9. договору, загальна вартість
даного договору становить суму всіх
накладних на відпуск товару.

Пункт 3.2. договору встановлює, що
покупець зобов'язаний своєчасно
оплачувати постачальнику вартість
товару згідно розділу 4 даного
договору.

Згідно п.4.1. договору, розрахунок за
кожну поставлену партію товару
здійснюється покупцем протягом 7
календарних днів, з моменту
завантаження товару в автотранспорт
покупця. Розрахунки за товар
здійснюються в українській
національній валюті - гривнях. Вид
розрахунків безготівковий. Форма
розрахунків - платіжне доручення. Датою
оплати за товар визнається дата
фактичного надходження коштів на
рахунок постачальника.

У відповідності до пункту 4.2. договору,
у разі прострочення оплати товару
постачальник має право вимагати від
покупця оплати суми боргу із
врахуванням індексу інфляції та сплати
процентів за користування грошовими
коштами в розмірі 5% річних, що
нараховуються на прострочену суму за
кожен день прострочки, поряд із сплатою
штрафних санкцій згідно розділу 7
даного договору.

Згідно п.6.1. договору , даний договір
набирає чинності з моменту підписання
його сторонами і діє до 31.12.2013р., але в
будь-якому випадку до моменту повного і
належного його виконання. В пункті 6.2.
договору обумовлено продовження дії
даного договору на один рік, якщо жодна
із сторін не заявить письмово про його
розірвання не пізніше, ніж за 15 днів до
закінчення даного договору.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.

Згідно ст.175 Господарського кодексу
України, майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Аналогічні норми містяться в ст.193
Господарського кодексу України.

На виконання умов договору поставки
№Ф-00000101 від 24.06.2013р. Публічне
акціонерне товариство
"Володимир-Волинська птахофабрика"
передало відповідачу обумовлений
товар, що підтверджується наявними у
справі видатковими накладними (а.с.20-23
(видаткова накладна від 01.07.2013 р. з актом
- а.с.24); 25-48).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не оплатив
отриманий від позивача товар своєчасно
та у повному обсязі, що й стало
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом. Станом на день
звернення до суду, заборгованість
відповідача за отриману ним від
позивача продукцію становила 130618,98
грн., що підтверджено відповідачем,
згідно заяви останнього про визнання
позову у справі, а також, складеної
відповідачем картки клієнта
"Володимир-Волинська птахофабрика" з
01.06.2013 р. по 31.10.2013 р. з відображеними
сумами придбаної продукції по кожній
партії та сумами здійснених в оплату за
товар платежів (а.с.51-52).

При цьому, станом на день розгляду
справи доказів погашення вказаної суми
заборгованості за товар відповідачем
суду не надано.

Враховуючи викладене, позов щодо
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 130618,98 грн., підлягає
задоволенню господарським судом.

Таким чином, згідно встановлених
обставин справи підтверджується
порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки
№Ф-00000101 від 24.06.2013 р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.4. договору сторони погодили,
що у випадку прострочення платежу за
товар покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику штрафну неустойку (пеню)
в розмірі 0,5% від суми заборгованості за
кожен день прострочки до моменту
повного розрахунку за товар.

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

З урахуванням зазначених норм чинного
законодавства, а також умов п.4.2., 7.4.
договору, позивачем нараховано до
стягнення з відповідача 3349,57грн. пені,
522,48грн. інфляційних та 772,98 грн. 3%
річних.

Перевіривши здійснені позивачем
розрахунки (а.с.3-4), господарський суд
встановив їх правомірність та,
відповідно, обгрунтованість заявлених
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача на свою користь 3349,57грн.
пені, 522,48грн. інфляційних та 772,98 грн. 3%
річних.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Водночас, доказів погашення існуючої
суми заборгованості відповідачем суду
до справи не надано.

Таким чином, аналіз наведених норм
права та встановлених обставин справи
свідчить про обґрунтованість
заявлених позивачем вимог щодо
стягнення з відповідача 130618,98 грн.
основного боргу, 3349,57 грн. пені, 522,48 грн.
інфляційних та 772,98 грн. 3% річних; позов
підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати покладаються
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Новоград-Волинський
м'ясокомбінат" (11700, Житомирська обл.,
м.Новоград-Волинський, вул.Борисова,
буд.4, ідентифікаційний код 00443424) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Володимир-Волинська
птахофабрика" (44700, Волинська обл.,
Володимир-Волинський р-н, с.Федорівка,
ідентифікаційний код 00851376):

- 130618,98 грн. основного боргу,

- 3349,57 грн. пені,

- 522,48 грн. інфляційних,

- 772,98 грн. 3% річних,

- 2705,28 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 14.01.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (прост.)

3 - відповідачу (реком.)