ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.Справа № 922/4566/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (м.Чернігів) до Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 (м.Харків) про про
стягнення 61372,03 гривень за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2013 року позивач, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (відповідача) суми
заборгованості у розмірі 61372,03 гривень,
у тому числі, 56060,45 гривень суми
основної заборгованості, 3950,81 гривень
суми нарахованої пені та 1360,77 гривень
суми 3% річних. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов договору
купівлі-продажу №11, укладеного між
сторонами 14 листопада 2012 року. Крім
того, позивач просив суд стягнути з
відповідача 1720,50 гривень судового
збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 листопада 2013
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду (суддя Попович І.М.).
Провадження у справі було порушено та
призначено до розгляду у відкритому
судовому засіданні на 18 листопада 2013
року.

18 листопада 2013 року справу №922/4566/13 було
передано до розгляду судді Аріт К.В., на
підставі розпорядження керівника
апарату господарського суду
Харківської області №1480 від тієї ж
дати, у зв'язку із хворобою судді
Попович І.М.

Відповідно до п.3.8. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розгляд справи
починається заново в разі зміни складу
суду, а отже, спочатку починається й
перебіг строку вирішення спору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року було відкладено розгляд справи на
17 грудня 2013 року, у зв'язку з неявкою
представників сторін.

19 листопада 2013 року представник
позивача надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№42844)
витребувані судом документи на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 грудня 2013
року було відкладено розгляд справи на
14 січня 2014 року, у зв'язку з неявкою
представників сторін.

Сторони у відкрите судове засідання 14
січня 2014 року своїх представників не
направили. Про причини неявки суд не
повідомили. Про час та місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Вищий господарський суд України у п.4
Інформаційного листа № 01-8/1228 від 02
червня 2006 року "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив про те, що до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "у зв'язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і
тому подібне, з урахуванням конкретних
обставин справи можуть вважатися
належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасників судового
процесу про вчинення відповідним судом
певних процесуальних дій.

Відповідно до п.3.6 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України
№02-5/289 від 18 вересня 1997 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Беручи до уваги, що відповідно до ст.33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладено на сторони, а
також те, що ухвалою господарського
суду Харківської області про порушення
провадження у справі від 04 листопада 2013
року відповідача було повідомлено про
розгляд даної справи, суд в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами, без участі
представників відповідача та позивача.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані позивачем
докази, встановив наступне.

14 листопада 2012 року між фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(відповідачем) було укладено договір
купівлі-продажу №11.

Відповідно до умов договору, продавець
(позивач) зобов'язався передати у
власність покупця (відповідача) товари
медичного призначення одноразового
використання (товар) у кількості,
асортименті і за цінами, погодженими
сторонами у накладних, а покупець, в
свою чергу, зобов'язався прийняти
відповідний товар та оплатити його.

Право власності на товар переходить
від постачальника до покупця з моменту
передачі товару по накладній (п.3.1
договору).

На виконання умов договору, за період з
14 листопада 2012 року по 19 березня 2013
року, позивач поставив на адресу
відповідача товар на суму 82199,22 гривень,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи накладними (а.с.14-31).
Відповідні накладні було підписано з
обох сторін. Крім того, 04 червня 2013 року
відповідач повернув позивачу товар на
суму 9738,77 гривень, що підтверджується
накладною (повернення) №1 (а.с.38).

Відповідно до п.3.2 договору, покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману по накладній
партію товару протягом 30 календарних
днів з моменту приймання партії на
складі покупця.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду спору,
відповідач частково розрахувався за
отриманий товар на суму 26138,77 гривень,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи платіжними
дорученнями (а.с.32-37), у зв'язку з чим
утворилась основна заборгованість
перед позивачем у розмірі 56060,45 гривень.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
56060,45 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3950,81 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до п.5.2 договору, у разі
затримки оплати товару покупець за
вимогою продавця сплачує останньому
пеню, що нараховується на несплачену
суму у розмірі 1% за кожний день
прострочення платежу.

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 1360,77 гривень
суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірний, та такий, що
відповідає нормам чинного
законодавства України, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 546, 548, 599,
612, 625, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 56060,45
гривень основної заборгованості, 3950,81
гривень пені, 1360,77 гривень суми 3% річних
та 1720,50 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 січня 2014 року.

Суддя Аріт К.В.

Справа №922/4566/13