ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 914/2779/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Остапенка
М.І. (головуючого),

Гончарука
П.А. (доповідача),

Стратієнко
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Львівтрансгаз" на рішення
господарського суду Львівської
області від 6 серпня 2013 року та
постанову Львівської апеляційного
господарського суду від 5 листопада 2013
року у справі № 914/2779/13 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнафт-Львів" до
публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Львівтрансгаз" про стягнення суми, -

Встановив:

У липні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Юнафт-Львів"
звернулося до господарського суду
Львівської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Львівтрансгаз" про стягнення 493793,58 грн.
заборгованості за договором
купівлі-продажу № від 14 вересня
2011 року та 24481,50 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 6 серпня 2013 року,
залишеним без змін постановою
Львівської апеляційного
господарського суду від 5 листопада 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 493793,58
грн. основного боргу, 24481,50 грн. 3 %
річних, 10365,50 грн. судового збору.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постановлені у справі судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення про припинення провадження у
справі, у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, суд вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено попередніми судовими
інстанціями, 14 вересня 2011 року
сторонами укладено договір
купівлі-продажу № , відповідно до
умов якого позивач зобов'язувався
поставити та передати товар у
власність покупця, а відповідач -
прийняти та оплатити його на умовах
цього договору. Найменування
(номенклатура, сортамент, асортимент),
кількість і ціни товару, що є предметом
цього договору, обумовлюються в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору. Загальна ціна
товару складає 949888,50 грн. Датою
поставки вважається дата підписання
сторонами накладної, в момент
підписання якої відбувається перехід
права власності на товар. Відповідач
проводить розрахунки з позивачем
шляхом безготівкового перерахунку
коштів протягом 120 днів після отримання
продукції.

На виконання умов договору, згідно
підписаних представниками сторін
накладних: ВН-0000884 від 3 жовтня 2011 року,
ВН-0000902 від 7 жовтня 2011 року, ВН-0000996 від 7
листопада 2011 року, ВН-0001003 від 7
листопада 2011 року, позивач передав
відповідачу товар.

11 листопада 2011 року відповідачем
направлено позивачу лист про
припинення поставки недопоставленого
товару у зв'язку зі зменшенням об'ємів
фінансування.

При цьому, судами встановлено, що
вчасно покупцем проведено оплату лише
за товар, отриманий за накладною
ВН-0000902, на загальну суму 31941,00 грн., а за
товар, отриманий згідно інших
накладних, відповідачем систематично
порушувалися строки та розміри оплати.
За весь період відповідачем
перераховано на рахунок позивача 404721,72
грн., проте, починаючи з 1 лютого 2013 року,
у зв'язку з припиненням виплат за
договором, у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість у
розмірі 493793,58 грн.

Встановивши зазначене, а також факт
відсутності доказів погашення
відповідачем боргу, керуючись нормами
ст. 655, 692 Цивільного кодексу України,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині стягнення суми
основної заборгованості.

Разом з тим, на підставі ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, враховуючи
прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання, судом
задоволено й вимогу щодо стягнення 3 %
річних в сумі 24481,50 грн., зважаючи на
правильність відповідного розрахунку
позивача.

З таким рішенням місцевого
господарського суду погодився й суд
апеляційної інстанції, залишивши його
без змін.

Висновок попередніх судових інстанцій
про наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог в повному
обсязі є законним, обґрунтованим,
відповідає фактичним обставинам і
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги його не
спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Львівтрансгаз" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Львівської області від 6 серпня 2013
року та постанову Львівської
апеляційного господарського суду від 5
листопада 2013 року у справі № 914/2779/13 -
без змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.