ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
Справа № 911/3936/13

Розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Давид»,
м.Бровари

до Приватного підприємства «Мрія-С»,
м.Бровари

про стягнення 700000,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Коваленко Я.О.

Від відповідача: Ніколюк О.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Давид» (далі -
позивач) до Приватного підприємства
«Мрія-С» (далі - відповідач) про
стягнення 700000,00 грн.

Провадження у справі №911/3936/13 порушено
відповідно до ухвали суду від 21.10.2013
року та призначено справу до розгляду
на 05.11.2013 року.

Представник позивача у судовому
засіданні 05.11.2013 року заявив усне
клопотання про здійснення фіксації
судового процесу технічними засобами.
Представник відповідача у судовому
засіданні 05.11.2013 року подав клопотання
про здійснення фіксації судового
процесу технічними засобами

У зв'язку із неможливістю забезпечення
фіксації судового процесу технічними
засобами у даному судовому засіданні,
розгляд справи підлягає відкладенню.
Розгляд справи відкладався на 28.11.2013
року.

22.11.2013 року до господарського суду від
відповідача надійшов відзив на позов, в
якому відповідач проти позову
заперечує та просить суд відмовити
позиву у задоволенні позовних вимог.
Крім того, представник відповідача
подав клопотання про виклик у судове
засідання для дачі пояснень керівника
ТОВ фірми «Давид».

Відповідно до ст. 30 ГПК України в
судовому процесі можуть брати участь
посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань,
що виникають під час розгляду справи.
Ці особи мають право знайомитися з
матеріалами справи, давати пояснення,
подавати докази, брати участь в огляді
та дослідженні доказів. Зазначені
особи зобов'язані з'явитись до
господарського суду на його виклик,
сповістити про знані їм відомості та
обставини у справі, подати на вимогу
господарського суду пояснення в
письмовій формі.

За наслідками розгляду клопотання
представника відповідача про виклик у
судове засідання директора ТОВ фірми
«Давид», а саме головного бухгалтера
Бабенко Галини Йосипівни для дачі
пояснень з питань, що мають значення
при розгляді справи, суд дійшов
висновку про задоволення зазначеного
клопотання частково та зобов'язання
керівника ТОВ фірми «Давид» надати
письмові пояснення по суті спору.
Розгляд справи відкладався на 12.12.2013
року.

11.12.2013 року до господарського суду від
позивача надійшли письмові пояснення
на відзив відповідача.

Перед початком судового засідання
12.12.2013 року сторонами подано спільне
клопотання про відмову від фіксації
судового процесу технічними засобами у
даному судовому засіданні.

Представником відповідача у судовому
засіданні 12.12.2013 року подано заяву про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

На виконання вимог ухвали суду від
28.11.2013 року письмові пояснення по суті
заявлених позовних вимог від директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Давид»
Воробйової Валентини Василівни не
надходили.

Крім того, представник позивача у
судовому засіданні 12.12.2013 року подав
заяву про продовження строку розгляду
справи, передбаченого ч. 1 ст. 69 ГПК
України, яка була задоволена судом.
Розгляд справи відкладався до 16.01.2014
року.

В судовому засіданні 16.01.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав,
відповідач проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані сторонами
докази, судом встановлено наступне.

Позивач в позові зазначив, що 13.10.2009
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Давид»
(позивач) та Приватним підприємством
«Мрія-С» (відповідач) було укладено
Договір купівлі-продажу вбудованого
приміщення Магазину «Мрія», що
знаходиться за адресою: вул. Гагаріна 2,
загальною площею 153,0 кв. м.

Відповідно до п. 2.1 Договору, сторонами
в Договорі було погоджено продаж
спірного майна - Приміщення за 20
981,00грн.

Як зазначає в позові сам позивач, у
вищезазначеному Договорі
купівлі-продажу не було відображено
дійсну вартість продажу Приміщення,
яка за домовленістю сторін фактично
складає 720 981 грн. і необхідність сплати
решти вартості продажу в сумі 700000 грн.
сторонами було зафіксовано в
Зобов'язанні відповідача 13.10.2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
долучив до позову Зобов'язання від
13.10.2009 року, в якому зазначено, що
відповідач дає це зобов'язання
позивачу сплатити на користь позивача
протягом чотирьох років до 13.10.2013 року
грошові кошти в сумі 700 000 грн. як
доплату за придбане приміщення згідно
Договору купівлі-продажу.

Однак, як зазначив позивач, відповідач
своєчасно та в повному обсязі свої
зобов'язання, передбачені у виданому
ним Зобов'язанні від 13.10.2009 року не
виконав, в строк до 13.10.2013 року не
сплатив позивачу 700000 грн. доплати
вартості Приміщення.

Позивач вважає, що видане відповідачем
Зобов'язання від 13.10.2009 року в розумінні
ст. 11, 526, 525 та 530 Цивільного кодексу
України породжує правові наслідки у
вигляді зобов'язання сплатити на
користь позивача 700000 грн. в строк
до13.10.2013 року.

Відповідач в ході розгляду спору
заперечував проти позовних вимог,
надав відзив на позов, в якому
заперечував факт надання відповідачем
Зобов'язання від 13.10.2009 року за
нотаріально посвідченим Договором
купівлі-продажу від 13.10.2009 року,
стверджує, що Зобов'язання від 13.10.2009
року є сфальсифікованим позивачем.
Зокрема, відповідач надав пояснення, що
за життя директор відповідача Сокур
І.П. займав один кабінет з директором
позивача Воробйовою В.В. в приміщенні
за адресою: Київська область, м.
Бровари, вул. Михайла Грушевського,
буд.15 (приміщення аптеки) і всі
документи, в тому числі печатки, бланки
ПП «Мрія-С» та ТОВ фірма «Давид»
зберігались в одному сейфі, до якого
мали безперешкодний доступ обидві
сторони.

Відповідач стверджує, що директор
позивача Воробйова В.В. використала
бланки з печатками ПП «Мрія-С» та
сфальсифікувала спірний документ, про
який відповідачу не було відомо.

Крім того, відповідач повідомив суду,
що позивач в судовому порядку в
матеріалах справи Господарського суду
Київської області №2/127-11 оскаржував
Договір купівлі-продажу від 13.10.2009 року,
як такий що укладений на вкрай
невигідних умовах під впливом тяжкої
обставини (посилаючись на обставини
продажу Приміщення за низькою ціною), і
під час відповідного судового розгляду
про наявність Зобов'язання від 13.10.2009
року не повідомлялось ні позивачем, ні
відповідачем. Відповідні обставини
можуть опосередковано свідчити про
відсутність спірного Зобов'язання від
13.10.2009 року про доплату вартості
придбаного Приміщення на момент
укладення Договору купівлі-продажу від
13.10.2009 року та необізнаність
відповідача з наявністю відповідного
Зобов'язання.

Однак, враховуючи, що на момент
розгляду даної справи у зв'язку зі
смертю Сокура І.П. не вбачається за
можливе встановити обставини, за яких
видавалось спірне Зобов'язання від
13.10.2009 року, суд не приймає посилання
відповідача на фальсифікацію
відповідного документа.

В той же час, судом встановлено, що
спірне Зобов'язання від 13.10.2009 року
складене за Договором купівлі-продажу
вбудованого приміщення магазину
«Мрія» від 13.10.2009 року, і як в ньому
зазначено, в день укладення
відповідного Договору - 13.10.2009 року.
Тобто в Зобов'язанні чітко вказано
посилання на його пов'язаність з
Договором купівлі-продажу вбудованого
приміщення магазину «Мрія» від 13.10.2009
року.

Судом встановлено, що 13.10.2009 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю фірмою «Давид»
(продавець), в особі директора
Воробйової Валентини Василівни, та
Приватним підприємством «Мрія-С»
(покупець), в особі директора Сокура
Івана Павловича, було укладено Договір
купівлі-продажу вбудованого
приміщення магазину «Мрія», згідно з п.
1.1 якого продавець передає (продає)
майно, а покупець приймає (купує) майно
і сплачує за нього обговорену грошову
суму.

Відповідно до п. 1.2 Договору за цим
договором відчужується вбудоване
приміщення магазину «Мрія», що
знаходиться за адресою: Київська обл, м.
Бровари, вул Гагаріна, 2, загальною
площею 153,00 кв.м. (приміщення).

У відповідності з п. 2.1 Договору продаж
приміщення, за домовленістю сторін,
вчиняється за 20981,00 грн., які отримані
продавцем від покупця шляхом
безготівкового перерахування всієї
суми зі свого рахунку на рахунок
продавця.

Згідно з витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданим
Комунальним підприємством Броварської
міської ради «Броварське бюро
технічної інвентаризації» 07.10.2009 року
за № 24067817, загальна вартість
нерухомого майна становить 20626,08 грн. (п.
2.3 Договору).

Договір купівлі-продажу вбудованого
приміщення магазину «Мрія» від 13.10.2009
року було посвідчено приватним
нотаріусом Броварського міського
нотаріального округу Іваненком О.В. та
зареєстровано в реєстрі нотаріальних
дій за № 3257.

ПП «Мрія-С» було перераховано на
користь ТОВ фірми «Давид» обумовлену
сторонами в Договорі купівлі-продажу
від 13.10.2009 року суму 20561,38 грн., що
сторонами не заперечується.

Відповідно до п.2.2. Договору
купівлі-продажу сторони підтвердили
факт повного розрахунку за продане
приміщення.

Позивач вважає, що Зобов'язання від
13.10.2009 року є самостійною підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків і не пов'язане з Договором
купівлі-продажу. На думку позивача
Зобов'язання не є зміною та доповненням
до Договору купівлі-продажу. В той же
час, пояснення позивача є
суперечливими, оскільки позивач сам
визнає той факт, що зазначена в
Зобов'язанні сума грошових коштів є
доплатою за придбане за Договором
купівлі-продажу Приміщення, оскільки
зазначена в п. 2.1. Договору ціна не
відповідає фактичним обставинам.

Як вбачається з тесту Зобов'язання від
13.10.2009 року, ПП «Мрія-С» дало
зобов'язання ТОВ «Давид» сплатити на
його користь протягом 4 років до 13.10.2013
року грошові кошти в сумі 700000 грн. в
якості доплати за придбане вбудоване
приміщення магазину «Мрія», що
знаходиться за адресою: Київська обл, м.
Бровари, вул Гагаріна, 2, загальною
площею 153,00 кв.м. (приміщення) згідно
Договору купівлі-продажу від 13.10.2009
року, посвідченого приватним
нотаріусом Броварського міського
нотаріального округу Іваненком О.В.
13.10.2009 року, зареєстрованого в реєстрі
за № 3257.

Також, в Зобов'язанні від 13.10.2009 року
зазначено, що насправді сторони дійшли
згоди щодо вартості майна в сумі 720981
грн., ніж визначено п. 2.1. Договору
купівлі-продажу, яка визначена як
неповна сума продажу Приміщення.

Таким чином, Зобов'язанням від 13.10.2009
року фактично доповнено Договір
купівлі-продажу в частині ціни
договору - вартості придбаного
Приміщення, строків розрахунку за
Приміщення та відповідальності за
невиконання зобов'язання з доплати
вартості Приміщення, таке Зобов'язання
фактично є доповненням та зміною умов
основного зобов'язання, яке випливає з
Договору купівлі-продажу від 13.10.2009
року.

Пунктом п.4.5. Договору купівлі-продажу
від 13.10.2009 року передбачено, що всі
зміни та доповнення до цього Договору,
що зроблені за узгодженням сторін,
повинні бути нотаріально посвідчені.

Крім того, згідно зі ст. 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 209 Цивільного кодексу
України правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Статтею 657 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Враховуючи, що Договір купівлі-продажу
від 13.10.2009 року стосується нерухомого
майна, посвідчений нотаріально і в п.4.5.
Договору сторони передбачили
обов'язкове нотаріальне посвідчення
змін та доповнень до Договору,
Зобов'язання від 13.10.2009 року підлягало
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Статтями 219, 220 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення правочину (як
одностороннього правочину, так і
договору), такий правочин є нікчемним.

Враховуючи, що згідно зі ст. 657
Цивільного кодексу України для
Договору купівлі-продажу передбачено
обов'язкове нотаріальне посвідчення і
з огляду на вимоги ст. 654 Цивільного
кодексу України зміни та доповнення до
Договору вчиняються в такій самій
формі що й Договір, що також визначено в
п. 4.5. самого Договору, Зобов'язання від
13.10.2009 року, на яке посилається позивач,
як на підставі позову, складено з
порушенням вимоги закону про
нотаріальне посвідчення, тому є
нікчемним правочином.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

Враховуючи, що Зобов'язання від 13.10.2009
року є нікчемним правочином, воно не
породжує для сторін жодних прав та
обов'язків щодо визначених в ньому
зобов'язань.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача 700000 грн. на
підставі Зобов'язання від 13.10.2009 року
безпідставна.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачем не доведені та не
обґрунтовані, відповідачем
спростовані, тому задоволенню не
підлягають.

Щодо вимоги про відшкодування за
рахунок позивача понесених
відповідачем витрат на послуги
адвоката, суд зазначає, що згідно з ч. 5
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються в разі
відмови в позові на позивача.

В підтвердження витрат на послуги
адвоката в сумі 5200 грн., наданих
адвокатом Ніколюк О.Л. за Договором від
25.10.2013 року, відповідачем надано лише
Акт № 1 від 22.11.2013 року прийому-передачі
наданої правової допомоги у
господарській справі №
911/3936/13, в п. 4 якого зазначено, що
директор ПП «Мрія-С» Сокур О.О.
підтверджує факт сплати адвокату 5200
грн. вартості наданих послуг з правової
допомоги.

Однак, відповідний Акт № 1 не може
прийматись судом в якості доказу
понесених відповідачем витрат на
послуги адвоката, оскільки такий Акт є
документом в засвідчення факту
прийому-передачі послуг, і не має ознак
первинного фінансового документа про
здійснення грошових розрахунків.

Таким чином, відповідачем не доведено
понесення витрат на послуги адвоката в
заявленій сумі, тому вимога про їх
відшкодування в якості судових витрат
за рахунок позивача не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
Кошик А.Ю.

дата підписання 22.01.2014 року