ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 р. Справа № 909/1232/13
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Круглової О.М.,
при секретарі судового засідання
Кошилович М. П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рішбур", вул. Вербова,
4-А, м. Київ, 01035

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шахін", вул.
Набережна ім. В.Стефаника, 22/29,
м. Івано-Франківськ, 76000

про стягнення збитків у сумі 69190,55 грн.,

за участю представників сторін:

Від позивача: 1. Філіппенко Валерія
Ігорівна - представник, (довіреність
від 25.10.13)

2. Рудик Роман Олександрович - директор
Запорізької філії Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рішбур",
(довіреність від 15.11.13).

Від відповідача: Чеха Микола
Володимирович - представник,
(довіреність №01-11/13 від 11.11.13).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рішбур" (далі
Позивач) звернулося до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шахін" (далі
Відповідач) про стягнення збитків у
сумі 70 088,75 грн., в тому числі 31480,46 грн.
збитків у вигляді втрати 259 пляшок
коньяку та неодержаного прибутку у
розмірі 38608,29 грн.

В засіданні суду 13.01.14 представник
позивача подав заяву про уточнення
позовних вимог (зменшення) за вх.№664/14
від 13.01.14, в якій просив стягнути 69190,55
грн. збитків, в тому числі 30582,26 грн.
збитків у вигляді втрати 247 пляшок
спиртних напоїв (за мінусом 12 пляшок
відібраних митницею) та неодержаного
прибутку у розмірі 38608,29 грн.

Враховуючи правила ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, згідно яких позивач, до
прийняття рішення по справі, має право
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, суд прийняв до розгляду подану
позивачем заяву про зменшення позовних
вимог, а спір розглядається, виходячи
зі зменшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.11р., п.14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009р. щодо
застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.10р. №01-08/369, в яких зазначено, що в
разі зменшення позовних вимог, якщо
його прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір. При цьому, будь-які
підстави припинення провадження у
справі, в частині зменшення позовних
вимог, у господарського суду відсутні.

Представники позивача позовні вимоги
підтримали з врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог (зменшення) за
вх.№664/14 від 13.01.14. В обгрунтування
позовних вимог посилаються на те, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов договору
перевезення №06 від 27.05.13 щодо
збереження і доставки вантажу у
кількості, що визначена
супроводжувальними вантаж документами
позивач зазнав збитків у вигляді
втрати 247 пляшок спиртних напоїв на
суму 30582,26 грн. та 38608,29 грн.
неодержаного прибутку.

Представник відповідача позов не
визнав з підстав, викладених у відзиві
на позов від 12.11.13 (вх.№17661/13 від 12.11.13),
зокрема зазначає, що акт нестачі
продукції №1.1 від 05.06.13 не є належним та
допустимим доказом підтвердження
порушення відповідачем своїх
зобов"язань, вважає, що відповідачем
здійснено перевезення всієї партії
товару, що підтверджується CMR №000193 і
ТТН №2 Э, а позивачем не доведено
порушення відповідачем умов договору
перевезення при його виконанні.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши зібрані докази
відповідно до приписів ст. 43 ГПК
України, з"ясувавши обставини, на яких
грунтуються позовні вимоги, судом
з"ясовано наступне:

На виконання умов Договору перевезення
вантажу №06 від 27.05.13 позивач направив
відповідачу заявку на транспортне
перевезення вантажу у міжнародному
сполученні від 28.05.13, згідно якої
позивач просив здійснити
автоперевезення по маршруту м.Кизляр
(Росія) - м.Запоріжжя (Ураїна);
найменування вантажу - коньяк, 3700 кг; 8,1
м.куб.

Вказана заявка була прийнята
відповідачем до виконання.

Згідно товаро-транспортної накладної
№2 Э від 29.05.13 уповноваженою особою
відповідача - водієм Оруджовим
Чингізом Мохсумомогли на підставі
довіреності №4 від 28.05.13, виданої
позивачем, прийнято від Державного
унітарного підприємства "Кизлярський
коньячний завод" товар у кількості 3651
пляшок на суму 818999,06 російських рублів.
29.05.13 складено міжнародну
товарно-транспортну накладну (CMR)
№000193.

Згідно декларації ВМД ІМ 40 форми МД-2
№330993 від 04.06.13 на митну територію
України ТОВ "Рішбур" (позивач) ввезено
алкогольні напої в кількості 3651 пляшок
на загальну суму 300845,38 грн.

При прибутті на місце призначення 05.06.13
встановлено фактичну кількість 3392
пляшок спиртних напоїв проти 3651 пляшок
вказаних у товаро-транспортній
накладній №2 Э від 29.05.13, про що складено
акт приймання продукції (товарів) №1
від 05.06.13 та акт нестачі продукції №1.1
від 05.06.13, що засвідчені підписами
представників позивача у складі
комісії з прийому товару та водія, який
від підпису відмовився, будь-яких
письмових пояснень до акту не вніс, про
що складено акт відмови від підпису від
05.06.13. Вказаними актами встановлено
недостачу спиртних напоїв в кількості
259 пляшок.

З висновку комісії встановлено, що
нестача утворилась після оформлення
імпорту товарів на Київській обласній
митниці зг.ГТД №125110000/2013/330993 під час
перевезення до пункту розвантаження за
адресою м.Запоріжжя, вул.Рекордна,2.
Такий висновок зроблено виходячи з
того, що відбиток пломби митниці 125 №083
не співпадав з відбитком при її знятті
з автомобіля - "125 №08".

За фактом недостачі товару, 05.06.13
Ленінським РВ УМВС України в
Запорізькій області за заявою
представника ЗФ ТОВ "Рішбур" до Єдиного
реєстру досудових розслідувань
внесено запис про кримінальне
провадження №002243 та розпочато
досудове розслідування.

03.07.13 позивач направив відповідачу
претензію №12 про відшкодування
збитків за договором перевезення на
суму 70088,76грн. Однак, відповідач листом
№ 3 від 12.07.13 залишив претензію без
задоволення, що і стало підставою для
звернення позивача з позовом у даній
справі.

Згідно заяви про уточнення позовних
вимог (зменшення) за вх.№664/14 від 13.01.14,
позивач просив стягнути 69190,55 грн.
збитків, в тому числі 30582,26 грн. збитків
у вигляді втрати 247 пляшок спиртних
напоїв (за мінусом 12 пляшок відібраних
митницею) та неодержаного прибутку у
розмірі 38608,29 грн.

Відповідно до п.5.5.4 договору перевізник
(відповідач) несе відповідальність за
збереження вантажу в дорозі з моменту
завантаження до моменту розвантаження,
своєчасну доставку в пункт призначення
і видачу його вантажоодержувачу,
вказаному у товаро-транспортній
накладній, CMR, TIR.

Згідно ст. 308 ГК України
відповідальність виконавця за
схоронність вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення і
закінчується після його видачі
одержувачу в пункті призначення.

Відповідно до ст.924 ЦК України
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з
його вини.

Пунктами 1, 2 ст.17 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів передбачено, що
перевізник несе відповідальність за
повну чи часткову втрату вантажу або за
його ушкодження, що сталися з моменту
прийняття вантажу для перевезення і до
його доставки, а також за будь-яку
затримку доставки. Перевізник
звільняється від відповідальності,
якщо втрата вантажу, його ушкодження чи
затримка його доставки стались
внаслідок дій або недогляду замовника,
внаслідок інструкцій замовника, не
викликаних діями або недоглядом з боку
перевізника, внаслідок дефекту вантажу
чи внаслідок обставин, уникнути яких
перевізник не міг і наслідки яких він
не міг відвернути. Відповідно до ст. 18
Конвенції та ст. 924 ЦК України
перевізник має довести, що втрата,
нестача, псування або пошкодження
вантажу сталися внаслідок обставин,
яким перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало,
тобто діє презумпція вини перевізника.

Перевізник повинен відшкодувати шкоду,
спричинену повною або частковою
втратою вантажу в розмірі, що
визначається на підставі вартості
вантажу в місці та в час прийняття його
до перевезення (ст. 23 Конвенції).

Особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) ч. 1 ст. 22 ЦК
України.

При цьому, відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Статтями 33, 34 ГПК України
встановлено, що кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Прийнявши вантаж до перевезення без
претензій та зауважень, відповідач тим
самим взяв на себе відповідальність за
схоронність вантажу, тому враховуючи
обставини справи та вимоги діючого
законодавства саме відповідач повинен
відшкодувати понесені позивачем
збитки за втрату 247 пляшок спиртних
напоїв (факт нестачі зафіксований
належним чином оформленим Актом), що
становить 30582,26 грн. (аналогічна позиція
викладена в постановах ВГСУ від 17.11.10 у
справі №14/42 та від 30.06.10 у справі №
29/281-09).

Щодо стягнення неодержаного прибутку у
розмірі 38608,29 грн., суд зазначає
наступне:

Стаття 22 Цивільного кодексу України
відносить до збитків доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Порядок
доведення наявності завданих збитків у
вигляді упущеної вигоди є загальним.

В обгрунтування розміру неодержаного
прибутку позивач посилається на
договори поставки з ТОВ ВКФ "ЛІА" Лтд та
купівлі-продажу з ТОВ "Донукрторг", за
якими позивач мав поставити втрачені
спиртні напої .

Неодержаний прибуток (неотриманий
доход, упущена вигода) - це розрахункова
величина втрати очікуваного приросту в
майні, що базується на документах, які
беззастережно підтверджують реальну
можливість отримання потерпілим
суб'єктом господарювання грошових сум
(чи інших цінностей), якби учасник
відносин у сфері господарювання не
допустив би правопорушення.

При цьому, збитки не є санкцією
заздалегідь визначеного розміру. Тягар
доведення наявності і обґрунтування
розміру упущеної вигоди покладається
на позивача, який повинен довести, що
він міг і повинен був отримати
визначені доходи і тільки неправомірні
дії відповідача стали єдиною і
достатньою причиною, яка позбавила
його можливості отримати прибуток.
Тобто упущена вигода розглядається як
гарантований, безумовний і реальний
доход.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
твердження позивача про те, що він міг
би отримати прибуток у розмірі,
вказаному у позовній заяві за
наведеним розрахунком, має характер
припущення і належними доказами не
підтверджується, а тому в стягненні
38608,29 грн. неодержаного прибутку
належить відмовити.

Також позивач просив стягнути 1513,6 грн.
понесених витрат на придбання проїзних
документів для явки в судові засідання
20.12.13 та 13.01.14.

В п.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.13 із змінами зазначено:

Відповідно до розділу VI Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) судовими витратами є витрати
сторін та інших учасників судового
процесу в господарському суді, які
пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; плати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи. До інших витрат у
розумінні статті 44 ГПК відносяться,
зокрема: суми, які підлягають сплаті
особам, викликаним до господарського
суду для дачі пояснень з питань, що
виникають під час розгляду справи
(стаття 30 названого Кодексу); витрати
сторін та інших учасників судового
процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх
представників у засідання
господарського суду, за умови, що таку
явку судом було визнано обов'язковою.

Враховуючи, що судом визнавалась явка
повноважного представника позивача, а
в засідання з"являлись два
представника, витрати по проїзду в
судове засідання одного представника
становитимуть 877,37 грн. (проїзні квитки
на ім"я Філіппенко В.І. містяться в
матеріалах справи). Так як судом позов
задоволено частково, витрати по
проїзду представника позивача слід
задоволити часково пропорційно
задоволено вимогам, що становитиме 387,8
грн.

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, на нього
відповідно до приписів, встановлених
ст. 49 ГПК України, слід покласти судові
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме: 760,46 грн. витрат по
сплаті судового збору, а всього 1148,26
грн. судових витрат (387,8 грн. вартість
проїзних квитків + 760,46 грн. судового
збору).

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції
України, Конвенцією про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, ст.ст. 179, 193, 308 ГК
України, ст.ст.22, 224, 509, 526, 530, 624, 629, 924
Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34,
43, 44, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рішбур" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шахін" про стягнення
збитків у сумі 69190,55 грн. - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шахін" (вул.
Набережна ім. В.Стефаника, 22/29,
м. Івано-Франківськ, 76000, код 32872746) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рішбур" (вул. Вербова,
4-А, м. Київ, 01035, код 36698455) - 30582 (тридцять
тисяч п"ятсот вісімдесят дві) грн. 26 коп.
збитків, 1148 (одну тисячу сто сорок
вісім) грн. 26 коп. судових витрат.

Наказ суду видати позивачу після
набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.01.14

Суддя
Круглова О. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

______помічник судді Шунтов О. М. 17.01.14