ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 рокуСправа № 912/1960/13
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/1960/13

за позовом: Приватного акціонерного
товариства "Волинська фондова
компанія", м. Луцьк, Волинська
область

до відповідача: Селянського
фермерського господарства "Роксолана",
смт. Петрове, Кіровоградська область

про стягнення 4 692,97 грн.

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

Приватним акціонерним товариством
"Волинська фондова компанія" (надалі -
ПрАТ "Волинська фондова компанія")
подано позову заяву про стягнення з
селянського фермерського господарства
"Роксолана" (надалі - СФГ "Роксолана") 4
548,00 грн. вартості поставленого товару
та 296,80 грн. 3 % річних у зв'язку з
простроченням оплати товару. Позов
мотивовано простроченням відповідачем
оплати вартості товару, поставленого
на підставі видаткової накладної
№000002576 від 15.09.2011р., строк оплати якого
виник з моменту його одержання.

Заявою від 09.01.2014 р. позивач зменшив
розмір позовних вимог та просить
стягнути з відповідача 4 399,70 грн.
вартості поставленого товару і 293,27 грн.
3% річних, мотивуючи вказане зменшення
тим, що позивач мав перед відповідачем
зобов'язання з повернення надмірно
сплачених коштів за іншою
господарською операцією в сумі 148,30
грн., які позивач зараховує в рахунок
оплати вартості товару, що є предметом
поданого позову (а.с. 71-73).

Відповідачем позов заперечено
повністю на підставі того, що поставка
товару за видатковою накладною № 000002576
від 15.09.2011р. здійснена безоплатно на
виконання гарантійного обслуговування
раніше придбаного відповідачем у
позивача за договором поставки № 174 від
14.07.2011 р. товару, а тому правові підстави
оплачувати такий товар відсутні (а.с.
27-34, 69-70).

В судове засідання, що призначено у
даній справі 15.01.2014 р., представники
сторін не з'явились, однак, в матеріалах
справи містяться клопотання сторін про
розгляд справи за відсутності їх
представників.

Враховуючи, що участь представників
сторін в судовому засіданні є
процесуальним правом сторін, а не їх
обов'язком, з огляду на те, що явка
сторін в судове засідання 15.01.2014 р.
судом обов'язковою не визнавалась, тоді
як сторонами заявлено клопотання про
розгляд справи за відсутності їх
представників, господарський суд
вважає можливим розглянути справу по
суті в судовому засіданні 15.01.2014 р. на
основі наявних у справі матеріалів та
за відсутності представників позивача
і відповідача.

Враховуючи положення ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України щодо визначених прав позивача,
господарський суд розглядає справу з
урахуванням заяви позивача про
зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши наявні у справі матеріали
справи та врахувавши наведені
сторонами доводи щодо підстав позову і
заперечень проти позовних вимог і
оцінивши подані сторонами докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2011 р. відповідно до видаткової
накладної № 000002576 ПрАТ "Волинська
фондова компанія" поставлено, а СФГ
"Роксолана" в особі Больбот Віктора
Івановича отримано підшипники в
кількості 2 штуки вартістю 3 233,33 грн.
(без ПДВ) та ущільнююче кільце в
кількості 4 штуки вартістю 556,67 грн. (без
ПДВ), а всього товар загальною вартістю
4 548,00 грн., включаючи ПДВ (а.с. 13, 23).
Повноваження особи на отримання товару
зі сторони СФГ "Роксолана" визначено
довіреністю № 289 від 25.09.2011 р., що
виписана вказаним господарством (а.с. 14,
24).

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

В силу положень ст. 509 Цивільного
кодексу України з підстав,
встановлених ст. 11 Цивільного кодексу
України, виникає зобов'язання, що є
правовідношенням, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно наведених в ст. 202 Цивільного
кодексу України визначень, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Частиною 1 ст. 207 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

За правилами ч. 2 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу
України якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу
України встановлено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Отже, фактичні дії сторін, зокрема
передача ПрАТ "Волинська фондова
компанія" товару СФГ "Роксолана" за
видатковою накладною та прийняття
такого товару відповідачем, свідчать
про виникнення між сторонами
зобов'язальних правовідносин, які за
своєю правовою природою підпадають під
договірні зобов'язання з поставки.

Так, відповідно до ст. 264 Господарського
кодексу України матеріально-технічне
постачання та збут продукції
виробничо-технічного призначення і
виробів народного споживання як
власного виробництва, так і придбаних у
інших суб'єктів господарювання,
здійснюються суб'єктами
господарювання шляхом поставки, а у
випадках, передбачених цим Кодексом,
також на основі договорів
купівлі-продажу.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Отже, в правовідносинах з поставки та
купівлі-продажу існує обов'язок у
постачальника (продавця) передати
товар, а у покупця - прийняти і сплатити
вартість прийнятого товару.

Твердження відповідача про
відсутність обов'язку оплатити
отриманий товар, що обґрунтовано
здійсненням поставки товару в межах
гарантійного строку раніше придбаного
відповідачем у позивача товару,
спростовується наступним.

Як слідує з матеріалів справи та про що
повідомляє відповідач і підтверджує
позивач, 14.07.2011 р. між ПрАТ "Волинська
фондова компанія" (Продавець) та СФГ
"Роксолана" (Покупець) укладено договір
поставки товару, на виконання умов
якого позивачем 22.07.2011 р. поставлено
відповідачеві борону дискову DISCOWER XL 60,
№ RY 003 2008 р.в. (а.с. 29-31).

Згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 269
Господарського кодексу України
постачальник (виробник) гарантує
якість товарів у цілому. Гарантійний
строк на комплектуючі вироби і
складові частини вважається рівним
гарантійному строку на основний виріб,
якщо інше не передбачено договором або
стандартами (технічними умовами) на
основний виріб. Постачальник
(виробник) зобов'язаний за свій рахунок
усунути дефекти виробу, виявлені
протягом гарантійного строку, або
замінити товари, якщо не доведе, що
дефекти виникли внаслідок порушення
покупцем (споживачем) правил
експлуатації або зберігання виробу. У
разі усунення дефектів у виробі, на
який встановлено гарантійний строк
експлуатації, цей строк продовжується
на час, протягом якого він не
використовувався через дефект, а при
заміні виробу гарантійний строк
обчислюється заново від дня заміни.

Сторонами у зазначеному вище договорі
поставки №474 від 14.11.2011 р. узгоджено
наступний порядок гарантійного
сервісного обслуговування поставленої
техніки.

Так, Продавець забезпечує гарантійне
сервісне обслуговування поставленої
сільськогосподарської техніки згідно
умов даного Договору, правил виробника
та сервісно-гарантійною книжкою
Продавця (п. 4.1. договору).

Гарантійне сервісне обслуговування,
яке здійснюється за рахунок Продавця,
передбачає здійснення, зокрема,
усунення недоліків Товару, що виникли з
вини заводу-виробника (п. 4.2.4. договору).

У випадку виявлення недоліків у Товарі
протягом гарантійного строку Покупець
вправі пред'явити Продавцеві
рекламацію з приводу цього. Рекламації
по Товару повинні бути оформлені
Покупцем в письмовому вигляді з участю
представника інспекції
Держтехнагляду. (п. 4.6. договору).

Розгляд та усунення рекламацій
здійснюється Продавцем відповідно до
правил, встановлених
сервісно-гарантійною книжкою Продавця
та умов даного договору (п. 4.7. договору).

У випадку визнання недоліку Товару
таким, що підпадає під умови гарантії,
гарантійний ремонт проводиться
сервісною службою Продавця або
виробником за їх рахунок, після
усунення недоліків у Товарі Продавцем
складається акт виконаних робіт.
Покупець підтверджує свою згоду, що
висновок Продавця про визнання
недоліку гарантійним або таким, що не
підпадає під умови гарантії є
остаточним та обов'язковим для сторін
договору. (п. 4.8. договору).

З наведених умов договору слідує, що
реалізація права відповідача на
гарантійне обслуговування придбаного
за договором поставки №474 від 14.07.2011 р.
товару здійснюється шляхом
пред'явлення позивачеві рекламації з
приводу виявленого недоліку, які ним
розглядаються та усуваються недоліки.
При цьому, як передбачено в п. 4.10.
наведеного договору, у випадку
здійснення Продавцем заміни окремих
частин товару, частини Товару з
недоліками передаються Покупцем
Продавцю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В силу
вказаної норми обов'язок доказування
розподіляється між сторонами виходячи
з того, хто посилається на певні
юридичні факти та обставини, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. При цьому, згідно ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як встановлено ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Між тим, відповідачем не надано до суду
жодних доказів на підтвердження
виявлених недоліків отриманого за
договором поставки №474 від 14.07.2011 р.
товару та доказів зверненнями до ПрАТ
"Волинська фондова компанія" з приводу
виявлених недоліків і підготовки
документів, що визначенні умовами
договору поставки №474 від 14.07.2011 р.
Разом з цим, позивач заперечив
здійснення поставки згідно видаткової
накладної №00002576 від 15.09.2011 р. в межах
виконання своїх гарантійних
зобов'язань за договором поставки №474
від 14.07.2011 р. та повідомив про
відсутність зі сторони відповідача
жодних звернень з приводу гарантійного
ремонту товару за договором поставки
№474 від 14.07.2011 р. ( а.с. 50-51).

Господарський суд зазначає, що
поставка одного товару в межах
гарантійного строку іншого товару не є
беззаперечним свідченням здійснення
поставки для гарантійного усунення
недоліку. В будь-якому разі обставини
щодо виникнення підстав та здійснення
гарантійного обслуговування мають
бути підтверджені належними доказами.

Крім того, з наданої до матеріалів
справи ПрАТ "Волинська фондова
компанія" сервісно-гарантійної книжки
Продавця слідує, що гарантія не
розповсюджується на швидкозношувальні
частини, до яких належать підшипники та
гумові з'єднувачі (а.с. 41-47). Заперечення
відповідача стосовно того, що
сервісно-гарантійна книжка ним не
отримувалась спростовується актом
приймання-передачі товару № 000000277 від
22.07.2011 р., в якому зафіксовано, що товар
передано разом із всією супровідною
документацією, в т.ч.
сервісно-гарантійною книжкою Продавця
(а.с. 70). За пунктом 4.1. договору поставки
№474 від 14.07.2011 р. гарантійне сервісне
обслуговування поставленої
сільськогосподарської техніки
забезпечується Продавцем у т.ч. згідно
умов сервісно-гарантійної книжки
Продавця.

Більш того, як слідує з матеріалів
справи, поставка товару за видатковою
накладною №000002576 від 15.09.2011 р.
супроводжувалась випискою позивачем
рахунку-фактури №000006613 від 15.09.2013 р. та з
посиланням про отримання цінностей за
якою відповідачем виписано
довіреність № 289 від 15.09.2011 р. і
отримано відповідний товар (а.с. 15).

З викладеного господарський суд
приходить до висновку про
недоведеність матеріалами справи
повідомлених відповідачем обставин
про здійснення безоплатної поставки
товару за видатковою накладною №000002576
від 15.09.2011 р. для гарантійного ремонту
іншого товару, що придбаний за
договором поставки №474 від 14.07.2011 р.

Позивач звертався до відповідач з
претензією від 25.12.2012 р. з вимогою про
сплату вартості товару, отриманого за
видатковою накладною №000002576 від 15.09.2011
р. (а.с. 11, 12). Вказана претензія залишена
відповідачем без виконання.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, наявність зобов'язання у
відповідача щодо проведення платежів
за отриманий товар випливає
безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України та не
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України.

Вказана позиція відповідає постанові
Вищого господарського суду України від
20.09.2012 №12/5026/556/2012.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Вартість товару, що отриманий
відповідачем згідно видаткової
накладної №000002576 від 15.09.2011 р.,
становить 4 548,00 грн. Будь-які докази
оплати такого товару зі сторони
відповідача в матеріалах справи
відсутні. Між тим, позивач згідно заяви
від 09.01.2014 р. зменшив розмір позовних
вимог та просить стягнути з
відповідача 4 399,70 грн. вартості товару,
посилаючись на зарахування в рахунок
оплати вартості товару залишку
надмірно сплачених відповідачем
коштів за іншою господарською
операцією в сумі 148,30 грн.

Враховуючи, що право позивач на
зменшення розміру позовних вимог
встановлено ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України та
заявлена до стягнення сума не
перевищує загальну вартість
отриманого відповідачем товару,
господарський суд розглядає позовні
вимоги в межах заяви про зменшення їх
розміру та на підставі наведених вище
обставин приходить до висновку про їх
обґрунтованість і наявність підстав
для задоволення позову в частині
стягнення 4 399,70 грн. суми основного
боргу. При цьому, господарський суд не
проводить жодних зарахувань
зустрічних вимог між сторонами, а
розглядає справу в межах предмета та
суми позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі наведеної норми позивач
нарахував відповідачу 3% річних на суму
боргу 4399,70 грн. за період з 15.09.2011 р. по
31.12.2013 р. в розмірі 293,27 грн. (а.с. 72).

З огляду на прострочення зі сторони
відповідача виконання грошового
зобов'язання, нарахування 3% річних є
правомірним. Однак, господарський суд
не погоджується з визначеним позивачем
початком періоду нарахування - 15.09.2011р.,
оскільки згідно виставленого
позивачем рахунку строк оплати по
20.09.2011 р., про що також зазначає сам
позивач в претензії від 25.12.2012 р. Тобто,
позивач встановив строк оплати по
20.09.2011 р., що не суперечить приписам ст.
692 Цивільного кодексу України. Між тим,
зміна періоду прострочки для
нарахування 3% річних не збільшує
остаточну суму, що вказана позивачем в
заяві від 09.01.2014 р., оскільки 3% річних на
суму боргу 4399,70 грн. за період з 21.09.2011 р.
по 31.12.2013 р. (остаточна дата
нарахування, яка вказана позивачем в
заяві від 09.01.2014 р.) становить 300,87 грн.
(833 календарних днів прострочки).

На підставі викладеного, позовні
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в сумі 293,27 грн. є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Судовий збір за правилами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на відповідача
повністю.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з селянського фермерського
господарства "Роксолана" (28300,
Кіровоградська область, смт. Петрове,
вул. Степова, 1, корп. А,
ідентифікаційний код 23687258) на користь
приватного акціонерного товариства
"Волинська фондова компанія" (43006,
Волинська область. м. Луцьк, вул.
Вахтангова, 16, ідентифікаційний код
13356951) - 4 692,97 грн. заборгованості, з них: 4
399,70 грн. основного боргу та 293,27 грн. 3 %
річних, а також 1 720,50 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Копії рішення направити приватному
акціонерному товариству "Волинська
фондова компанія" за адресою: 43006,
Волинська область, м. Луцьк, вул.
Вахтангова, 16 та селянському
фермерському господарству "Роксолана"
за адресою: 28300, Кіровоградська область,
Петрівський район, смт. Петрове, вул.
Степова, 1, корп. А.

Суддя
В.В.Тимошевська