ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб. сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 р.
Справа № 923/1145/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Немченко Л.М. при
секретарі Червоній Т.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері

до відповідача-1 Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, с Лазурне
Скадовського району Херсонської
області

відповідача-2 Лазурненської селищної
ради

про визнання недійсним рішення,
визнання недійсним договору,
зобов'язати повернути земельну ділянку

за участі

заступника міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері Мельника І.В.,
посв. №016128 від 10.04.2013р.

прокурора Ахременко О.Д., посв. №019495 від
08.08.2013 р.;

представників сторін:

від відповідача-1 - не прибув

від відповідача-2 - не прибув

Херсонський міжрайонний прокурор
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
суду в інтересах держави з позовом до
приватного підприємця ОСОБА_1
(відповідач-1) та Лазурненської
селищної ради ( відповідач-2) з позовом,
в якому просив:

- визнати недійсним рішення ХLIХ сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №446 від 01.07.2013 «Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону» в частині
визнання переможцем ФОП ОСОБА_1, з
моменту його винесення;

- визнати недійсним на майбутнє договір
оренди нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади смт
Лазурне №4 від 25.07.2013 р., укладений між
Лазурненською селищною радою в особі
в.о. голови Коваленка Р.Є. та ФОП ОСОБА_1;

- зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути
комунальне майно - земельну ділянку
площею 322,0 м2 та вартістю 17211,00 грн.,
розташовану за адресою: смт Лазурне,
Скадовського району, Херсонської
області до комунальної власності
територіальної громади селища Лазурне;

Відповідач -1 ФОП ОСОБА_1 позовні
вимоги не визнав, просив суд відмовити
у задоволенні позовних вимог. В
підтвердження своєї позиції він
наголосив, що твердження прокурора про
передачу в користування оскаржуваним
договором земельної ділянки ФОП
ОСОБА_1 не відповідає дійсності.

Він зазначив, що передача в
користування об'єктів благоустрою не
тягне виникнення права на користування
землею. Оформлення земельних
правовідносин має здійснюватись
окремо. Зазначені обставини викладені
в п.п. 2.30, 3.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин».

На думку відповідача-1 прокурор не
наділений повноваженнями здійснювати
нагляд за дотриманням земельного
законодавства. У відповідності до
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»
відповідні повноваження надані
інспекції сільського господарства.

Відповідач-1 звернув увагу суду на
ті обставини, що Закон України «Про
благоустрій населених пунктів»
відносить пляжі до об'єктів
благоустрою населених пунктів (ст. 13).
Селищна рада діяла в межах своєї
компетенції визначеної Законами
України «Про місцеве самоврядування»,
«Про оренду державного і комунального
майна», (ст. 5) «Про благоустрій:
населених пунктів».

Відповідач-2 вимоги не визнавав,
відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою від 31.10.13 за клопотання
прокурора суд зупиняв провадження у
справі до розгляду апеляційної скарги
на рішення у господарській справі №
923/1133/13 , прийнятій господарським судом
Херсонської області за яким суд вийшов
за межі позовних вимог та визнав
недійсним рішення Лазурнянської
селищної ради № 420 від 21.-5.13, за яким
рада призначила проведення конкурсу у
формі аукціону щодо передачі в оренду
ділянок "Кмунального пляжу" за
дислокацією. Зупиняючи провадження у
справі, суд вважав, що до розгляду
апеляційної скарги на рішення у
господарській справі № 923/1133/13 не
можливо забезпечити об"єктивний
розгляд данної справи.

Ухвалою від 25.11.13 провадження у справі
було поновлено та призначено розгляд
справи на 04.12.13. Однак, на день розгляду
справи апеляційна скарга на рішення у
господарській справі № 923/1133/13 не була
розглянута, що перешкоджало розгляду
данної справи. У зв"язку з цим, ухвалою
від 04.12.13 провадження у справі було
зупинено повторно.

Ухвалою від 08.01.14 провадження у справі
поновлено, оскільки суду стало відомо,
що апеляційна скарга, що була подана на
рішення у господарській справі №
923/1133/13 розглянута, задоволена
апеляційною інстанцією та частково
скасоване рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
рішення Лазурнянської селищної ради №
420 від 21.-5.13, за яким рада призначила
проведення конкурсу у формі аукціону
щодо передачі в оренду ділянок
"Кмунального пляжу" за дислокацією

Після закінчення розгляду справи
в судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши прокурора та представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

Згідно ст.ст. 14, 121 Конституції
України, прокуратура України становить
єдину систему, на яку покладається
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Відповідно ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. За
наявності підстав, передбачених
частинами другою - четвертою цієї
статті, з метою представництва
громадянина або держави прокурор має
право в порядку, передбаченому
процесуальним законом звертатися до
суду з позовами (заявами, поданнями).

Згідно ст. 29 ГПК України прокурор
бере участь розгляді справ за його
позовами, а також може вступити за
своєю ініціативою у справу, порушену за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави. У
разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
відносинах або відсутність у такого
органу повноважень щодо звернення до
суду, прокурор набуває статусу
позивача.

Херсонський міжрайонний прокурор
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звертаючись до
суду та визначаючи себе позивачем
пояснив наступне.

Офіційним тлумаченням
Конституційного Суду України від 08.04.1999
року визначено, що під уповноваженими
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, потрібно
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Відповідно до пункту 4 рішення
Конституційного Суду України №3-рп/99
від 08.04.1999р. інтереси держави можуть
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій і
з інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення
Конституційного Суду України визначає,
що "інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
або може відбутися порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави.

Прокурор пояснив, що укладений
договір №4 від 01.07.2013 р. про оренду
комунального майна між Лазурненською
селищною радою та ФОП ОСОБА_1
суперечить інтересам держави в особі
територіальної громади смт. Лазурне.

Відповідно до ст. 10 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" сільські, селищні, міські ради
є органами місцевого самоврядування,
що представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Оскільки, шкода заподіяна державі
в особі територіальної громади діями
Лазурненської селищної ради, яка є
відповідачем по справі, а отже вона не
може представляти інтереси
територіальної громади, з даним
позовом звертається прокурор, який
набуває статусу позивача.

Суд зазначені доводи
Херсонського міжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері приймає до
уваги та погоджується із визначенням
його позивачем у справі відносно
позовних вимог щодо визнання недійсним
розпоряджень недійсними.

Відносно вимог щодо визнання
недійсним договору оренди та
зобов'язання повернути земельну
ділянку, то суд вважає, що зазначені
доводи прокурора щодо відсутності
уповноважених органів бути позивачем у
справі не ґрунтуються на нормах
матеріального та процесуального права.
При вирішенні спорів щодо визнання
недійсним договору оренди
комунального пляжу та зобов"язанні
щодо повернення ділянки пляжу існує
уповноважений орган, чиї права
порушуються.

Відповідно до ст. 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, в тому числі
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Частиною другою згаданої
статті передбачено, що у позовній
заяві прокурор самостійно визначає,
в чому полягає порушення інтересів
держави, та обґрунтовує необхідність
їх захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Повноваження щодо укладення
договору оренди комунального майна,
земельних ділянок та об'єкта
благоустрою покладені на органу
місцевого самоврядування і
визначаються з огляду на вимоги Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", Закону України «Про оренду
державного та комунального майна».
Закону України " Про оренду землі",
Закону України " Про благоустрій
населених пунктів".

Таким чином, у спорах щодо визнання
недійсним договору оренди
комунального пляжу та зобов"язанні
щодо повернення ділянки пляжу саме
орган самоврядування-Лазурнянська
селищна рада має бути позивачем у
справі.

16 січня 2013року прийнята
постанова Пленуму Вищого
господарського суду України №2 «Про
внесення змін до деяких постанов
Пленуму Вищого господарського суду
України доповнень і змін, що
стосуються участі прокурора в
судовому процесі». Пунктом 3 зазначеної
постанови надано роз'яснення, що
господарський суд повинен оцінювати
правильність визначення прокурором
органу, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретних
функцій у правовідносинах, пов'язаних
із захистом інтересів держави.

При розгляду позову по суті судом
встановлено, що рішенням XX сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №172 від 26.12.2011 погоджено
технічну документацію із землеустрою,
щодо інвентаризації земель населеного
пункту смт Лазурне, Скадовського
району Херсонської області.

В подальшому, на підставі
інвентаризації земель та замовлення
селищної ради, ПП «Сан Вінд»
розроблений паспорт об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж» із
Схемою дислокації ділянок для передачі
їх в оренду, яка затверджена рішенням
ХLVІІІ сесією Лазурненської селищної
ради шостого скликання №420 від 21.05.2013 р.

Крім того, селищною радою
замовлено та отримано висновок про
вартість майна, згідно з яким вартість
об'єкту благоустрою «Комунальний
пляж», з урахуванням запропонованої
замовником мотивації, для цілей оренди
(без врахування ПДВ) на дату оцінки
(01.06.2013) становить 5 062 446 грн.

Лазурненською селищною радою
14.06.2013 р. прийнято розпорядження №53
щодо постановки на баланс селищної
ради об'єкту благоустрою «Комунальний
пляж». Дане розпорядження затверджено
сесією Лазурненської селищної ради
шостого скликання №457 від 01.07.2013 р.
Інвентарну картку №2 на об'єкт
благоустрою (облік основних засобів в
бюджетних установах) складено 25.07.2013 р.,
про що зроблено бухгалтерський запис
за №9.

Таким чином, дії Лазурненської
селищної ради свідчать про те, що нею
визначено комунальний пляж як об'єкт
благоустрою населеного пункту, що
відповідає вимогам ст. 13 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів",
згідно якої до об'єктів благоустрою
населених пунктів віднесені пляжі.

В подальшому, за результатами
проведеного аукціону, згідно з
протоколом від 25.06.2013 р., його
переможцем ФОП ОСОБА_1В, який отримав
право на строкове платне користування
комунальним майном - часткою №1 об'єкту
благоустрою «Комунальний пляж» площею
322,0 м2.

Рішенням сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №446
від 01.07.2013 р., протокол по результатам
проведення аукціону від І5.06.2013 р. було
затверджено.

На підставі цього рішення 25.07.2013 р.
між Лазурненською селищною радою,
Скадовського району Херсонської
області та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 з іншої, укладено договір №4
щодо оренди нерухомого майна
комунальної власності територіальної
громади смт Лазурне, згідно з яким
Лазурненська селищна рада передає, а
ФОП ОСОБА_1 приймає в строкове платне
користування комунальне майно - частку
№1 об'єкту благоустрою «Комунальний
пляж» площею 322,0 м2, з метою розміщення
пляжу загального призначення, з
розміщенням тимчасових споруд під
торгівлю, за адресою: смт Лазурне,
Скадовський район, Херсонська область.
Вказаний договір реєстрацію не
проходив.

Херсонський міжрайонний прокурор
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері, оскаржив
дійсність рішення сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №446
від 01.07.2013 р. «Про затвердження
протоколу по результату проведення
аукціону від 25.06.2013 р.», вважаючи, що
воно суперечить вимогам законодавства,
зокрема ст.19 Конституції України, ЗУ "
Про благоустрій населених пунктів", ЗУ "
Про регулювання містобудівної
діяльності" та просив визнати його
недійсним..

Згідно із ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Частиною 1 ст. З
Земельного кодексу України
передбачено, що земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Статтею 1 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
визначено, що благоустрій населених
пунктів - це комплекс робіт з
інженерного захисту, розчищення,
осушення та озеленення території, а
також соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

Поняття території в Законі
визначено, як сукупність земельних
ділянок, які використовуються для
розміщення об'єктів благоустрою
населених пунктів, в тому числі пляжів,
а також інших об'єктів у межах
населеного пункту.

Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» визначено,
що територія - це частина земної
поверхні з повітряним простором та
розташованими під нею надрами у
визначених межах (кордонах), що має
певне географічне положення, природні
та створені в результаті діяльності
людей умови і ресурси.

На думку прокурора, поняття
«території» ототожнюється із
земельною ділянкою з певними її межами.

Він пояснив, що оскільки пляж є
об'єктом благоустрою населених пунктів
і одночасно територією загального
користування, невід'ємною частиною
будь-якого пляжу є земельна ділянка, на
якій він розташований, а тому надання
його в оренду повинно здійснюватися
згідно з процедурою передбаченою
розділом IV главою 19 Земельного кодексу
України.

Відповідно до Роз'яснень ВАС
України "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" акт державного чи
іншого органу - це юридична форма
рішень цих органів, тобто офіційний
письмовий документ, який породжує
певні правові наслідки, спрямований на
регулювання тих чи інших суспільних
відносин і має обов'язковий характер
для суб'єктів цих відносин. Підставами
для визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Обов'язковою умовою визнання
акту недійсним є також порушення, в
зв'язку з прийняттям відповідного акту
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у справі. Якщо за результатами
розгляду справи факту порушення такого
права не встановлено, у суду немає
правових підстав задовольняти позовні
вимоги.

При розгляді зазначеної справи
суд досліджував вище перераховані
підстави при наявності яких може бути
визнано недійсним акт ненормативного
характеру.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на яких ґрунтуються її
позовні вимоги.

Система, засади організації та
діяльність органів місцевого
самоврядування в Україні визначені
законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні". За змістом
статті 2 вказаного Закону місцеве
самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Відповідно до ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Рішення ради
приймаються на її пленарному засіданні
після обговорення більшістю депутатів
від загального складу Ради.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України п. 3 ст.24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п. 10 ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Судом встановлено, що спірне
рішення затверджує результати
проведеного аукціону, який був
призначений Лазурненською селищною
радою № 420 від 21.05.13 р.

Згідно рішення Лазурненської
селищної ради № 420 від 21.05.13 р. з метою
урегулювання організаційно-правових
відносин, пов'язаних з орендою
комунального майна об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" шляхом проведення
конкурсу у формі аукціону укласти
договір на проведення аукціону з
підприємством-організатором аукціону,
який є членом товарної біржі та
здійснює свою діяльність відповідно до
норм чинного законодавства України і
має договір з ФДМУ та ліцензію
Держкомзему України. За п.1.1 рішення
встановлені ставки орендної плати за
використання об'єктів благоустрою
частини "Комунального пляжу" та за п.2
рішення затверджено схему дислокації
ділянок пляжу, визначаючи певні частки,
що є предметом аукціону.

За зазначеним рішенням було
визначено порядок та умови проведення
аукціону. Воно не визнано недійсним у
встановленому судовому порядку.
Відносно рішення № 446 від 01.07.13 р., яке є
предметом спору у цій справі та яким за
п.1 затверджено протокол від 25.06.13 р. по
результатам проведеного аукціону по
передачі в оренду часток благоустрою
комунального пляжу смт. Лазурне та за п.
2 доручено селищному голові підписати
договори оренди по передачі часток
благоустрою за результатами аукціону,
прокурор не наводить обставин, або норм
права, які були порушені
відповідачем-2 при його прийнятті.

Доводи прокурора ґрунтуються на
порушенні чинного законодавства,
допущеного Лазурненською селищною
радою саме при прийнятті рішення № 420
від 21.05.13 р., які суд до уваги не приймає,
оскільки зазначене рішення не є
предметом спору у розгляді даної
справи та воно є чинним на день
розгляду справи.

У зв'язку з цим, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в цій
частині позову.

Прокурор також оскаржує
дійсність на майбутнє договору оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади смт
Лазурне №4 від 25.07.2013 р., укладений між
Лазурненською селищною радою та ФОП
ОСОБА_1.

Прокурор обґрунтовує свої вимоги
про визнання вищезазначеного договору
недійсним нормами ст. 215.п.1,5 ст.203, 235 ЦК
України, ст.88 Водного кодексу України.

Частиною 1 статті 215 Цивільного
кодексу України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

У відповідності до п. 1. 5 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Крім того, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначені положення ЦК України
узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України,
відповідно до якої господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до п.3.11 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.13 " Про деякі
питання визнання правочинів (
господарських договорів) недійсними"
встановивши у розгляді справи, що
певний правочин вчинено з метою
приховання іншого правочину (удаваний
правочин), господарський суд на
підставі частини другої статті 235 ЦК
України має виходити з того, що
сторонами вчинено саме той правочин,
який вони мали на увазі, і розглянути
справу по суті із застосуванням правил,
що регулюють цей останній правочин.
Якщо він суперечить закону,
господарський суд має право прийняти
рішення про визнання його недійсним із
застосуванням, за необхідності,
відповідних правових наслідків.

Прокурор доводить, що договір
оренди нерухомого майна № 4 від 25.07.13 р.
є удаваним та приховує договір оренди
земельної ділянки, який слід було
укладати, керуючись земельним
законодавство, зокрема ст.12, ч.2 ст.116,
ст.120,123,125 Земельного кодексу України

Процедура надання земельних
ділянок встановлена у ст. 123 Земельного
кодексу України, яка безпосередньо
включає необхідність подачі
клопотання до місцевої ради або
районної державної адміністрації
разом із документами, передбаченими
цією статтею Кодексу, розробку проекту
відведення земельної ділянки,
узгодженого із контролюючими органами,
отримання позитивного висновку
державної землевпорядної експертизи,
отримання рішення про надання
земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.24 Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.11 № 6 " Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" визначено, що
судам необхідно враховувати, що
оскільки договір оренди укладається на
виконання рішення органу місцевого
самоврядування чи виконавчої влади, то
без скасування таких рішень в
установленому порядку відсутні
правові підстави для визначення
відповідних договорів недійсними з
підстав відсутності повноважень у
відповідної ради чи органу виконавчої
влади на затвердження проекту
відведення та передачі спірної
земельної ділянки в оренду.

Судом встановлено, що спірний договір
оренди укладений на підставі рішення
ради № 446 від 01.07.13 " Про затвердження
протоколу по результату проведення
аукціону", який не визнаний у
встановленому порядку недійсним.

Таким чином, оскільки відповідно
до ст.12 ЗК України орган місцевого
самоврядування - Лазуренська селищна
рада є розпорядниками земель
комунальної власності розміщеної в
межах населеного пункту, яка прийняла
рішення № 446 від 01.07.13 на підставі якого
укладено спірний договір, то без
скасування зазначеного рішення
відсутні підстави для визнання
недійсним договору № 4 від 25.07.13 р.

Відповідно п.2.6 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України " Про деякі питання визнання
правочинів ( господарських договорів)
недійсними" визначено, що не може бути
визнано договір недійсним в випадках,
зокрема не досягнуто згоди між
сторонами за всіма істотними для
даного правочину умовами або
відсутності державної реєстрації чи
нотаріального посвідчення, бо він
вважається неукладеним.

Статтею 1 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що оренда
землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Із огляду на ст.15 Закону України
"Про оренду землі", якою визначені
істотні умови для договору оренди
землі, зокрема, орендна плата за землю,
умови використання земельної ділянки,
існуючі обмеження використання
земельної ділянки

За ст.20 ЗК України договір оренди
землі підлягає державній реєстрації у
порядку визначеному чинним
законодавством.

Із огляду на викладене суд дійшов
до висновку, що спірний договір № 4 від
25.07.13 р. є неукладеним в розумінні
земельного законодавства, тому не може
породжувати будь-які договірні
зобов'язання у сторін, оскільки при
його укладені не погоджені усі істотні
умови, що визначені ст.15 ЗУ " Про оренду
землі" та не проведена його державні
реєстрація, тому не може бути визнаний
недійсним.

Судом встановлено, що зазначений
договір укладений за нормами
законодавства, яке регулює передачу
оренду комунального майна. За п. 9.1
договору він укладений на 3 роки з 25.07.13
р. по 24.06.16 р.

Відповідно до ст.181 ЦК України
земельні ділянки віднесені до поняття
нерухомого майна.

Відповідно до норм ст.794 ЦК
України підлягають державній
реєстрації договори найму будівлі або
іншої капітальної споруди, тобто
нерухомого майна, які укладенні на
строк не менше одного року.

Таким чином, навіть, якщо надавати
правову оцінку спірному договору за
законодавством про оренду
комунального нерухомого майна, то з
урахуванням п.2.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
він є неукладеним, тому не може бути
визнаний недійсним.

Вивчивши доводи прокурора в
частині позовних вимог про визнання
недійсним договору оренди № 4 від 25.07.13
р. як такого що є удаваним, який
приховує правочин, що витікає із
земельних правовідносин, суд дійшов
висновку, що прокурор не довів, що
спірний договір приховує саме
правочин, який витікає із земельних
правовідносин.

Правовідносини, які витікають із
використання пляжних зон віднесені до
водного законодавства.

Зокрема, відповідно зі ст. 88
Водного кодексу України передбачено,
що територія пляжної зони є частиною
території прибережної захисної смуги.

У межах прибережної захисної
смуги морів встановлюється пляжна
зона, ширина якої не може бути менше ніж
100 метрів від урізу води, та яка включає
у себе, в тому числі, прибережні
території, а саме - складені піском,
гравієм, камінням, ракушняком,
осадовими породами, що сформувалися в
результаті діяльності моря, інших
природних чи антропогенних факторів.

Користування пляжною зоною у
межах прибережної захисної смуги морів
та навколо морських заток і лиманів
здійснюється з дотриманням вимог щодо
охорони морського середовища,
прибережної захисної смуги від
забруднення та засмічення і вимог
санітарного законодавства.

Відповідно до ст. 90 Водного
кодексу України у межах пляжної зони
прибережних захисних смуг
забороняється будівництво будь-яких
споруд, крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних .

Таким чином, передача в
користування іншим особам пляжними
зонами може проводитись на підставі
водного законодавства.

Згідно Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» пляжі
віднесені до об'єктів благоустрою,
якщо вони розміщенні на території
населеного пункту.

Порядок передачі пляжів - як
об'єктів благоустрою урегульовані
вищезазначеним Законом.

В ході розгляду справи, прокурор
не довів, що при передачі відповідачу-1
спірного " комунального пляжу" не
можуть бути застосовані норми, які
регулюють передачу в оренду об'єктів
благоустрою або водних об'єктів, тому
суд дійшов до висновку, що прокурором
не доведено, що за удаваним договором
№4 від 25.07.13 приховано саме договір
оренди земельної ділянки

Таким чином, в сукупності
наведених вище довів, суд дійшов до
висновку, що прокурор не довів позовні
вимоги в частині визнання недійсним
договору оренди № 4 від 25.07.13 року.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо зобов'язання ФОП
ОСОБА_1 повернути комунальне майно -
земельну ділянку площею 322 м2 до
комунальної власності територіальної
громади, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази передачі цього майна в
користування відповідачу-1 (відсутній
акт приймання-передачі земельної
ділянки), інших доказів, що відповідач-1
використовує зазначене майно прокурор
не надав. Наприклад, акти перевірки
контролюючими органами, які здійснюють
контроль за використанням земельних
ділянок.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Повне рішення складено
20.01.2014

Суддя
Л.М. Немченко