ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.
Справа № 911/4055/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок Бізнес Груп",
м.Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ленакс Україна",
м.Ірпінь

про стягнення 11978,83 грн.

за участю представників згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Брок Бізнес Груп"
(надалі позивач) заявлено позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ленакс Україна"
(надалі відповідач) про стягнення
11978,83 грн., з яких: 11520,00 грн. основного
боргу та 458,83 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
свої зобов'язання щодо оплати наданих
позивачем послуг на підставі
договору доручення № 11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України від 19.03.2012 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.10.2013 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 13.11.2013 р.

13.11.2013 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке мотивоване необхідністю
часу для подання відзиву на позовну
заяву.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.11.2013 р., у зв'язку з неявкою
у судове засідання представників
сторін, розгляд справи відкладено на
27.11.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.11.2013 р., у зв'язку з неявкою
у судове засідання представників
учасників судового процесу, розгляд
справи відкладено на 18.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.12.2013 р. продовжено строк
вирішення спору у даній справі та, у
зв'язку з невиконанням позивачем у
повному обсязі вимог ухвали суду від
27.11.2013 р., розгляд справи відкладено на
14.01.2014 р., та зобов'язано позивача подати
до суду належним чином завірені копії
акту задачі-приймання виконаних робіт
№117 від 03.04.2012 р. на суму 11520,00 грн.,
докази його вручення (направлення)
відповідачеві та заявки відповідача
про надання послуг згідно з п. 1.1.2
договору доручення №11 від 19.03.2012 р.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача подав документи
на вимогу ухвали суду від 18.12.2013 р.

25.12.2013 р. на адресу господарського суду
Київської області від відповідача
надійшло клопотання про припинення
провадження у даній справі, яке
мотивоване тим, що господарським судом
Київської області у справі №911/399/13-г
було винесено рішення по
господарському спорі між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав. До вказаних тверджень
відповідача суд ставиться критично,
оскільки підстави позовних вимог у
даній справі та справі №911/399/13-г є
різними, а саме: у справі №911/399/13-г
підставою позовних вимог був договір
доручення №11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України від 19.03. 2012 р. та акт
здачі-прийняття виконаних робіт №117
від 03.04.2012 р., у той час, як у даній
справі, окрім вказаних документів,
наявна вимога від 30.04.2013 р. №11 та докази
її вручення відповідачеві.

У свою чергу, у судове засідання
представник відповідача не з'явився,
хоча про час місце та дату судового
засідання був повідомлений належним
чином ухвалами господарського суду від
29.10.2013 р., 13.11.2013 р., 27.11.2013 р. та 18.12.2013 р., що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Враховуючи те, що
нез'явлення представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті,
а матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

У позовній заяві представник ТОВ "Брок
Бізнес Груп" стверджує, що 19.03.2012 р.
представнику ТОВ "Ленакс Україна" було
надано два примірники оригіналу
договору доручення № 11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України для його належного
оформлення. Після телефонної
домовленості та отримання електронної
копії підписаного відповідачем
договору доручення № 11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України від 19.03.2012 р.
позивачем було виконано роботи по
оформленню вантажних митних
декларацій. Оригінал примірника
договору доручення № 11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України від 19.03.2012 р. не було
повернуто позивачу.

Відповідно до умов договору № 11 на
проведення митно-брокерської
діяльності на території України від
19.03.2012 р. відповідач доручає, а позивач
зобов'язується: за обумовлену плату та
в зазначений термін надавати послуги
по декларуванню товарів, майна,
транспортних засобів та інших
предметів (надалі - товарів), що
переміщаються через митний кордон
України, представляти інтереси
відповідача в митних органах України,
надавати та отримувати необхідні
документи пов'язані з митним
оформленням товарів, обліком
відповідача у митних органах України,
сплачувати податки та митні збори та
інші платежі, проводити
ідентифікаційні огляди товарів
відповідача, бути присутнім при
митному огляді товарі; дії, пов'язані з
декларуванням і митним оформленням
вантажів відповідача здійснювати
самостійно від свого імені за рахунок
та за дорученням відповідача в порядку
передбаченому цим договором та
законодавством України.

Згідно з розділом 5 договору за надання
послуг відповідач сплачує позивачу
винагороду в сумі у відповідності до
тарифів зазначених у додатку № 1 до
даного договору, що є невід'ємною
частиною договору; оплата послуг
позивача проводиться в національній
валюті України шляхом безготівкового
розрахунку у вигляді 100 % передоплати на
рахунок банківської установи позивача,
не пізніше одного банківського дні до
моменту митного оформлення ВМД; по
факту виконання робіт, надання послуг,
позивач в триденний термін надає
відповідачу акт виконаних робіт, який є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами.

На виконання умов договору № 11 на
проведення митно-брокерської
діяльності на території України від
19.03.2012 р. позивачем було виконано роботи
по оформленню вантажних митних
декларацій та виставлено відповідачу
рахунки на оплату № 77 від 19.03.2012, № 113
від 30.03.2012 р. та акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № 77 від 22.03.2012 р.,
№ 113 від 30.03.2012 р., які містять посилання
на зазначений договір, підписанні
обома сторонами і скріплені печатками
підприємств. Зазначені рахунки та акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
повністю сплачені відповідачем, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями.

В подальшому, позивачем було виконано
роботи по оформленню вантажних митних
декларацій та виставлено відповідачу
рахунок на оплату № 117 від 03.04.2012р.
(спірний рахунок) і акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № 117 від 03.04.2012 р.
на загальну суму 11 520, 00 грн.

Позивач стверджує, що послуги,
відповідно до яких було виставлено
спірний рахунок, наданні на підставі
договору № 11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України від 19.03.2012 р.; без
здійснення відповідачем 100 %
передоплати; факт надання послуг
підтверджується копіями декларацій
ВМД (форма МД-2), додатковими аркушами
ВМД (МД-6), деклараціями митної вартості
(форма ДМВ-3) та міжнародними
товарно-транспортними накладними;
спірний рахунок та акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № 117 від 03.04.2012 р.
на загальну суму 11 520, 00 грн. і претензія
щодо сплати заборгованості за спірним
рахунком та зазначеним актом були
вручені представнику відповідача
наручно.

Проте, відповідачем не було повернуто
позивачу належним чином оформленого
акту здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 117 від 03.04.2012 р. на загальну
суму 11 520, 00 грн. та не було здійснено
оплати за послуги, що були наданні за
зазначеним актом та виставленим
спірним рахунком № 117 від 03.04.2012 р., у
зв'язку з чим позивач звернувся з
позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти
стягнення заборгованості за спірним
рахунком, зазначає, що митно-брокерські
послуги надавалися позивачем
відповідачу на виконання усної
домовленості, яка полягала в
оформленні вантажних митних
декларацій для декларування та митного
оформлення транспортних засобів
товарів, що переміщалися через митний
кордон України; послуги надавалися без
врахування умов договору, зокрема, щодо
100 % передоплати; спірного рахунку та
акту здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 117 від 03.04.2012 р. на загальну
суму 11520,00грн. і претензії щодо сплати
заборгованості за спірним рахунком та
зазначеним актом він від позивача не
отримував.

Вказані факти встановлені
господарським судом Київської області
при винесенні рішення у справі
№911/399/13-г від 19.04.2013 р. за позовом ТОВ
"Брок Бізнес Груп" (позивач у даній
справі) та ТОВ "Ленакс Україна"
(відповідач у даній справі) про
стягнення 11781,33 грн., з яких 11520,00 грн.
основний борг та 261,33грн. 3% річних.

Оцінивши наявні у матеріалах справи
№911/399/13-г докази за своїм внутрішнім
переконанням та, враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вирішив,
що вказані вимоги позивача не
підлягали задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати: безпосередньо із
закону або іншого нормативно-правового
акта, що регулює господарську
діяльність; з акту управління
господарською діяльністю; з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать; внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна суб'єкта або суб'єктом
господарювання за рахунок іншої особи
без достатніх на те підстав; у
результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Статтею 175 Господарського кодексу
України передбачено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом.

Відповідно до ст. 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою ст. 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом. Якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася. Якщо
сторони домовились укласти у письмовій
формі договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В силу
вказаної норми предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні
права та обов'язки сторін у справі та
складаються з фактів, якими позивач
обґрунтовує підстави позову, та фактів,
якими відповідач обґрунтовує
заперечення проти позову.

При цьому, згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд, дослідивши надану позивачем копію
договору доручення № 11 на проведення
митно-брокерської діяльності на
території України від 19.03.2012 р. у справі
№911/399/13-г, не прийняв його до уваги як
належний та допустимий доказ, оскільки
умовами зазначеного договору не
передбачено надання юридичної сили
електронній копії договору або
можливість користування електронною
чи факсимільною копією договору до
обміну його оригіналами, відповідачем
існування зазначеного договору
заперечується. За таких обставин,
зазначений договір не вважається
підставою для стягнення з відповідача
заборгованості за спірним рахунком та
актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 117 від 03.04.2012 р.

Водночас, як зазначено господарським
судом Київської області у рішенні від
19.04.2013 р. у справі №911/399/13-г, факт надання
позивачем відповідачу
митно-брокерський послуг
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями декларацій ВМД (форма
МД-2), додатковими аркушами ВМД (МД-6),
декларацій митної вартості (форма ДМВ-3)
та міжнародних товарно-транспортних
накладних.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Проте, позивачем не було надано суду
доказів направлення/вручення
відповідачу оформлених, в результаті
наданих ним митно-брокерський послуг,
рахунку на оплату № 117 від 03.04.2012 р. та
акту здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 117 від 03.04.2012 р. на загальну
суму 11 520, 00 грн.

У матеріалах справи міститься лист № 14
від 15.08.2012 р., який адресований
відповідачу з вимогою про сплату
існуючої заборгованості по рахунку №
117 від 03.04.2012 р. у розмірі 11 520, 00 грн.,
проте, судом було встановлено, що
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження направлення
або вручення зазначеного листа
відповідачу позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку у справі №911/399/13-г, що строк
(термін) виконання відповідачем
зобов'язання щодо оплати наданих
позивачем митно-брокерських послуг не
встановлений та відповідно до вимог
частини другої ст.530 Цивільного кодексу
України визначається моментом
пред'явлення вимоги, у зв'язку з
відсутністю у матеріалах справи
доказів направлення/вручення
позивачем вимоги відповідачу, у
останнього не настав момент виконання
зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
11781,33 грн. заборгованості, з яких: 11520,00
грн. - основного боргу за надані послуги
та 261,33 грн. - 3 % річних у справі №911/399/13-г
залишив без задоволення.

Відповідно до частини другої ст. 35 ГПК
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

У п. 2.6. роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року N 18, вказано, що не
потребують доказування преюдиціальні
факти, тобто встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) у
процесі розгляду іншої справи, в якій
беруть участь ті самі сторони, в тому
числі і в тих випадках, коли в іншому
спорі сторони мали інший процесуальний
статус (наприклад, позивач у даній
справі був відповідачем в іншій, а
відповідач у даній справі - позивачем в
іншій).

Як вбачається з усього вищевказаного,
господарським судом Київської області
при винесенні рішення від 19.04.2013 р. у
справі №911/399/13-г було встановлено факт
надання позивачем відповідачу
митно-брокерських послуг на суму
11520,00грн. на підставі акту
здачі-приймання робіт № 117 від 03.03.2012 р.,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями декларацій
ВМД (форма МД-2), додаткових аркушів ВМД
(МД-6), декларацій митної вартості (форма
ДМВ-3) та міжнародних
товарно-транспортних накладних.
Вказаним рішенням господарського суду
Київської області було відмовлено у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
тим, що строк сплати коштів за надані
позивачем відповідачеві послуги,
станом на дату звернення з позовом до
суду, не настав.

Судом встановлено, що позивачем на
адресу відповідача було скеровано
вимогу про сплату заборгованості у
розмірі 11520,00 грн. від 30.04.2013 р. №11, яку
представником відповідача було
отримано 03.06.2013 р., що підтверджується
листом ТОВ "Ленакс Україна" від 03.06.2013 р.
№ 37, копія якого долучена до матеріалів
справи. Доказів, які б підтверджували
факт отримання відповідачем вказаної
вимоги до 03.06.2013 р. позивачем суду не
надано.

З огляду на приписи статті 530 ЦК
України, відповідач мав сплатити кошти
у розмірі 11520,00 грн. за надані позивачем
митно-брокерські послуги на підставі
акту здачі-приймання робіт № 117 від
03.03.2012 р. у строк до 10.06.2013 р. включно.

Станом на дату судового засідання ТОВ
"Ленакс Україна" належних та допустимих
доказів сплати боргу у розмірі 11520,00
грн. до суду не подано.

Врахувавши вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати коштів, за
надані позивачем послуги на суму 11520,00
грн.

Відповідно до частини першої та
частини сьомої статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано вимог даних норм
процесуального законодавства і подано
всі докази на підтвердження своїх
позовних вимог, в той час як ТОВ "Ленакс
Україна" не спростовано існування
заборгованості перед ТОВ "Брок Бізнес
Груп" в розмірі 11520,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 11520,00 грн. боргу
за надані позивачем послуги підлягає
задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 458,83 грн. 3%
річних за період з 03.04.2012 р. по 03.07.2013 р.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судом встановлено, що позивач невірно
встановив строк протягом якого
відповідачем було прострочено сплату
основного боргу, оскільки, як зазначено
вище, відповідач мав сплатити
заборгованість у розмірі 11520,00 грн. у
термін до 10.06.2013р. включно.

Зробивши розрахунок 3% річних по
заборгованості за надані послуги за
період з 11.06.2013 р. по 03.07.2013 р., суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 458,83 грн. задовольняє
частково, а саме у розмірі 21,78 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ленакс
Україна" (08200, Київська область, м.
Ірпінь, вул. Надсонова, буд. 15; код ЄДРПО
України 32754018) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Брок
Бізнес Груп" (50025, Дніпропетровська
область, м. Кривий Ріг,
Центрально-Міський район,
вул.Модрівська, буд. 89А; код ЄДРПО
України 36875955) - 11520 (одинадцять тисяч
п'ятсот двадцять) гривень 00 коп. боргу, 21
(двадцять одну) гривню 78 коп. 3% річних та
1657 (одну тисячу шістсот п'ятдесят сім)
гривень 72 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 24.01.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін