ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2014 року
Справа № 904/7682/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.
(доповідач),

суддів: І.В.Тищик, Лисенко О.М.,

секретар судового засідання: Гаврилов
О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник,
довіреність б/н від 29.10.12;

від позивача: ОСОБА_2 приватний
підприємець, паспорт серії НОМЕР_1 від
17.12.01;

від відповідача: Смірнов А.А.,
представник, довіреність №01 від 02.01.14;

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора №1"

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 07.11.2013
року

у справі № 904/7682/13

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2,

смт. Ювілейне, Дніпропетровська
область

до комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора-1",

смт. Ювілейне, Дніпропетровська
область

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 07.11.2013
року у справі № 904/7682/13 (суддя Коваленко
О.О.) позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір № 54 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг від 20.01.10 р.,
укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та
комунальним підприємством "Житлово -
експлуатаційна контора - 1".

Стягнуто з комунального підприємства
"Житлово - експлуатаційна контора - 1" на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 1 147,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що відповідно
до п. 5.4 спірного договору сторони
визначили можливість його розірвання
за ініціативою однієї з сторін
рішенням суду.

Суд зазначив, що позивач дотримав
вимоги ст. 188 Господарського кодексу
України в частині порядку повідомлення
відповідача щодо розірвання договору;
сторони договору згоди щодо його
розірвання не досягли.

Не погодившись з даним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 07.11.2013 року повністю та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Посилається на порушення
господарським судом норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
не встановив передбачені ст. 651
Цивільного кодексу України підстави
для розірвання договору, які на думку
апелянта, відсутні.

Також скаржник спростовує висновки
рішення суду щодо дотримання позивачем
порядку розірвання договору, який
передбачено ст. 188 Господарського
кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
вважає оскаржуване судове рішення
законним та обґрунтованим. Зазначає на
відповідність рішення нормам
матеріального та процесуального права.
Просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, оскаржуване рішення без
змін.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню в силу
наступного:

З матеріалів даної справи вбачається,
що 20.01.2010 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 54 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг.

Відповідно до п.1.1 договору
балансоутримувач (відповідач)
забезпечує обслуговування,
експлуатацію та ремонт будівлі, що
знаходиться за адресою: вул. Фрунзе буд.
12, загальною площею 180, 00 кв. м, а також
утримання прибудинкової території, а
позивач бере участь у витратах
балансоутримувача на виконання
вказаних робіт, пропорційно до
займаної площі в цій будівлі, на якій
розташований продуктовий магазин, якщо
інше не випливає з характеру послуг,
наданих балансоутримувачем за цим
договором.

Звернувшись з позовом, позивач просив
розірвати спірний договір з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України, а саме з підстав
істотного порушення договору
відповідачем, невиконання ним умов
договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною
та в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 615 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання однією стороною друга
сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Пунктом 2.1. спірного договору
передбачено, що балансоутримувач
будівлі зобов'язується забезпечити:

- надання позивачу послуг з
обслуговування і ремонту будівлі, при
будинкової території, утримання
допоміжних приміщень будівлі за
діючими розцінками і тарифами;

- інформування позивача про зміни
витрат на утримання будівлі і тарифу
на послуги.

Згідно розділу 5 договору, строк його
дії з 20.01.2010 року по 31.12.2010 року, а у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення, або зміну цього договору
після закінчення його чинності
протягом одного місяця, він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що за
ініціативою однієї із сторін договір
може бути розірвано рішенням суду у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Відповідно до довідки відповідача,
договір №54 від 20.01.2010 року на
відшкодування витрат
балансоутримувача утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг розірвано з 30.09.2010
року в зв'язку з заявою орендаря ПП
ОСОБА_2 (а.с.9).

Між тим, правовідносини сторін за
договором продовжувались, про що
свідчать судові рішення:

- у справі №30/5005/3715/2012 від 16.10.2012 року, за
яким стягнуто з приватного підприємця
ОСОБА_2 на користь комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
контора №1" заборгованість в розмірі 4
366,44 грн. за період з 4 кварталу 2010 року
по 4 квартал 2011 року (а.с.10-15);

- у справі 904/4607/13 від 21.08.2013 року, за яким
стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на користь комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
контора №1" заборгованість в розмірі 4
503,60 коп. за період з квітня 2012 року по
квітень 2013 року, а також інфляційні, 3%
річних та пеню (а.с.30-33).

Зі змісту вказаних рішень та з рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 03.09.2012 року у справі
№8/5005/5589/2012 вбачається, що фізична особа
- підприємець ОСОБА_2; заперечувала
факт надання їй комунальним
підприємством "Житлово-експлуатаційна
контора №1" передбачених договором №54
від 20.01.2010 року послуг.

Аналогічна підстава розірвання
спірного договору заявлена позивачем і
у даній справі.

Надаючи оцінку запереченням апелянта
щодо відсутності підстав для
розірвання договору, недотримання
позивачем передбаченого ст.188
Господарського кодексу України
порядку розірвання договору та
продовження дії договору в зв'язку з
відсутністю заяви позивача про його
припинення, як то передбачено п.5.3
договору, колегія суддів вважає
необхідним зазначити наступне:

Відповідно до пункту п.5.3 договору у
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну
договору після закінчення його
чинності протягом одного місяця, він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які
передбачені цим договором.

Відповідно до обставин, які
встановлені рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
21.08.2013 року у справі 904/4607/13, договір № 54
про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг від 20.01.2010 року
продовжує дію до 31.12.2013 року (а.с.30 -33).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернулася до суду з даним
позовом відповідно до обставин,
встановлених рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
21.08.2013 року у справі 904/4607/13, а саме у
зв'язку з посиланням суду на
необхідність розірвання договору у
судовому порядку.

Також суд зазначив, що позивач не
надала суду доказів звернення до
відповідача з заявами про розірвання
договору від березня та серпня 2013 року.

Між тим, в матеріалах справи на а.с. 46 - 47
міститься заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 від 28.09.2013 року
про припинення спірного договору, яка
направлена відповідачу згідно
поштового повідомлення 11.08.2013 року та
отримана повноважним представником "КП
ЖЕК - 1" Ніколенко (а.с.45).

Зі змісту вказаної заяви слідує, що
позивач зазначає на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань по
договору №54 від 20.01.2010 року, що є
підставою для розірвання договору та
просить вважати спірний договір
припиненим з 01.09.2013 року.

Аналізуючи зміст заяви, необхідно
зазначити, що вона не може вважатись
заявою, направлення якої передбачено
п.5.3 договору (протягом одного місяця
після закінчення дії договору). Однак
таку заяву (в сукупності з іншими
обставинами справи) слід вважати
належним доказом виконання позивачем
вимог ст.188 Господарського кодексу
України.

Згідно ч.2 - ч.4 ст.188 Господарського
кодексу України сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати

пропозиції про це другій стороні за
договором.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк
після одержання пропозиції повідомляє
другу сторону про результати її
розгляду.

У разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання)
договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Оскільки відповідь на заяву позивача
про розірвання договору від 28.09.2013 року
відповідач не надав, заперечує щодо
його отримання, позивач правомірно
звернувся до суду.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Матеріали справи не містять жодних
доказів відповідача про виконання ним
умов спірного договору у період, який
знаходиться поза межами періоду
стягнення заборгованості рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 21.08.2013 року у справі 904/4607/13 (
з квітня 2013 року). Не надав такі докази
відповідач і на вимогу
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Доводи відповідача про те, що
відповідно до ст.18 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" позивач
мав звернутися до відповідача з
вимогою складення акту-претензії, не
приймаються колегією суддів, оскільки
відповідно до частини першої вказаної
норми такі дії є правом, а не обов'язком
споживача.

Таким чином, факт належного
виконання відповідачем умов договору
№54 від 20.01.2010 року на відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг за період з квітня
2013 року не доведено, вимоги щодо
розірвання договору позивач
відповідно до ст.188 Господарського
кодексу України дотримав, згоди з
даного питання сторони не досягли,
право на розірвання договору сторонами
передбачено, тому висновок
господарського суду про задоволення
позовних вимог є правильним.

З огляду на зазначене, апеляційна
скарга не доведена та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 07.11.2013
року у справі № 904/7682/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя:
Т.А. Верхогляд

Суддя:
І.В.Тищик

Суддя:
О.М. Лисенко

Підписано в повному обсязі 16.01.2014 року.