ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 рокуСправа № 912/1793/13
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/1793/13

за позовом: Комунального підприємства
"Парк культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня", м. Кіровоград

до відповідачів:

І - Кіровоградської міської ради, м.
Кіровоград

ІІ - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будекспорт", м.
Кіровоград

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Кіровської районної
у місті Кіровограді ради, м. Кіровоград

за участю прокурора м. Кіровограда

про визнання недійсним та скасування
рішення, визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача - участі не брали;

від відповідача І - участі не брали;

від відповідача ІІ - участі не брали;

від 3-ї особи - участі не брали;

від прокуратури - Чернієнко О.В.,
прокурор відділу прокуратури м.
Кіровограда (посвідчення № 023074 від
21.11.13 р.).

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Комунальним підприємством "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" подано позовну заяву з
вимогами до Кіровоградської міської
ради та до товариства з обмеженою
відповідальністю "Будекспорт" про
визнання недійсним та скасування
пункту 50 рішення Кіровоградської
міської ради № 1691 від 31.01.2006 " Про
регулювання земельних відносин" та про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
Кіровоградською міською радою і ТОВ
"Будекспорт" від 16.05.2006 №159.

В обґрунтування підстав позову позивач
послався на порушення вимог Земельного
кодексу України при наданні в оренду
земельної ділянки ТОВ "Будекспорт"
через відсутність погодження
Верховної Ради України на вилучення
земельної ділянки, що віднесена до
земель природно-заповідного фонду, та
відсутність жодних рішень місцевої
ради про вилучення такої земельної
ділянки в попереднього
землекористувача, яким є позивач.
Вказано, що незаконність рішення про
надання землі в оренду має наслідком
недійсність договору оренди землі,
укладеного на підставі такого рішення.

Ухвалою господарського суду від 06.11.2013
р. поданий позов прийнято до розгляду
та залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, Кіровську районну у
місті Кіровограді раду.

Заявою від 18.12.2013 р. позивач доповнив
підстави позову новими обставинами,
вказавши про те, що за оскаржуваним
рішенням затверджено проект, який не
пройшов всіх необхідних погоджень, що
передбачено ч. 6 ст. 123 Земельного
кодексу України у відповідній
редакції, та без проходження
обов'язкової експертизи
землевпорядної документації (а.с. 122-125).

Згідно заяви від 27.11.2013 р. у справу
вступив прокурор м. Кіровограда (а.с.
28-29).

Кіровоградською міською радою
(відповідач І) позовні вимоги визнано
повністю, про що подано відповідні
пояснення.

ТОВ "Будекспорт" (відповідач ІІ) позовні
вимоги заперечено повністю з підстав
відсутності в матеріалах справи
доказів недійсності рішення і
договору, що мотивовано наступним: на
земельній ділянці знаходиться об'єкт
нерухомого майна, що належить ТОВ
"Будекспорт" і право останнього на
користування земельною ділянкою
перейшло в порядку ст. 120 Земельного
кодексу України; прийняттю
оскаржуваного рішення передувало ряд
процедур, кожна з яких погоджувалась
відповідними органами, а тому ставити
під сумнів їх компетенцію є
необґрунтованим; допущення міською
радою помилок не може мати наслідком
визнання недійсним договору оренди
землі, що відповідає висновкам
Європейського Суду України (відзив від
18.12.2013 р., а.с. 138-140). Заявою від 18.12.2013 р.
відповідач ІІ повідомив про сплив
строку позовної давності та просить
відмовити у задоволенні позову
повністю (а.с. 144).

В судовому засіданні 17.01.2014 р. приймав
участь прокурор, інші учасники
судового процесу не з'явились. Між тим,
позивачем та відповідачем І подано до
суду клопотання про розгляд справи за
відсутності їх представників.
Відповідач ІІ належним чином
повідомлений про дату, час та місце
проведення засідання суду (а.с. 196),
однак згідно раніше поданих пояснень
просить розглядати справу без участі
представника ТОВ "Будекспорт" (а.с. 138-140,
155-156). Кіровською районною у місті
Кіровограді радою (третя особа) причини
неявки в судове засіданні суду не
повідомлено.

З огляду на викладене та враховуючи, що
участь представників сторін в судовому
засіданні є процесуальним правом
сторін, а не обов'язком, господарський
суд вважає можливим розглянути справу
по суті в судовому засіданні 17.01.2014 р.
за відсутності представників сторін і
третьої особи та за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи та
врахувавши доводи сторін, наведенні в
обґрунтування підстав позову і
заперечень проти позовних вимог,
оцінивши подані докази, господарський
суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення, що оскаржує позивач за
поданим у справі позовом,
Кіровоградська міська рада на
вісімнадцятій сесії четвертого
скликання 31.01.2006 р. за пунктом 50 рішення
№ 1691 вирішила затвердити акт
визначення збитків, проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0,06 га та надати товариству з
обмеженою відповідальністю
"Будекспорт" в оренду на 49 років
земельну ділянку загальною площею 0,08
га, з них 0,06 га зелених насаджень
загального користування за рахунок
земель, що перебувають у постійному
користуванні комунального
підприємства "Парк культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня" та 0,02 га
земель, які використовуються в
комерційних цілях і перебувають у
користуванні ТОВ "Будекспорт" (з метою
об'єднання земельних ділянок) під
розміщення кафе "Глорія" по просп.
Правди, 15-и з визначенням розміру
орендної плати на рівні 1% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки в рік (а.с. 23).

На підставі вказаного рішення 16.05.2006 р.
між Кіровоградською міською радою
(Орендодавець) та ТОВ "Будекспорт"
(Орендар) укладено договір оренди землі
№ 159, за умовами якого Орендодавець
передав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку
для розміщення кафе "Глорія", яка
знаходиться по просп. Правди, 15-и в м.
Кіровограді загальною площею 0,08 га, з
них 0,06 га зелених насаджень загального
користування та 0,02 га земель, які
використовуються в комерційних цілях
(а.с. 19-21).

Договір укладено на сорок дев'ять
років, починаючи з дати прийняття
рішення Кіровоградської міської ради
від 31.01.2006 р. №1691, та зареєстровано у
Кіровоградській регіональній філії
державного підприємства Центру
державного земельного кадастру при
Держкомземі України по земельних
ресурсах, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 26.05.2006 р. № 92.

Досліджуючи спірні правовідносини,
господарський суд враховує, що за
приписами ст. 13 Конституції України
земля її надра, атмосферне повітря,
водні та інші природні ресурси, які
знаходяться в межах території України,
природні ресурси її континентального
шлейфу, виключної (морської)
економічної зони є об'єктами права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (тут і
надалі у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначено, що
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються відповідно до закону
питання регулювання земельних
відносин (п. 34).

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Як слідує зі змісту оскаржуваного
пункту 50 рішення Кіровоградської
міської ради №1691 від 31.01.006 р., ТОВ
"Будекспорт" надано в оренду земельну
ділянку, яка сформована шляхом
об'єднання земельних ділянок, частина з
якої (0,06 га) перебувала в постійному
користуванні комунального
підприємства "Парк культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня".

Право постійного користування
комунального підприємства "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" відповідною земельною ділянкою
посвідчено Державним актом на право
постійного користування землею серією
КР № 000 000 160 від 14.10.1993 р. (а.с. 12-14).

Так, матеріалами справи встановлено, що
Державне комунальне підприємство "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" і статут останнього
зареєстровано 10.06.1992 р. (а.с. 104-106).

Рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради народних
депутатів №434 від 26.05.1993 р. вирішено
передати, а рішенням виконавчого
комітету Кіровської районної ради
народних депутатів № 219 від 23.09.1993 р.
вирішено прийняти в комунальну
власність Кіровського району парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня (а.с. 88, 96).

Згідно статуту комунального
підприємства "Парк культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня",
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Кіровської районної ради
м.Кіровограда від 19.02.2002 р., комунальне
підприємство "Парк культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня" є
правонаступником державного
комунального підприємства "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня", зареєстрованого рішенням
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради народних депутатів від
10.06.1992 р. № 368, реєстраційний №00842-ДК-1
(а.с. 89-92). Відповідно до пункту 1.2.
статуту комунальне підприємство "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" є комунальною власністю
Кіровської районної ради м.
Кіровограда.

Як вбачається із технічного звіту
інвентаризації земель парку імені 50
років Жовтня в місті Кіровограді, за
парком імені 50 років Жовтня закріплено
земельну ділянку площею 42,28 га з
визначенням прилеглої до неї
санітарно-охоронної зони площею 3,34 га
(а.с.112-120).

Державний акт на право постійного
користування землею видано парку
імені 50 років Жовтня відповідно до
рішення виконкому Кіровоградської
міської ради народних депутатів від
13.10.1993 р. № 849 на земельну ділянку площею
42,28 га для розміщення парку (а.с. 12-14).

Згідно норм Земельного кодексу України
від 18 грудня 1990 року N 561-XII, що був чинний
на момент видачі позивачеві державного
акта, постійним визнається
землекористування без заздалегідь
установленого строку (ст. 7). Право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів (ст. 23).

Згідно з приписами статті 92 чинного
Земельного кодексу України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння та
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у комунальній власності без
встановленого строку. Права постійного
користування земельною ділянкою із
земель комунальної власності
набувають підприємства, установи та
організації, що належать до державної
та комунальної власності; громадські
організації інвалідів, їх
підприємства, установи та організації;
релігійні організації України,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності.

Крім того, як слідує з матеріалів
справи, 06.06.1972 року виконавчим
комітетом Кіровоградської обласної
Ради депутатів трудящих прийнято
рішення №213 "Про віднесення пам'яток
природи республіканського та
місцевого значення до категорій
відповідно нової класифікації та
затвердження нововиявлених заповідних
територій і природних об'єктів", яким
відповідно до постанови Ради Міністрів
Української РСР №43 від 28.01.1972 р. "Про
заходи про розширення мережі державних
заповідників і поліпшенню заповідної
справи" вирішено віднести до категорії
парків - пам'яток садово-паркового
мистецтва Кіровоградський дендропарк
"50 років Жовтня", що за класифікацією
відносяться до заповідних
парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва та переданий під охорону
Кіровоградського міського
комунального господарства (а.с.16-18).

Рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської Ради
депутатів трудящих №204 від 28.01.1974 "Про
виділення парку ім. 50-річчя Жовтня в
самостійну одиницю, підпорядкувавши її
Кіровській районній Раді депутатів
трудящих" парк культури і відпочинку
ім. 50-річчя Жовтня, який входив до
складу об'єднаної дирекції міських
парків, виділено в самостійну одиницю,
з підпорядкуванням його Кіровській
районній раді депутатів трудящих з 15
лютого 1974 року (а.с.101).

Згідно пункту 1 статуту державного
комунального підприємства "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня", зареєстрованого рішенням
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради народних депутатів № 368
від 10.06.1992 р., парк культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня створений
відповідно до рішення
Кіровоградського міськвиконкому від
28.01.1974 року №201 та функціонує на
території Кіровського району
м.Кіровограда.

Згідно рішення п'ятої сесії двадцять
другого скликання Кіровоградської
міської ради №46 від 28.02.1996 "Про
визначення земель природоохоронного,
рекреаційного та історико-культурного
призначення" парк 50-річчя Жовтня
віднесено до категорії земель
природоохоронного призначення (а.с.
218-220).

Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки 19.05.1999 видано
паспорт території (об'єкту)
природно-заповідного фонду України №
МПП І-564 - парк-пам"ятка садово-паркового
мистецтва місцевого значення, назва "50
років Жовтня", площею 42,70, що створений
(оголошений) Кіровоградським
облвиконкомом від 06.06.1972 р. № 213
(а.с.216-217).

26.03.2008 державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Кіровоградській області видано
паспорт території (об'єкту)
природно-заповідного фонду України №
МПП 1-564 та видано охоронне зобов'язання
№ МПП 1-564 на об'єкт - парк-пам'ятка
садово-паркового мистецтва "50 років
Жовтня" площею 42,2 га, охоронна зона 2,1
га, що знаходиться у віданні КП "Парк
культури і відпочинку" та передано під
охорону землекористувача - КП "Парк
культури і відпочинку" (а.с.15, 98-99).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 18
Земельного кодексу України у чинній
редакції до земель України належать
усі землі в межах її території, в тому
числі острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають
особливий правовий режим.

За приписами частини 1 статті 19
Земельного кодексу України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Відповідно до частини 1 статті 20
Земельного кодексу України віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Згідно ст. 43 Земельного кодексу
України, землі природно-заповідного
фонду - це ділянки суші і водного
простору з природними комплексами та
об'єктами, що мають особливу
природоохоронну, екологічну, наукову,
естетичну, рекреаційну та іншу
цінність, яким відповідно до закону
надано статус територій та об'єктів
природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду
включаються природні території та
об'єкти (природні заповідники,
національні природні парки, біосферні
заповідники, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища), а також штучно
створені об'єкти (ботанічні сади,
дендрологічні парки, зоологічні парки,
парки-пам'ятки садово-паркового
мистецтва) (ст. 44 Земельного кодексу
України).

Положення ст. 72 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року N 561-XII
відносили до земель природоохоронного
призначення землі заповідників,
національних, зоологічних і
дендрологічних парків, парків -
пам'яток садово-паркового мистецтва,
ботанічних садів, заказників (за
винятком мисливських), заповідних
урочищ, пам'яток природи.

За вимогами ч. 5 ст. 116 Земельного
кодексу України (тут і надалі в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин) надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів "а", "б" ст. 141
Земельного кодексу України (у редакції,
що діяла на час прийняття
оскаржуваного рішення) підставами
припинення права користування
земельною ділянкою є: добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою; вилучення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно частин 3, 4 ст. 142 Земельного
кодексу України у відповідній редакції
припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки. Власник
земельної ділянки на підставі заяви
землекористувача приймає рішення про
припинення права користування
земельною ділянкою, про що повідомляє
органи державної реєстрації.

Статтею 149 Земельного кодексу України
(у редакції, що діяла на час прийняття
оскаржуваного рішення), якою
встановлено порядок вилучення
земельних ділянок, передбачено, що
земельні ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування (ч. 1). Вилучення
земельних ділянок провадиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень Кабінету Міністрів України,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих державних
адміністрацій, сільських, селищних,
міських рад відповідно до їх
повноважень (ч. 2). Сільські, селищні,
міські ради вилучають земельні ділянки
комунальної власності відповідних
територіальних громад, які перебувають
у постійному користуванні, для всіх
потреб, крім особливо цінних земель,
які вилучаються (викупляються) ними з
урахуванням вимог статті 150 цього
Кодексу (ч. 3).

Зі змісту статті 150 Земельного кодексу
України у відповідній редакції слідує,
що до особливо цінних земель
відносяться в тому числі землі
природно - заповідного фонду. Земельні
ділянки особливо цінних земель, що
перебувають у державній або
комунальної власності можуть
вилучатися для будівництва, в тому
числі об'єктів соціально - культурного
призначення, за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджується Верховною Радою
України.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази прийняття Кіровоградською
міською радою рішення про вилучення
або про припинення права постійного
земельною ділянкою розміром 0,06 га
комунального підприємства "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня". В поясненнях від 17.12.2003 р.,
наданих до матеріалів справи,
Кіровоградська міська рада повідомляє,
що в даному випадку жодних рішень щодо
вилучення земельної ділянки не
приймалось (а.с. 80-82).

Докази наявності підстав для
припинення позивачеві права
постійного користування землею з інших
підстав, що визначались ст. 141
Земельного кодексу України в редакції,
яка діяла на час прийняття рішення ради
№ 1691 від 31.01.2006 р., та вирішення такого
питання в установленому
законодавством порядку, матеріали
справи не містять.

Отже, передача земельної ділянки в
оренду ТОВ "Будекспорт" за оскаржуваним
рішенням та договором відбулась з
порушенням порядку припинення права
постійного користування
землекористувача, встановленого ст. ст.
141, 142, 149 Земельного кодексу України, у
редакції, що діяли на час прийняття
оскаржуваних документів.

Крім того, земельна ділянка
знаходиться в парку культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня в місті
Кіровограді. Рішенням Кіровоградської
міської № 46 від 28.02.1996 р., про яке
зазначено вище, до земель
природоохоронного призначення
віднесено землі під парком 50 річчя
Жовтня. Однак, дотримання
Кіровоградською міською радою під час
прийняття рішення №1691 від 31.01.2006 р.
вимог ст. 150 Земельного кодексу України,
про порушення яких вказує позивач,
матеріалами справи не підтверджено.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до приписів частини 1 статті
21 Цивільного кодексу України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Отже, підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач у справі має право постійного
користування земельною ділянкою, яка
була передана в оренду відповідачу ІІ
за оскаржуваними документами.

Згідно з приписами статті 92 чинного
Земельного кодексу України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння та
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності без встановленого строку.

Отже, право постійного
землекористування є безстроковим, на
відміну від права оренди, і може бути
припинене лише з підстав, передбачених
статтею 141 ЗК України, перелік яких є
вичерпним.

Згідно пункту 2.8. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 травня 2011 року N 6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин" дії
органів державної влади та місцевого
самоврядування, спрямовані на
позбавлення суб'єкта права
користування земельною ділянкою після
державної реєстрації такого права поза
межами підстав, визначених у статті 141
ЗК України, є такими, що порушують право
користування земельною ділянкою.

Таким чином, не приймаючи будь-яких
рішень про припинення права
користування земельною ділянкою
позивачем або вилучення земельної
ділянки у позивача, Кіровоградська
міська рада, прийнявши рішення № 1691 від
31.01.2006 р. (пункт 50), порушила право
комунального підприємства "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" на користування відповідною
земельною ділянкою, що посвідчено
державним актом та яке не було
припинено в порядку, визначеному
Земельним кодексом України.

Стосовно інших доводів позивача щодо
затвердження згідно оскаржуваного
рішення проекту за відсутності
погоджень відповідними органами та без
проходження експертизи землевпорядної
документації, господарський суд
зазначає, що вказане жодним чином
матеріалами справи не підтверджено, а
тому не приймається судом.

Господарський суд відхиляє твердження
відповідача ІІ, що викладено у відзиві
на позов, в якому посилаючись на статтю
120 Земельного кодексу України
відповідач ІІ зазначає, що у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Так, статтю 141 Земельного кодексу
України доповнено пунктом "е", у
відповідності до якого підставами
припинення права користування
земельною ділянкою є набуття іншою
особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці,
Законом України №1702-УІ від 05.11.2009 р. На
момент прийняття оскаржуваного
рішення стаття 141 Земельного кодексу
України названих положень не містила.

Частиною 1 ст. 120 Земельного кодексу
України у редакції, що діяла на момент
прийняття оскаржуваного рішення,
встановлювалось, що при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Отже, власник будинку не звільнявся від
необхідності оформити право на
земельну ділянку, на якій розташовано
будівлю, з дотриманням вимог
законодавства.

За викладених обставин, господарський
суд вважає доведеною та обґрунтованою
вимогу позивача про визнання
недійсним та скасування пункту 50
рішення Кіровоградської міської ради
№1691 від 31.01.2006 р. "Про регулювання
земельних відносин". Крім того,
враховуючи, що за оскаржуваним
рішенням земельна ділянка була
об'єднана та надавалася в оренду як
єдине ціле, позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню щодо пункту рішення в
цілому.

З матеріалів справи слідує, що пункт 50
рішення Кіровоградської міської ради
№1691 від 31.01.2006 р. "Про регулювання
земельних відносин" став підставою для
укладення між Кіровоградською міською
радою та ТОВ "Будекспорт" договору
оренди землі від 16.05.2006р. № 159 про
надання в оренду земельної ділянки
загальною площею 0,08 га для розміщення
кафе "Глорія" строком на сорок дев'ять
років (а.с. 20-22).

Вказаний договір пройшов державну
реєстрацію, про що у державному реєстрі
земель вчинено запис від 26.05.2006 р. № 92.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" визначено, що при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
оренду землі" орендарі набувають права
оренди земельної ділянки на підставах
і в порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі.

У статті 116 Земельного кодексу України
визначені підстави набуття права на
землю. Згідно наведеної норми (в
редакції на час укладення спірного
договору) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування (ч.ч. 1, 2 ст. 116
Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України в редакції, чинній на момент
укладення оспорюваного договору,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Аналіз наведених норм свідчить, що
визначальним у правовідносинах із
надання земельної ділянки в оренду є
волевиявлення власника землі,
здійснене у формі відповідного
рішення, яке в подальшому реалізується
шляхом укладення договору оренди.
Наявність рішення відповідного органу
про надання земельної ділянки в оренду
є необхідною умовою для укладення
договору оренди земельної ділянки.

Отже, встановлений вище факт
незаконності пункту 50 рішення
Кіровоградської міської ради №1691 від
31.01.2006 р. "Про регулювання земельних
відносин", яким було надано в оренду
земельну ділянку ТОВ "Будекспорт" та на
підставі якого укладено оспорюваний
договір оренди землі, свідчить про
незаконність такого договору та
означає відсутність передбаченої
нормою ч.1 статті 124 Земельного кодексу
України обов'язкової передумови для
укладення договору оренди землі -
рішення відповідного органу місцевого
самоврядування. В свою чергу вказане
означає невідповідність укладеного
між Кіровоградською міською радою та
ТОВ "Будекспорт" договору оренди землі
від 16.05.2006р. № 159, вимогам закону,
зокрема, статті 116, частини 1 статті 124
Земельного кодексу України в редакції,
які діяли на момент укладення
оспорюваного у справі договору, що є
підставою для визнання такого договору
недійсним на підставі частини 1 статті
203, статті 215 Цивільного кодексу
України.

Господарський суд зазначає, що за
змістом частин 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так й іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Цивільний кодекс України не дає
визначення поняття "заінтересована
особа", а тому коло заінтересованих
осіб має з'ясовуватись в кожному
конкретному випадку в залежності від
обставин справи та правових норм, які
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, якщо інше не
встановлено законом. Зокрема, такими
особами можуть бути як особи, що мають
безпосередній інтерес та на права й
обов'язки яких безпосередньо впливає
оспорюваний правочин, так і
представники, що виступають відповідно
до наданих законодавством повноважень
на захист державних і суспільних
інтересів.

В пункті 2.10. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" вказано, що якщо
чинне законодавство прямо не визначає
кола осіб, які можуть бути позивачами у
справах, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, господарському
суду для вирішення питання про
прийняття позовної заяви слід
керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК.
Отже, крім учасників правочину (сторін
за договором), а в передбачених законом
випадках - прокурора, державних та
інших органів позивачем у справі може
бути будь-яке підприємство, установа,
організація, а також фізична особа, чиї
права та охоронювані законом інтереси
порушує цей правочин.

Виходячи з наведеного та встановлених
вище порушень прав позивача на
користування земельною ділянкою,
останній правомірно звернувся з
вимогою про визнання недійсним
договору оренди землі від 16.05.2006 р. № 159,
укладеного між відповідачами.

Поряд з цим, господарський суд
враховує, що відповідачем ІІ подано
заяву про застосування до вимог про
визнання недійсним рішення та
визнання недійсним договору позовної
давності (а.с. 144).

Обґрунтовуючи пропуск позовної
давності, відповідач ІІ послався на те,
що оскаржуване рішення прийнято, а
договір укладено понад три роки до дня
звернення позивача до суду.

Позивач в частині вимоги про визнання
недійсним рішення пропуск строку
позовної давності заперечив,
посилаючись на пункт 4 статті 268
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
рішення) та перехідні положення Закону
України № 4176-VІ від 20.12.2011 р.: стосовно
вимоги про визнання недійсним договору
подав клопотання про визнання причин
пропуску поважними з тих підстав, що
про укладення оспорюваного договору та
про порушення законодавства йому стало
відомо в 2013 році (а.с. 204-206).

Господарський суд враховує, що
відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України). Для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ст. 258 Цивільного кодексу
України).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ст. 261 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, відповідно до пункту 4
статті 268 Цивільного кодексу України (в
редакції, чинній на момент прийняття
спірного рішення) встановлювалось, що
позовна давність не поширюється на
вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Господарським судом встановлено, що за
оскаржуваним рішенням порушено право
позивача на користування земельною
ділянкою, тобто речове право.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" № 4176-VI від 20.12.2011 внесені
зміни, зокрема, і до Цивільного кодексу
України та згідно із підпунктом 2
пункту 2 цього Закону пункт 4 статті 268
Цивільного кодексу України виключено.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних
положень вказаного Закону встановлено,
що він набирає чинності з дня,
наступного за днем його опублікування,
а саме -15.01.2012 р.

Між тим, пунктом 5 Прикінцевих та
перехідних положень вказаного Закону
встановлено, що протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом, зокрема, про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи.

З огляду на викладені норми чинного
законодавства, господарський суд
прийшов до висновку, що станом на день
звернення з позовом про визнання
незаконним та скасування пункту 50
рішення Кіровоградської міської ради
№ 1691 від 31.01.2006 р. позовна давність не
сплила.

Щодо вимоги про визнання недійсним
договору оренди землі господарський
суд зазначає, що позивач, як
землекористувач, не міг не знати про
знаходження на його земельній ділянці
сторонніх землекористувачів. Однак,
позивач не є стороною укладеного
договору та як слідує з пояснень
позивача і що підтверджено матеріалами
справи, про документ, на підставі якого
відповідачеві ІІ передано в оренду
земельну ділянку - договір оренди
землі від 16.05.2006 р., позивачеві стало
відомо під час надходження та
перевірки запиту прокуратури м.
Кіровограда від 28.10.2013 р. (а.с. 207). Крім
того, як пояснює позивач, лише під час
проведення прокурорської перевірки
останній дізнався про допущені
порушення вимог законодавства, а саме -
надання в оренду без припинення права
постійного користування в законодавчо
визначеному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного
кодексу України якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Оцінивши наведені вище пояснення
позивача та матеріали справи,
господарський суд визнає поважними
причини пропуску строку позовної
давності за вимогою про визнання
недійсними договору оренди землі від
16.05.2006 р. № 159, а тому вказана вимога
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладені обставини, вимоги
позивача до Кіровоградської міської
ради (відповідач І) про визнання
недійсним та скасування пункту 50
рішення Кіровоградської міської ради
№ 1691 від 31.01.2006 "Про регулювання
земельних відносин" та до
Кіровоградської міської ради
(відповідач І) і ТОВ "Будекспорт"
(відповідач ІІ) про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
укладеного між відповідачами, від
16.05.2006 №159, підлягають задоволенню
повністю.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору, суд керується статтею 49
Господарського процесуального
України, частиною третьою якої
встановлено, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Згідно пункту 4.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України. Відповідно до пункту
2.11. названої постанови якщо в позовній
заяві об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Таким чином, судовий збір у даній
справі покладається на відповідача І
(Кіровоградська міська рада) за вимогою
немайнового характеру про визнання
недійсним та скасування пункту 50
рішення Кіровоградської міської ради
№ 1691 від 31.01.2006 "Про регулювання
земельних відносин"; на відповідача І
(Кіровоградська міська рада) та на
відповідача ІІ (ТОВ "Будекспорт") за
вимогою немайнового характеру про
визнання недійсним договору оренди
землі від 16.05.2006 р. №159 в рівних частках.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати пункт 50
рішення Кіровоградської міської ради
№1691 від 31.01.2006 року "Про регулювання
земельних відносин".

Визнати недійсним договір оренди землі
від 16.05.2006 року № 159, укладений між
Кіровоградською міською радою та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Будекспорт",
зареєстрований в Кіровоградській
регіональній філії Державного
підприємства Центру державного
земельного кадастру при Держкомземі
України по земельних ресурсах, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 26.05.2006 року за № 92.

Стягнути з Кіровоградської міської
ради (25022, м. Кіровоград, вул. Велика
Перспективна, 41, ідентифікаційний код
26241020) на користь комунального
підприємства "Парк культури і
відпочинку ім. 50-річчя Жовтня" (25006, м.
Кіровоград, просп. Правди, 28,
ідентифікаційний код 05403346) - 1 720,50 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Будекспорт" (м.
Кіровоград, вул. Дзержинського, 72, кв. 14,
ідентифікаційний код 24144324) на користь
комунального підприємства "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" (25006, м. Кіровоград, просп.
Правди, 28, ідентифікаційний код 05403346) -
573,50 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Примірник рішення направити КП "Парк
культури і відпочинку ім. 50-річчя
Жовтня" за адресою: м. Кіровоград, пр.
Правди, 28; Кіровоградській міській раді
за адресою: 25022, м. Кіровоград, вул.
Велика Перспективна, 41; ТОВ "Будекспорт"
за адресою: м. Кіровоград, вул.
Дзержинського, 72, кв. 14 та ліквідатору
товариства з обмеженою
відповідальністю "Будекспорт"
арбітражному керуючому Белашову К.В. за
адресою:25028, м. Кіровоград, вул. Волкова,
26, корп.1, кв. 65 та Кіровській районній у
м. Кіровограді раді за адресою: м.
Кіровоград, вул. Гоголя, 28.

Повне рішення складено 21.01.2014 р.

Суддя
В.В.Тимошевська