ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.2014 Справа № 920/26/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Левченко П.І. при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю. В. розглянув матеріали
справи № 920/26/14

за позовом: Комунальної
установи-Лебединської центральної
районної лікарні імені лікаря К. О.
Зільберника, м. Лебедин Сумської
області

до відповідача: Лебединського
медичного училища імені професора М. І.
Сітенка - комунального закладу
Сумської обласної ради, м. Лебедин
Сумської області

про стягнення 11049, 81 грн.,

За участю представників :

від позивача: Цикало А. М.;

від відповідача: Зелена В. М.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 11049,81 грн., у
тому числі: заборгованість за 2011-2012
роки за теплопостачання в сумі 6851,43 грн.
та за експлуатаційні витрати в сумі
4198,38 грн.

Відповідач у своєму листі від 17.01.2014
року № 31 повідомляє суду, що юридичні
та фінансові зобов'язання перед
позивачем по виставленим ним у 2011-2012
роках рахункам на відшкодування витрат
на теплопостачання та експлуатаційних
витрат виконані ним у повному обсязі.
Кредиторська заборгованість станом на
01.01.2012 року та станом на 01.01.2013 року
перед позивачем у відповідача
відсутня. Донарахована згідно акту
ревізії від 19.07.2013 року № 04-07/59 сума 11049,81
грн. за 2011-2012 роки не сплачена, так як
кошторисом на 2013 рік коштів на
погашення заборгованості минулих
років не було передбачено.

23.01.2014 року відповідач подав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких просить суд відмовити позивачеві
в задоволенні позовних вимог у зв'язку
з їх безпідставністю. Відповідач
зазначає, що факт його заборгованості
перед позивачем не підтверджений
належними доказами. Позовні вимоги
позивача суперечать умовам договору
оренди № 2 від 02.01.2008 року.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд встановив:

02.01.2008 року між сторонами був укладений
договір № 2 оренди будівлі, споруди
(іншого об'єкта нерухомості) загальною
площею 323,4 кв.м. у місті Лебедин по вул.
Першогвардійській, 17, строком на один
рік (до 31.12.2008 року).

02.01.2008 року, згідно акту
прийому-передачі орендованого майна в
приміщеннях КУ Лебединської ЦРЛ,
позивач передав відповідачеві в оренду
приміщення у таких відділеннях: 1)
спецвідділення - 27,09 кв.м.; 2) дитяче
відділення - 30,56 кв.м.; 3) неврологічне
відділення - 265,75 кв.м. Разом площа
переданих в оренду позивачем
відповідачеві приміщень склала 323,4
кв.м.

Додатковою угодою № 1 від 21.12.2009 року
дія договору оренди від 02.01.2008 року
сторонами продовжена на 365 днів - до
31.12.2010 року.

Додатковою угодою № 1а від 09.12.2010 року
дія договору оренди від 02.01.2008 року
продовжена на 365 днів - до 31.12.2011 року.

Додатковою угодою 1б від 03.01.2012 року дія
договору оренди від 02.01.2008 року
продовжена на 366 днів - до 31.12.2012 року.

Додатковою угодою № 2 від 28.12.2012 року
дія договору оренди від 02.01.2008 року
продовжена на 365 днів - до 31.12.2013 року.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами.

Будь-яких доказів того, що позивачем
передавались в оренду відповідачеві
інші приміщення, крім зазначених у акті
приймання-передачі орендованого майна
в приміщеннях КУ Лебединської ЦРЛ від
02.01.2008 року (27,09 кв.м. у спецвідділенні;
30,56 кв.м. у дитячому відділенні та 265,75
кв.м. у неврологічному відділенні), суду
не надано, як не надано і доказів
внесення змін до договору оренди чи до
акту приймання-передачі орендованого
майна від 02.01.2008 року щодо розміру та
складу переданих позивачем
відповідачеві приміщень. В акті
приймання-передачі орендованого майна
від 02.01.2008 року зазначено, що в робочому
стані знаходяться електромережа,
водопостачання, водовідведення,
система опалення.

За таких обставин безпідставними та
необґрунтованими є посилання позивача
в обґрунтування своїх позовних вимог у
позовній заяві (як на підставу своїх
вимог) на акт ревізії
фінансово-господарської діяльності КУ
Лебединської ЦРЛ за період з 01.09.2011р. по
31.05.2013р. № 04-07/59 від 19.07.2013 року,
відповідно до якого виявлено, що при
наданні приміщень в оренду для
розрахунку вартості послуг з
теплопостачання терапевтичного
корпусу до загальних об'ємів
опалюваних приміщень будівлі було
включено 100% площі підвалу
терапевтичного корпусу, що не
опалюються та 100% площі частини підвалу
терапевтичного корпусу, що опалюються,
замість належних 40%. Матеріали даної
справи не містять ніяких даних щодо
розрахунку вартості послуг з
теплопостачання терапевтичного
корпусу позивача при наданні приміщень
спецвідділення, дитячого відділення та
неврологічного відділення
відповідачеві в оренду, оскільки ні
договір оренди № 2 від 02.01.2008 року, ні
акт приймання-передачі орендованого
майна від 02.01.2008 року не містять ніяких
даних ні про розмір опалюваних
приміщень взагалі, ні про площу підвалу
терапевтичного корпусу, ні взагалі про
терапевтичний корпус, ні про вартість
послуг з теплопостачання та його
розрахунок, а відтак до включення чи
невключення позивачем будь-яких площ
підвалу терапевтичного корпусу
лікарні до розрахунку вартості послуг
з теплопостачання при наданні
позивачем приміщень в оренду
відповідач не має ніякого відношення.

Між тим, далі позивач у своїй позовній
заяві безпідставно стверджує, що
внаслідок вищевикладеного для
відшкодування витрат за
теплопостачання виставлені рахунки в
занижених розмірах, що призвело до
збитків та покриття за рахунок
бюджетних коштів витрат сторонніх
юридичних та фізичних осіб. Позивач
також зазначає, що відповідно до
розрахунків сума боргу за
теплопостачання становить 14833,71 грн.

Вищевикладені твердження позивача не
підтверджені жодним доказом. Позивач
не подав суду ніяких доказів щодо
виставлення (пред'явлення ним до
оплати) відповідачеві рахунків для
відшкодування витрат за
теплопостачання в занижених розмірах.

При цьому слід зазначити, що у разі
дійсного виставлення (пред'явлення до
оплати) позивачем відповідачеві
рахунків в занижених розмірах,
заподіяні цим збитки спричинені діями
самого позивача (з вини позивача), а
відтак безпідставно та неправомірно
останній визначив їх як заборгованість
відповідача і просить стягнути їх з
відповідача на свою користь.

Зі змісту позовної заяви та додатків до
неї не вбачається, що відповідач
будь-якими своїми діями чи
бездіяльністю заподіяв позивачеві
збитки, а також не вбачається, що
відповідач має перед позивачем
заборгованість за 2011-2012 роки за
теплопостачання в сумі 6851,43 грн. та за
експлуатаційні витрати 4198,38 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
окрім договору оренди № 2 від 02.01.2008
року, про який зазначено вище, позивач
посилається на укладений сторонами
28.12.2012 року договір № 2 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг орендарю.

Посилання позивача на договір № 2 від
28.12.2012 року є безпідставним,
необґрунтованим та неправомірним,
оскільки він не має ніякого відношення
до правовідносин сторін у спірний
період (у 2011-2012 роках), за який позивач
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість. Згідно
пункту 5.1 договору № 2 від 28.12.2012 року,
дійсний договір укладено строком на
рік і діє з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, а
тому за цим договором у 2011-2012 році
ніяких зобов'язань (обов'язків) у сторін
не було і заборгованості за цим
договором у 2011-2012 році у відповідача
перед позивачем виникнути не могло.

Статтею 631 ЦК України визначено, що
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Договір набирає чинності з
моменту його укладення. Сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення, але в
договорі № 2 від 28.12.2012 року сторони
встановили, що цей договір діє лише з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Договір № 2 від 28.12.2012 року є
обов'язковим для виконання сторонами в
узгодженій сторонами редакції, на
узгоджених сторонами умовах, у тому
числі і щодо строку його дії - з 01.01.2013
року по 31.12.2013 року.

Підпунктом 2.1.1 договору № 2 від 28.12.2012
року визначено, зокрема, що розмір
сплати за обслуговування будівлі,
утримання допоміжних приміщень
будівлі залежить від виду робіт та
послуг, наданих балансоутримувачу
(позивачу) та визначається
розрахунками щомісячних платежів
(кошторисом) за обслуговування,
комунальні та інші послуги
балансоутримувача (позивача). Підпункт
2.1.1 входить до пункту 2.1 договору, яким
визначено зобов'язання позивача
(балансоутримувача). Тобто позивач у 2013
році зобов'язаний був визначити розмір
сплати за обслуговування будівлі
розрахунками щомісячних платежів
(кошторисом). Підпунктом 2.1.4 пункту 2.1
договору № 2 від 28.12.2012 року визначено,
що орендар (відповідач) щомісячно
проводить відшкодування комунальних
послуг за використані в поточному
місяці електроенергію, теплоенергію,
за воду, водовідведення, тверді
відходи, експлуатаційні витрати,
згідно рахунків орендодавця не пізніше
20 числі наступного місяця.

Аналізуючи зміст договору № 2 від 28.12.2012
року, який діяв з 01.01.2013 року по 31.12.2013
року, суд дійшов висновку, що у ньому
йдеться лише про щомісячні платежі за
комунальні послуги надані та отримані
у 2013 році. Цим договором не передбачено
ні прав позивача, ні обов'язків
відповідача щодо оплати комунальних
послуг минулих років, зокрема, 2011-2012
років.

За таких обставин безпідставним та
необґрунтованим є посилання позивача в
позовній заяві на вищезгадані
підпункти договору № 2 від 28.12.2012 року
та на підпункт 3.1.2, згідно якого він має
право у встановленому порядку стягнути
заборгованість по платіжним
документам, які приведені в пункті 2.1.4
даного договору, оскільки платіжними
документами, приведеними в пункті 2.1.4
даного договору, є щомісячні рахунки
орендодавця на відшкодування
комунальних послуг за використані у
поточному місяці 2013 року (так як
договір діє лише з 01.01.2013 року по 31.12.2013
року): електроенергію, теплоенергію
тощо, а не рахунки за минулі (2011-2012) роки.

Згідно статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Оскільки
договір № 2 від 28.12.2012 року визначає
права та обов'язки сторін лише щодо
поточних щомісячних платежів у період
дії цього договору (з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року), то позивач неправомірно та
необґрунтовано вимагає стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість минулих років (2011-2012
років) на підставі цього договору.

Крім того, як уже зазначалося вище,
позивач взагалі не надав суду належних
доказів будь-якої заборгованості
відповідача перед позивачем,
обґрунтованого розрахунку сум
заборгованості, не навів належних
правових підстав для своїх позовних
вимог. Акт ревізії його
фінансово-господарської діяльності
від 19.07.2013р. № 04-07/59, на який посилається
позивач, не є належним доказом
заборгованості відповідача перед
позивачем, а відтак не може бути
правовою підставою для позовних вимог
позивача до відповідача, оскільки на
підставі цього акту у відповідача не
виникло будь-яких зобов'язань перед
позивачем. Позивач не спростував
твердження відповідача про те, що він
виконав перед позивачем усі юридичні
та фінансові зобов'язання по рахунках
останнього за 2011-2012 роки.

З огляду на все вищевикладене
господарський суд дійшов висновку, що
відповідач не порушував своїх
обов'язків та зобов'язань перед
позивачем щодо відшкодування
експлуатаційних витрат та витрат на
теплопостачання у 2011-2012 роках і не має
заборгованості перед позивачем.
Висновки акту ревізії від 19.07.2013 року №
04-07/59 щодо наявності заборгованості
відповідача перед позивачем чи про
заподіяння відповідачем збитків
позивачеві є неправомірними.

Позовні вимоги позивача у даній справі
не підлягають задоволенню у зв'язку з
їх безпідставністю, необґрунтованістю
та неправомірністю.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати
у даній справі покладаються на
позивача, оскільки його позов не
підлягає задоволенню.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 23.01.2014 року.

СУДДЯ
П.І.ЛЕВЧЕНКО