КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Справа№ 910/11160/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Ніколаєв С.С.,
довіреність № б/н від 25.04.2013;

від третьої особи - представник не
прибув;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Т.М.М." на
рішення господарського суду міста
Києва від 20.08.2013 у справі № 910/11160/13
(суддя Ониськів О.М.) за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Атомстроймеханізація" до товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"Т.М.М.", за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - товариства
з обмеженою відповідальністю
"ОСТВІНД-Стройсервіс" про стягнення 223
492 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Атомстроймеханізація" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Т.М.М." про
стягнення 223 492 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.08.2013 у справі №
910/11160/13 позовні вимоги задоволено
повністю; вирішено стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 223 492 грн. 00 коп.

При ухваленні рішення по даній справі,
суд першої інстанції дійшовши висновку
про невиконання відповідачем
зобов'язання з оплати коштів за
відступлення, задовольнив позовні
вимоги в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 20.08.2013 у справі №
910/11160/13 скасувати та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
право вимоги за договором про
відступлення № 33 від 03.10.2010 фактично не
було передано відповідачу, у зв'язку з
не наданням йому третьою особою
документів необхідних для реалізації
права вимоги, отже апелянт вважає, що
обов'язок оплати за таке відступлення у
нього відсутній.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 20.01.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Позивач та третя особа правом на
участь своїх представників не
скористалися, хоча про дату, час та
місце судового засідання були
повідомлені належним чином; ухвали
суду направлялись за належними
адресами.

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам та
іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських
судів не віднесено з'ясування
фактичного місцезнаходження юридичних
осіб або місця проживання фізичних
осіб - учасників судового процесу на
час вчинення тих чи інших
процесуальних дій. Тому відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Про це Вищим господарським судом
України зазначалося і в інформаційних
листах від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" (пункт 4), від 14.08.2007 N
01-8/675 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2007 року" (пункт 15), від 18.03.2008 N
01-8/164 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році"
(пункт 23).

У першому з названих листів викладено й
правову позицію, згідно з якою
примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Крім того, явка представників сторін та
третьої особи не визнавалася
обов'язковою.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутнім в даному
судовому засіданні від позивача та
третьої особи до суду не надійшло.

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрімпекс", як
замовником, та товариством з обмеженою
відповідальністю
"ОСТВІНД-Стройсервіс", як підрядником
19.03.2009 укладено договір підряду № 4,
згідно з п. 1.1 якого підрядник
зобов'язався виконати роботи зі
скління та облицювання фасадів на
об'єкті: "Житловий будинок з
прибудованими офісними приміщеннями
та підземним паркінгом автомашин
"Ультра".

Загальна сума договору згідно з п. 5.1
склала 18 859 143,00грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 5.4 договору оплата за
виконані роботи здійснюється до 10
числа наступного за звітним місяцем на
підставі підписаних Актів виконаних
робіт.

До даного договору сторонами 07.08.2009
було укладено Додаткову угоду №
2 на виконання додаткових робіт,
вартість яких склала 2 900 817,60 грн.

На виконання умов Договору підряду № 4
від 19.03.2009 підрядником було виконано
роботи, що підтверджується Актами
приймання виконаних підрядних робіт,
підписаним обома сторонами та
скріплених печатками, проте, ТОВ
"Укрімпекс" повну вартість виконаних
робіт на суму 1 290 816,68 грн.
у строки, встановлені п. 5.4 договору не
оплатило, у зв'язку з чим у замовника
перед підрядником виникла
заборгованість на зазначену суму.

Заборгованість ТОВ "Укрімпекс" перед
ТОВ "ОСТВІНД-Стройсервіс" на суму 1 290
816,68 грн. підтверджується також
підписаним обома сторонами актом
звірки взаєморозрахунків.

Між ТОВ "ОСТВІНД-Стросервіс", як
первісним кредитором, товариством з
обмеженою відповідальністю Фірма
"Т.М.М.", як новим кредитором та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрімпекс", як
боржником 03.10.2010 укладено договір
відступлення права вимоги № 33.

Згідно з п. 1.1 договору первісний
кредитор відступає, а новий кредитор
набуває право вимоги, належне
первісному кредитору за Договору
підряду № 4 від 19.03.2009 (основний
договір).

За цим договором новий кредитор
одержує право замість первісного
кредитора вимагати від боржника сплати
грошових коштів в сумі 1
196 458, 00 грн. (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору одночасно
з підписанням сторонами цього
договору, первісний кредитор передає
новому кредитору за актом
приймання-передачі документи,
визначені в п. 3.1 договору, а також іншу
документовану інформацію, яка є
важливою для здійснення права вимоги,
що відступається за цим договором.

Право вимоги у відповідності до п. 2.1
договору за основним договором
вважається переданим з моменту
передавання документів.

Положеннями п. 2.3 договору встановлено,
що відступлення права вимоги є
оплатним.

Остаточний розмір суми, яку новий
кредитор сплачує на користь первісного
кредитора, а також строк її оплати,
визначається сторонами шляхом
укладання додаткової угоди до цього
договору (п. 2.4 договору).

Так, 10.12.2010 між ТОВ "ОСТВІНД-Стросервіс",
як первісним кредитором та
товариством з обмеженою
відповідальністю Фірма "Т.М.М.", як новим
кредитором укладено Додаткову угоду №
1 до Договору № 33, якою сторони
визначили, що новий кредитор сплачує
третій особі 897 000,00 грн. у строки,
встановлені Графіком виплат, що є
Додатком № 1 до цієї угоди.

Згодом, а саме 01.06.2011 між первісним
кредитором та новим кредитором було
укладено Додаткову угоду № 2 до
Договору № 33, згідно з умовами якої
сторони змінили розмір та строки суми,
яку відповідач зобов'язаний сплатити
за відступлене йому право вимоги до
боржника.

Згідно з Графіком виплат сума, яку
відповідач був зобов'язаний сплатити
на користь третьої особи, склала 446 984,00
грн. з ПДВ.

ТОВ "ОСТВІНД-Стросервіс" за Актом
приймання-передачі № 1 від 03.10.2010 було
передано товариству з обмеженою
відповідальністю Фірма "Т.М.М."
документи, визначені п. 3.1 договору, а
також іншу документовану інформацію,
яка є важливою для здійснення права
вимоги.

Відповідач за відступлене йому третьою
особою право вимоги здійснив часткову
оплату в сумі 223 492,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками.

Решта заборгованості в сумі 223 492,00 грн.
відповідачем оплачена так і не була.

Згодом, 05.08.2012 між ТОВ
"ОСТВІНД-Стройсервіс", як первісним
кредитором та товариством з обмеженою
відповідальністю
"Атомстроймеханізація", як новим
кредитором укладено договір
відступлення права вимоги № 10.

Відповідно до п. 1.1 договору первісний
кредитор відступив, а новий кредитор
набув право вимоги, належне первісному
кредитору за Договором відступлення
права вимоги № 33 від 03.10.2010 (основний
договір), укладеного між первісним
кредитором та ТОВ Фірма "Т.М.М.".

За даним договором новий кредитор
одержав право замість первісного
кредитора вимагати від боржника сплати
грошових коштів у розмірі
223 492,00 грн. (п. 1.2 договору).

ТОВ "ОСТВІНД-Стросервіс" за Актом
приймання-передачі від 05.08.2012 було
передано товариству з обмеженою
відповідальністю
"Атомстроймеханізація" документи,
визначені п. 3.1.1 договору, а також іншу
документовану інформацію, яка є
важливою для здійснення права вимоги.

Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Атомстроймеханізація" 23.04.2013
направлено на адресу ТОВ Фірма "Т.М.М."
повідомлення про заміну кредитора за
Договором № 33 від 03.10.2010 та претензію №
1 від 16.04.2013, в якій позивач вимагав у
відповідача сплатити заборгованість у
сумі 223 492,00 грн.

Отримання зазначених документів
відповідачем 26.04.2013 підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 26).

Відповідачем зазначена сума
заборгованості оплачена не була, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з ТОВ Фірма
"Т.М.М." боргу в сумі 223 492,00 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Підстави заміни кредитора у
зобов'язанні визначені приписами
статті 512 Цивільного кодексу України,
зокрема, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) є
договірною передачею зобов'язальних
вимог первісного кредитора - цедента,
новому кредиторові - цесіонарію, і
відбувається шляхом укладення
договору між цими суб'єктами, на
підставі якого до цесіонарія
переходить право вимагати від боржника
вчинити певні дії.

Об'єктом цесії є майнові права, що
належать кредиторові як стороні
зобов'язання.

Заміна кредитора може здійснюватись на
різних стадіях існування зобов'язання,
коли сторони ще не виконали
зобов'язання або коли хоча б одна з них
частково виконала зобов'язання.

Відповідальність первісного кредитора
перед новим кредитором за те, що вимога,
котру він передає є дійсною визначена
статтею 519 Цивільного кодексу України.

Так, у разі коли боржник не виконує
свого зобов'язання перед новим
кредитором, відповідальність за це
несе сам боржник, первісний кредитор за
дії боржника не відповідає, окрім
випадків, коли він поручився за нього
перед новим кредитором.

За приписами статті 514 Цивільного
кодексу України, що має диспозитивний
характер, до нового кредитора
переходять усі права, які належали
первісному кредиторові у зобов'язанні,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У договорі про відступлення права
вимоги сторони вправі самостійно
визначити обсяг прав, які переходять до
нового кредитора.

Порядок заміни кредитора у
зобов'язанні встановлено статтею 516
Цивільного кодексу України, за ч. 2 якої
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі про відступлення
права вимоги № 10 від 05.08.2012 не визначено
строк виконання боржником зобов'язання
з оплати новому кредитору грошових
коштів у сумі 223 492,00 грн.

Оскільки, сторонами у зазначеному
правочині, строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання не
встановлено, застосовуються положення
ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Враховуючи не встановлення строку
виконання грошового зобов'язання та
пред'явлення вимоги по оплаті коштів
за договором, строк виконання даного
зобов'язання на момент звернення
позивача з даним позовом до суду
настав, проте зобов'язання виконано так
і не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт наявності заборгованості, як
станом на день подачі позову, так і
станом на день ухвалення рішення, в
сумі 223 492,00 грн. підтверджується
матеріалами справи та не
спростовується відповідачем.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості в сумі 223 492,00
грн.

Доводи апелянта про те, що оскільки
йому третьою особою не було передано
документів необхідних для реалізації
права вимоги за договором про
відступлення № 33 від 03.10.2010, а отже
відповідач вважає, що право вимоги за
зазначеним договором фактично не було
йому передано та відповідно обов'язок
оплати за відступлення по договору № 10
від 05.08.2012 у нього відсутній,
відхиляються колегією суддів з огляду
на наступне.

Зазначені доводи щодо реалізації права
вимоги за договором № 33 від 03.10.2010 не
впливають на строк виникнення
зобов'язання у відповідача з оплати
відступлення по договору № 10 від
05.08.2012.

Так, Графіком виплат, що є Додатком №1
до Додаткової угоди № 2 до Договору
відступлення права вимоги № 33 від
03.10.2010 визначено строки виконання
зобов'язань ТОВ Фірма "Т.М.М." перед ТОВ
"ОСТВІНД-Стросервіс" за відступлене
відповідачу право вимоги.

Отже, строки виконання відповідачем
зобов'язання з оплати відступлення
перед третьою особою не пов'язаний з
подією передачі документів, на яку
посилається апелянт.

Тому, відповідач мав сплатити плату за
відступлення третій особі згідно
зазначеного графіку, а не після
отримання документів.

Крім того, відповідач згідно п. 3.1.2
Договору відступлення права вимоги № 33
від 03.10.2010 не позбавлений права
вимагати від первісного кредитора
передачі документів.

Проте, факт передачі документів
відповідачу, як новому кредитору, має
значення для можливості стягнення ним
коштів з боржника за договором підряду
№ 4 від 19.03.2009 - ТОВ "Укрімпекс", а не для
сплати відповідачем коштів за
відступлення, заявлених до стягнення у
даній справі.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"Т.М.М." залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 20.08.2013 у справі № 910/11160/13 - без
змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/11160/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко