ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 січня 2014 року Справа № 911/2043/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Козир Т.П.,
Губенко Н.М., Іванової Л.Б.
(доповідач),перевіривши матеріали
касаційної скарги Приватного
підприємства "Велідіт"на рішення та
постанову Господарського суду
Київської області від 14.08.2013 Київського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013у справі№ 911/2043/13 Господарського
суду Київської областіза
позовомПриватного підприємства
"Велідіт" доДержавного комунального
виробничого підприємства
"Комунальник"простягнення 14005,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана Приватним підприємством
"Велідіт" до Вищого господарського
суду України касаційна скарга на
рішення Господарського суду Київської
області від 14.08.2013 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 у справі
№ 911/2043/13 Господарського суду
Київської області не відповідає
вимогам розділу ХІІ1 Господарського
процесуального кодексу України з
наступних підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 111 ГПК України до
касаційної скарги додаються, зокрема,
докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору визначено Законом
України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання касаційної скарги
до господарського суду на рішення суду
ставки судового збору встановлюються у
розмірі 70 відсотків ставки, що підлягає
сплаті при поданні позовної заяви, а у
разі подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Ставка судового збору, що підлягає
сплаті при поданні позовної заяви
майнового характеру становить 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат. Ставка судового збору,
що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви немайнового характеру
становить 1 розмір мінімальної
заробітної плати (стаття 4 Закону
України "Про судовий збір").

Згідно із частиною 2 статті 41
Бюджетного кодексу України до набрання
чинності Законом про Державний бюджет
на поточний період діють норми Закону
про Державний бюджет України на
попередній бюджетний рік.

Пунктом 4 частини другої статті 41
Бюджетного кодексу України визначено,
що соціальні стандарти та соціальні
гарантії, у тому числі прожитковий
мінімум, рівень його забезпечення,
мінімальна заробітна плата, надання
пільг, компенсацій і гарантій
населенню, у поточному бюджетному
періоді застосовуються у розмірах та
на умовах, що діяли у грудні
попереднього бюджетного періоду.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про державний бюджет України на 2013 рік"
станом на 01.12.2013 мінімальна заробітна
плата встановлена у розмірі 1218 грн.

Приватне підприємство "Велідіт"
звернулося до суду з касаційною
скаргою 02.01.2014, згідно з поштовим
штемпелем на конверті, а отже скаржник
при поданні касаційної скарги
зобов'язаний був надати докази сплати
судового збору в розмірі, який
встановлений Законом України "Про
судовий збір".

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Господарського суду
Київської області від 14.08.2013 у справі №
911/2043/13 позовні вимоги Приватного
підприємства "Велідіт" до Державного
комунального виробничого підприємства
"Комунальник" про стягнення 14005,63 грн.
задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 рішення
господарського суду Київської області
від 14.08.2013 змінено; позовні вимоги
задоволено частково; стягнуто з
Державного комунального виробничого
підприємства ",Комунальник" на користь
Приватного підприємства "Велідіт" 2400,00
грн. заборгованості, 7,20 грн.
інфляційних втрат, 116,78 грн. - 3% річних та
310,05 грн. судового збору; визнано
недійсними з моменту укладення договір
№ 01/09/10-02 "Право вимоги до Державне
виробниче комунальне підприємство
"Комунальник" від 08.09.2010, укладений між
Приватним підприємством "Солідіт" та
Приватним підприємством "Велідіт",
договір № 01/09/10-03 "Право вимоги до
Державне виробниче комунальне
підприємство "Комунальник" від 08.09.2010,
укладений між Приватним підприємством
"Солідіт" та Приватним підприємством
"Велідіт"; відмовлено в решті позовних
вимог.

Скаржник у касаційній скарзі просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 14.08.2013та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 у цій
справі і постановити нове рішення, яким
позов задовольнити в повному об'ємі.

Отже, за подання касаційної скарги на
оскаржувані судові рішення скаржник
повинен сплатити судовий збір у
розмірі 913,50 грн.

Проте, як встановлено колегією суддів,
до касаційної скарги скаржником у
якості доказу сплати судового збору
додане платіжне доручення № 126 від
29.11.2013, яке містить неправильне
обрахування суми судового збору, що є
підставою для повернення касаційної
скарги в порядку п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК
України.

Разом з тим, касаційна інстанція
зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1113
ГПК України скаржник не позбавлений
можливості повторного подання
касаційної скарги після усунення
зазначених недоліків в загальному
порядку, тобто з дотриманням вимог
процесуального законодавства, зокрема,
приписів розділу ХІІ-1 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 8
Закону України "Про судовий збір",
ст.ст. 86, 111, п. 4 ч.1 ст. 1113 ГПК України,
Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Велідіт" на рішення
Господарського суду Київської області
від 14.08.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013 у справі № 911/2043/13 Господарського
суду Київської області повернути
скаржнику.

Головуючий суддя:
Т. Козир

судді:
Н. Губенко

Л. Іванова