донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

15.01.2014

справа№

905/2349/13Донецький апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М.
Радіонова О.О., Зубченко І.В.За участю
представників сторін:

від позивача:Команов В.В.
довіреністьвід відповідача 1.: від
відповідача 2.:не з'явився не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргуПублічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь
Донецька областьна рішення
господарського судуДонецької області
від26.11.2013р.у справі№ 905/2349/13 (суддя:
Забарющий М.І.)порушеній за
позовом:Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»,
м. Маріуполь Донецька область до
відповідача 1.:Державного підприємства
«Донецька залізниця», м. Донецькдо
відповідача 2.:Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит», м. Свердловськ,
Луганська областьпростягнення збитків
у розмірі 13' 207,48грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі -
«Позивач») звернулось до
господарського суду Донецької області
з позов про стягнення з Державного
підприємства «Донецька залізниця»
(далі - «Залізниця») та Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит», (далі -
«Товариство») збитків у сумі 6' 270,26 грн.
у зв'язку із нестачею вантажу за
залізничною накладною № 48446348 у
напіввагоні № 53527750.

Заявою від 13.05.2013р. Позивач збільшив
розмір позовних вимог до 13' 207,48 грн., з
яких 5' 886,12 грн. - просив стягнути зі
Залізниці, а 7' 321,36 грн. - з Товариства.

Заява судом прийнята відповідно до ст.22
ГПК України, справа у подальшому
розглядалася в межах збільшеної суми.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 29.05.2013р. у справі
№ 905/2349/13 у задоволенні позовних вимог
було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 13.08.2013р. у
справі № 905/2349/13 рішення суду першої
інстанції від 29.05.2013р. залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.10.2013р. у справі № 905/2349/13
зазначені судові акти в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо Товариства були скасовані. Справу
у цій частині направити на новий
розгляд до господарського суду
Донецької області. В частині відмови у
задоволенні вимог щодо Залізниці -
зазначені судові акти були залишені
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Скасовуючи судові акти місцевого
та апеляційного господарського суду
Вищій господарський суд України,
зазначив, що:

§ між Товариством та Залізницею
укладено договір перевезення вугілля
на адресу вантажоодержувача - Позивача,
на підтвердження чого складено
залізничну накладну № 48446348;

§ комерційний акт БН 699985/502 від
06.11.2012р. не містить відомостей щодо
втрати або розкрадання вантажу під час
перевезення, а тому підстави вважати,
що недостача вантажу виникла з вини
Залізниці відсутні. За відсутності
ознак втрати або розкрадання вантажу
під час перевезення, коли завантаження
вантажу у вагони здійснено
Товариством, який самостійно визначив
масу вантажу, причиною прибуття за
призначенням вагонів з недостачею є
недовантаження вантажу Товариством
під час його завантаження у вагони, а
відтак відсутні підстави для стягнення
вартості недостачі з перевізника;

§ посилання господарських судів
попередніх інстанцій на те, що
відшкодування збитків у разі
відсутності вини перевізника можливе
лише за договором поставки за рахунок
постачальника суперечить приписам ст.
54 Господарського процесуального
кодексу України.

При новому розгляді справи Рішенням
господарського суду Донецької області
від 26.11.2013р. у задоволенні позовних
вимог про стягнення збитків, у зв'язку
із недостачею з Товариства було
відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
ненадання позивачем на підтвердження
своїх вимог доказів, що вся кількість
вантажу у спірному вагоні була
комбінатом оплачена постачальнику (ТОВ
«Метінвест Холдинг»), Товариство не є
постачальником вугілля за договором
поставки № ДУК-01/10-42р/4521 від 07.09.2010р.
Відтак - не має відповідати за наслідки
постачання вантажу у кількості, меншій
ніж зазначено в накладній.

Не погодившись з прийнятим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги до вантажовідправника,
стягнувши з останнього 7' 321,36 грн.

Заявник апеляційної скарги вважає, що
при ухваленні рішення судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, неповно
з'ясуванні та досліджені докази, та
обстави справи, які мають значення для
справи, а наслідком є невірно зроблені
висновки.

Сторони були належним чином
повідомленні про дату, час та місце
слухання справи.

Позивач підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, поважність не явки не
повідомили, відзиви не надіслали.

Враховуючи ті обставини, що в
апеляційній скарзі заявник
посилається лише на ті документи, які
вже досліджувались судом, приймаючи до
уваги те, що явка представників сторін
у судове засідання не була визнана
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
без участі представників обох
відповідачів.

Відповідно до статей 44, 811
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає рішення
господарського суду винесеним з
порушенням встановлених до нього
вимог, а апеляційну скаргу такою, що
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарським судом,
03.11.2012р. Товариство відправило на
адресу Позивача, зі станції Довжанська
Донецької залізниці на станцію
призначення - Маріуполь-Сортувальний
Донецької залізниці, вантаж - антрацит
у вологому стані у напіввагоні № 53527750
за залізничною накладною № 48446348. З
зазначенням, що вантаж ущільнений і
маркований вапном, маса нетто - 69' 000 кг,
(брутто - не зазначено), тара - 23' 100 кг.

За заявкою вантажоодержувача, на
підставі ст. 52 Статуту залізниць
України, здійснено перевірку маси
вантажу у вагоні № 53527750 та виявлено
недостачу.

За фактом недостачі складено
комерційний акт БН 699985/502 від 06.11.2012, в
якому зазначено, що маса нетто вантажу -
62' 400 кг, брутто - 85' 500 кг, тари з брусу - 23'
100 кг, що на 6' 600 кг менш проти даних
залізничної накладної; вагон у
комерційному і технічному відношеннях
справний; люки і двері справні і
зачинені, навантаження у вагоні нижче
рівня бортів на 400-500 мм, поверхня
вантажу розрівняна і ущільнена,
проглядається слабке маркування
вапном, маркування не порушено, виїмок
і заглиблень не має. Зважування вагону
проводилося на 150-т електронних терезах
станції Сартана-2 Товариства.

Комерційний акт підписаний
начальником станції, двома
комерційними агентами,
прийомо-здавальником Позивача.

Відповідно до ст. 43, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України,
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

За таких обставин встановлений у
рішенні господарського суду Донецької
області від 29.05.2013р. у цій справі факт
відсутності вини Залізниці у виявленій
недостачі не потребує повторного
доведення під час нового розгляду
справи, адже в цій частині рішення
місцевого господарського суду було
залишено без змін.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за
договором перевезення перевізник
зобов'язаний доставити довірений йому
відправником вантаж у пункт
призначення і видати його
управомоченій на отримання вантажу
особі.

Як встановлено ч.3 ст. 909 ЦК України,
укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 ГК України, умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями встановлюються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту
залізниць України (далі - «Статут»),
накладна - це основний перевізний
документ встановленої форми,
оформлений відповідно до цього Статуту
та Правил перевезення вантажів і
наданий залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої особи
-одержувача і супроводжує вантаж до
місця призначення.

Згідно ч.2 ст. 924 ЦК України перевізник
відповідає за втрату, нестачу, псування
або пошкодження прийнятого до
перевезення вантажу у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у
разі порушення зобов'язань, що
випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Відповідно до ст.105 Статуту,
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, пасажири,
транспортні, експедиторські і
посередницькі організації та особи,
які виступають від імені
вантажовідправника і
вантажоодержувача, несуть матеріальну
відповідальність за перевезення у
межах і розмірах, передбачених цим
Статутом та окремими договорами.

Специфікацією від 01.10.2012р. сторони
узгодили, що ціна 1 т вугілля АМ 13-25 - 1201,
20 грн. (з ПДВ).

Згідно рахунка-фактури СФ-161117 від
06.11.2012р. ТОВ "Метінвест холдинг", ціна 1
т вугілля донецького марки А (АМ13-25) -
1001,00грн. без ПДВ.

За рахунком-фактурою № 1992 від 03.11.2012
вантажовідправника ТОВ "ДТЕК
Свердловантрацит", виставленого
Товариством і акта приймання-передачі
вугільної продукції від 03.11.2012р. ціна 1 т
вугілля марки АМ 13-25 (з доплатами і
знижками) - 1' 127,61 грн. (з ПДВ).

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць
України передбачено, що вартість
вантажу визначається на підставі
загальної суми рахунка або іншого
документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Враховуючи приписи статей 114, 115 Статуту
залізниць України, які підлягають
застосування до спірних правовідносин,
згідно частини 5 статті 307
Господарського кодексу України, та які
передбачають обмежену
відповідальність залізниці та
відправника, виходячи з вартості
вантажу, визначеної на підставі
рахунка або іншого документа
вантажовідправника, будь-які інші
документи про кількість та вартість
відправленого вантажу не можуть
визнаватись належними доказами для
визначення розміру відповідальності.

Відповідно до п.27 Правил видачі
вантажів, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000р. № 644, вантаж вважається
доставленим без утрати, якщо різниця
між масою, вказаною в пункті
відправлення в залізничній накладній,
та масою, визначеною на станції
призначення, не перевищує норми
природної втрати і граничного
розходження у визначенні маси нетто.
Норма недостачі (сума норми природної
втрати та граничного розходження
визначення маси нетто) для даного виду
вантажу становить 2% маси, що складає 1'
380кг. Як вбачається з матеріалів справи
недостача вантажу - антрациту складає 6'
600кг, з урахуванням норми природної
втрати становить 5' 220кг, отже, збитки
від недостачі вантажу складають: 5' 220кг
х1' 127,61 грн. = 5' 886,18 грн.

За змістом ст.37 Статуту, у накладній
зазначається маса вантажу, яка
визначається відправником. При цьому,
відповідно до ст.24 Статуту, саме
вантажовідправник несе
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених у
накладній.

Таким чином, відповідати за заявленим
позовом, повинна особа, що є
вантажовідправником за спірною
відправкою, тобто - Товариство

За ч. 2 цієї ж статті ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі. Рішення
може ґрунтуватися лише на тих доказах,
які були предметом дослідження і
оцінки судом. Відхиляючи будь-які
доводи сторін чи спростовуючи подані
стороною докази, господарський суд
повинен у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом.

Однак, оскаржуване рішення
господарського суду у даній справі
вказаним вимогам не відповідає. Так,
зокрема, висновок місцевого
господарського суду про те, що
Товариство не має відповідати за
наслідки відвантаження вантажу у
кількості, меншій ніж зазначено в
накладній не є достатньо
обґрунтованим. У зв'язку з чим таке
рішення підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга - частковому
задоволенню, адже Позивачем помилково
не були враховані приписи ст.. 115
Статуту щодо визначення вартості
вантажу, що перевозиться.

Як зазначено вище, за рахунком-фактурою
№ 1992 від 03.11.2012 Товариства ціна 1 т
вугілля марки АМ 13-25 (з доплатами і
знижками) становить 1' 127,61 грн. (з ПДВ).
Відтак вартість вугілля, що недостає
складає 5,22тн х 1' 127,61 грн. = 5' 886,12 грн.,
саме ця сума має бути стягнута з
Товариства на користь Позивача.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати за подання апеляційної скарги
відносяться на Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит», м. Свердловськ.

З огляду на вищевикладене, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь -
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 26.11.2013 року по справі №
905/2349/13 - скасувати. Прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково за рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит».

Стягнути з Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит» () на
користь Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
() збитки від недостачі
вантажу у сумі 5' 886,12 грн.; витрати за
звернення з позовною заявою у розмірі
766,78 грн.; витрати за звернення з
апеляційною скаргою у розмірі 691,61 грн.

В іншій частині у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Доручити господарському суду
Донецької області видати відповідний
наказ, оформивши його згідно приписів
Закону України «Про виконавче
провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко Судді:
О.О. Радіонова І.В. Зубченко

Надруковано примірників 1 - позивачу; 2 -
відповідачам; 1 - до справи; 1 - ГСДО; 1 -
ДАГС