КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р. Справа№ 910/19459/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Пушкарьов Д.Є.

від відповідача - Пшеничний С.І.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства «Бліц-Інформ» на рішення
Господарського суду м. Києва від 21.11.2013
року (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Фізичної
особи-підприємця Бурханова Дмитра
Валерійовича

до Приватного акціонерного
товариства «Бліц-Інформ»

про стягнення 61600 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП Бурханов Д.В. звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ «Бліц-Інформ» про
стягнення коштів за договором
перевезення.

Рішенням Господарськогосуду м. Києва
від 21.11.2013 року позов був задоволений
повністю. Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Бліц-Інформ»
на користь фізичної особи - підприємця
Бурханова Дмитра Валерійовича
основний борг в розмірі 61600, витрати на
оплату послуг адвоката в сумі 550 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
прийняте рішення не відповідає вимогам
чинного законодавства, постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
рішення скасувати та прийняти нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Ухвалою суду від 16.12.2013 року прийнято до
провадження апеляційну скаргу та
призначено її розгляд на 23.01.2014 року у
складі суддів: головуючий Шапран В.В.,
судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Представники позивача та відповідача в
судове засідання з`явилися та надали
усні пояснення стосовно заявленого
позову.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

Між Фізичною особою-підприємцем
Бурхановим Д.В. та Приватним
акціонерним товариством «Бліц-інформ»
03.01.2013 року був укладений договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні.

Згідно з умовами п. 1.1. договору
перевізник зобов'язувався здійснювати
перевезення вантажів замовника в
міжнародному сполученні на підставі
письмових заявок, а замовник повинен
надавати вантажі для перевезення та
оплачувати послуги, надані
перевізником.

Відповідно до п. 2.1. договору,
перевезення вантажів виконується
перевізником на підставі заявок на
перевезення вантажів, які подаються
замовником письмово (факсова копія має
силу оригінала).

З матеріалів справи вбачається, що
08.01.2013 року та 01.02.2013 року позивач
отримав від відповідача три письмових
заявки № 01/01/2013, № 02/01/2013 та 03/02/2013, на
виконання яких та вищевказаного
договору ФОП Бурханов Д.В. особисто на
автомобілі ДАФ д.н.з СВ 5342 АР здійснив
13.01.2013 року, 18.01.2013 року та 08.02.2013 року
перевезення вантажу (поліграфічна
продукція) за маршрутом м. Коувола
(Фінляндія) - Київ (Україна).

На підтвердженнями наданих позивачем
відповідачу послуг до матеріалів
ссправи долучені: рахунки-фактури: №
БД-18/01-1 від 18.01.2013року на суму 21000,00 грн.,
: № БД-18/01-2 від 18.01.2013 року на суму 21000,00
грн: та № БД-08/02-1 від 08.02.2013 року на суму
21000,00; акти здачі-прийняття виконаних
робіт № БД-18/01-1 від 18.01.2013 року на суму
21000,00 грн., : № БД-18/01-2 від 18.01.2013 року на
суму 21000,00 грн: та № БД-08/02-1 від 08.02.2013
року на суму 21000,00 грн.

Вказані акти підписані обома сторонами
та скріплені відповідними печатками. У
даних актах зазначено, що сторони
претензій щодо надання послуг один до
одного не мають.

Представник відповідача ані в суді
першої інстанції, ані в суді
апеляційної інстанції не заперечував
стосовно того, що позивачем умови
договору зі свого боку були виконані в
повному обсязі.

У відповідності до п. 4.2 договору
оплата за перевезення вантажів
здійснюється на підставі виставленого
перевізником рахунку, акту виконаних
робіт та CMR з відміткою отримання
вантажів, протягом 30 календарних днів
з моменту підписання сторонами актів
виконаних робіт.

Згідно з п. 4.1 договору розмір плати за
перевезення вантажів обумовлюється
підписаною обома сторонами заявкою.

Матеріалами справи підтверджено, що
вартість послуг, наданих позивачем
відповідачу по заявках та актах
виконаних робіт станом на 01.06.2013 року
складала 63000 грн.

Як вбачається з матеріалв справи та
пояснень представників сторін,
відповідач здійснив 05.06.2013 року
часткове погашення заборгованості в
сумі 1400 грн., вказуючи в призначенні
платежу номер вказаного позивачем
рахунку-фактури БД-18/01-2 від 18.01.2013 року,
що додатково підтверджує факт
визнання ним надання позивачем
транспортних послуг та факт наявності
у нього відправлених позивачем
документів ( копія банківської виписки
в матеріалах справи).

У статтях 638 та 639 ЦК України зазначено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Договір може
укладатися в будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовились укласти договір в певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Загальний порядок укладання
господарських договорів визначає
стаття 181 ГК України. У частині 1 цієї
статті йдеться про те, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами, тощо, а також
підтвердження до виконання замовлення.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського
кодексу України, ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання, зокрема,
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України
замовник зобов'язаний оплатити надані
йому послуги в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 908 ЦК України визначено, що
перевезення вантажу здійснюється за
договором перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Відповідно до п.1 ст.307 ГК України,
положення якої кореспондуються із
положеннями статті 909 ЦК України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 929 ЦК
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Умови договору транспортного
експедирування визначаються за
домовленістю сторін, якщо інше на
встановлено законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 931 передбачено, що розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом.

Станом на 02.10.2013 року заборгованість
ПАТ «Бліц-Інформ», перед ФОП Бурхановим
Д.В. складає 61600 ,00 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Представником відповідача належним
чином не доведено ані суду першої
інстанції ані апеляційної інстанції
про відсутність у нього заборгованості
перед позивачем чи існування її в
меншому розмірів, а також не доведений
факт порушення позивачем умов
договору, щоб могло дати право
відповідачу не виконувати зі свого
боку приписи договору перевезення.

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу винагороди за отримані
послуги належним чином доведений, а
також доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
отримані послуги, а тому Господарський
суд міста Києва правомірно та
обґрунтовано дійшов висновку щодо
існування підстав для задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 61600
грн.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача витрати на послуги
адвоката в сумі 550 грн.

В підтвердження вказаних витрат
позивач надав суду договір про надання
правової допомоги № 23/13-ц від 23.09.2013
року з адвокатом Гавриловим І.Е. , з яким
погоджено обсяг послуг та їх вартість,
квитанція № 897777 від 23.09.2013 року про
сплату адвокатських послуг на суму 550
грн., свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю № 462 від 04.09.2009
року на ім"я Гаврилова І.Е.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з державного мита,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат
пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. З ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру».

Дія цього Закону поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами.

Колегія суддів не погоджується із
твердження відповідача в апеляційній
скарзі про неспіврозмірність цих
послуг сумі оплати, враховуючи
викладене та наступне:

Згідно п. 10 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України № 02-5/78 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» -
витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Окрім цього в п. 6.3, 6.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»,
вказано, що, вирішуючи питання про
відшкодування витрат позивачів,
пов"язаних з оплатою ним послуг
адвокатів, суд приймає рішення про таке
відшкодування за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи в суді, платіжного
доручення або іншого документа, який
підтверджує сплату відповідних послуг,
а також копії свідоцтва адвоката, тощо.

Оскільки позивачем подані докази та
доведено, що Гаврилов І.Е. є адвокатом
та має право на заняття адвокатською
діяльністю відповідно до Закону
України «Про адвокатуру», що послуги
адвоката надавались безпосередньо
адвокатом, витрати за вказані послуги
позивачем оплачені та вказана оплата
підтверджена документально, то вони
підлягають стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, що адвокатом Гавриловим І.Е.
виконано умови договору від 23.09..2013 року
повністю, у зв'язку з чим відсутні
правові підстави зменшувати розмір
витрат на оплату вказаних послуг
адвоката.

Оскільки позивачем та адвокатом
Гавриловим І.Е. погоджено конкретний
обсяг робіт, то підстави для
деталізації їх виконання по періодах
часу, відсутні.

Таким чином, враховуючи все зазначене,
вимога позивача про стягнення з
відповідача витрат на послуги адвоката
в розмірі 550 грн. підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно задоволені
позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця Бурханова Д.В., а тому
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Бліц-Інформ»
не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Бліц-Інформ»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Бліц-Інформ»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 21.11.2013
року у справі № 910/19459/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/19459/13
повернути до Господарського суду м.
Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов