ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

15 січня 2014 р.
Справа № 927/1505/13

За позовом: Чернігівської міської
громадської організації інвалідів
"Благодіяння",

вул. Кирпоноса 14/2, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Фонд комунального
майна Чернігівської міської ради,

вул. Мстиславська, 8, м. Чернігів, 14000

про визнання недійсною відмови від
договору, визнання договору діючим та
визнання незаконною частини 4 п.1.1
Договору оренди № 566 від 15.04.2013р.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Хроленко О.В. -
представник, дов. № 11 від 02.02.13 р.

Від відповідача: Неговська О.М. -
юрисконсульт, дов. № 7-4/7 від 10.01.14 р.
(Коляда М. А. - юрисконсульт, дов. № 7-4/146
від 29.01.13 р., присутня в судовому
засіданні 25.12.13 р.)

Рішення приймається після перерви,
оголошеної в судовому засіданні з 17.12.13
р. по 25.12.13 р. та з 25.12.13 р. по 15.01.14 р.,
згідно ч. 3 ст.77 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Чернігівською міською громадською
організацією інвалідів "Благодіяння"
подано позов до Фонду комунального
майна Чернігівської міської ради про
визнання недійсною відмови Фонду
комунального майна Чернігівської
міської ради від Договору оренди № 566
нерухомого майна, що належить
територіальній громаді міста
Чернігова від 15.04.13 р., визнання
вказаного Договору діючим, визнання
недійсним висновку про оцінку
орендованого майна, незаконною ч. 4
п.п.1.1 Договору оренди № 566 нерухомого
майна, що належить територіальній
громаді міста Чернігова від 15.04.13 р. та
зобов'язання вчинити певні дії, а саме
витребувати у відповідача належним
чином засвідчену копію висновку про
оцінку майна, зобов'язати відповідача
усунути порушення законодавства
шляхом проведення належної оцінки
майна, належного розрахунку розміру
орендної плати та внесення відповідних
змін до Договору оренди № 566 нерухомого
майна, що належить територіальній
громаді міста Чернігова від 15.04.13 р.

Ухвалою суду від 28.11.13 р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 927/1505/13, розгляд
справи призначено на 17.12.13 р.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві позивач посилається на
те, що під час укладення сторонами
Договору оренди № 566 нерухомого майна,
що належить територіальній громаді
міста Чернігова від 15.04.13 р.
відповідачем невірно розраховано
орендну плату, з порушенням Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України № 786 від 04.10.95 р., без
врахування реального стану майна, що
передається в оренду, зокрема,
відсутності забезпечення підвального
приміщення інженерними мережами
електропостачання, оцінка
орендованого майна здійснена з
порушенням норм чинного законодавства,
внаслідок чого позивач позбавлений
можливості належним чином
користуватись орендованим майном.
Односторонню відмову ФКМ
Чернігівської міської ради від
договору оренди внаслідок несплати
позивачем орендної плати згідно умов
укладеного Договору оренди № 566
нерухомого майна, що належить
територіальній громаді міста
Чернігова від 15.04.13 р. (далі - Договір),
позивач вважає недійсною на підставі
незаконності оцінки майна та
розрахунку орендної плати.

В судові засідання 17.12.13 р., 25.12.13 р. та
15.01.14 р. з'явились уповноважені
представники позивача та відповідача.

До початку судового засідання 17.12.13 р.
через канцелярію суду представником
відповідача подані письмові пояснення
б/н від 16.12.13 року з доданими
документами, які долучені судом до
матеріалів справи.

В письмових поясненнях б/н від 16.12.13 р.
відповідач заперечує проти позовних
вимог та зазначає про відсутність
підстав для визнання недійсною відмови
ФКМ Чернігівської міської ради від
договору оренди та визнання договору
діючим, оскільки протягом дії Договору
оренди відповідач систематично
порушував умови договору оренди,
зокрема п.п. 3.4, 5.2. Договору щодо
своєчасної та повної сплати
орендодавцю орендної плати. Станом на
01.12.13 р. заборгованість з орендної плати
складає 3479,20 грн., в т.ч. пеня 67,42 грн., що
згідно ст. 782 Цивільного кодексу
України та п.п. 8.3, 5.11 Договору є
підставою для відмови наймодавця від
договору оренди та його розірвання, а
також повернення орендованого майна.

Твердження позивача щодо відсутності
електропостачання орендованого
приміщення, на думку відповідача,
спростовуються підписаним обома
сторонами без зауважень актом
приймання - передавання майна, що
надається в оренду від 17.04.13 р., стосовно
вимоги позивача про витребування
належним чином засвідченої копії
висновку про оцінку майна та визнання
його недійсним відповідач наголошує на
відсутності такого документа взагалі
за наявності Звіту про оцінку майна,
зробленого суб'єктом незалежної
оцінки.

В судовому засіданні 17.12.13 р.
представником позивача подано заяву
б/н від 17.12.13 р. про зменшення розміру
позовних вимог, яка долучена судом до
матеріалів справи.

В заяві про зменшення розміру позовних
вимог позивач просить задовольнити
позовні вимоги викладені в п. 1, 2, 5
позовної заяви, а саме: визнати
недійсною відмову Фонду комунального
майна Чернігівської міської ради від
Договору оренди № 566 нерухомого майна,
що належить територіальній громаді
міста Чернігова від 15.04.13 р.; визнати
діючим Договір оренди майна та визнати
незаконною, з моменту укладення
Договору оренди, частину 4 п.1.1, яка
визначає вартість нерухомого майна,
котре передано в оренду за Договором
оренди № 566 від 15.04.13 р., та
відмовляється від позовних вимог,
викладених у п.п.3, 4, 6 позовної заяви, а
саме: витребувати у відповідача
належним чином засвідчену копію
висновку про оцінку майна, визнати
недійсним висновок про оцінку
орендованого майна та зобов'язати
відповідача усунути порушення
законодавства шляхом проведення
належної оцінки майна, належного
розрахунку розміру орендної плати та
внесення змін до Договору оренди № 566
нерухомого майна, що належить
територіальній громаді міста
Чернігова від 15.04.13 р.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України,
відмова позивача від позову
викладається в адресованій
господарському суду письмовій заяві.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

При цьому, судом враховано п. 4 Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18),
яким визначено, що припинення
провадження у справі - це форма
закінчення розгляду господарської
справи без прийняття судового рішення,
у зв'язку з виявленням після порушення
провадження у справі обставин, з якими
закон пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

В судовому засіданні 17.12.13 р. судом
роз'яснено представнику позивача, що
відповідно до ч.2 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України у
випадках припинення провадження у
справі повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноваження представника
позивача на вчинення відповідних дій,
приймаючи до уваги відсутність
заперечень з боку представника
відповідача щодо задоволення
вищезазначеної заяви, враховуючи
вимоги ст.80 Господарського
процесуального кодексу України та те,
що подана позивачем заява не
суперечить чинному законодавству та не
порушує права і охоронювані законом
інтереси інших осіб, суд приймає
відмову позивача від позовних вимог в
частині витребування у відповідача
належним чином засвідченої копії
висновку про оцінку орендованого
майна, визнання недійсним висновку про
оцінку орендованого майна та
зобов'язання відповідача усунути
порушення законодавства шляхом
проведення належної оцінки майна,
належного розрахунку розміру орендної
плати та внесення змін до Договору
оренди № 566 нерухомого майна, що
належить територіальній громаді міста
Чернігова від 15.04.13 р. та припиняє
провадження у справі в цій частині.

Також в судовому засіданні 17.12.13 р.
представником позивача на виконання
вимог ухвали суду від 28.11.13 р. про
порушення провадження у справі подані:

- письмові клопотання б/н від 17.12.13 р. про
долучення до матеріалів справи
додаткових документів. Клопотання
судом задоволені, документи до
матеріалів справи долучені ;

- письмові пояснення б/н від 17.12.2013 р.,
які долучені судом до матеріалів
справи.

Позивач в письмових поясненнях б/н від
17.12.13 р. підтримує позовні вимоги з
урахуванням заяви про відмову від
частини позовних вимог та зазначає, що
в порушення п. 4 ст. 13 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" при укладанні
Договору відповідач не повідомив
позивача про суттєві недоліки майна,
які виключають можливість його
використання за призначенням.
Орендоване майно не відповідає стану,
зазначеному в акті приймання -
передавання майна від 17.04.13 р., що не
було враховано відповідачем при
визначенні вартості нерухомого майна,
встановленої ч. 4 п. 1.1 Договору.

Крім того, посилаючись на ст. 207
Господарського кодексу України,
позивач вважає недійсною односторонню
відмову відповідача від Договору
згідно листа № 7-4/938 від 06.08.13 р. на
підставі ст.782 Цивільного кодексу
України та п. 8.3 Договору у зв'язку з
несплатою орендної плати, оскільки
незаконним є розрахунок орендної плати
і незаконною є вимога щодо оплати
оренди за приміщення, яким позивач не
мав можливості користуватись.

Представником відповідача в судовому
засіданні 17.12.13 р. подано письмове
клопотання б/н від 17.12.13 р. про долучення
до матеріалів справи незасвідченої
фотокопії листа ФКМ Чернігівської
міської ради № 7-3/729 від 21.06.13 р. та
надано для огляду суду оригінал
вказаного листа.

Згідно п.2.2 постанови Постанова № 18 у
випадку коли копії документів не
засвідчені належним чином, але
господарським судом при дослідженні
витребуваних оригіналів документів
з'ясовано відповідність копій цим
оригіналам, то суд долучає копії до
матеріалів справи, зазначивши про таку
відповідність в описовій частині
рішення або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
судом встановлена відповідність
наданої фотокопії листа ФКМ
Чернігівської міської ради № 7-3/729 від
21.06.13 р. його оригіналу, вказана копія
листа долучена судом до матеріалів
справи.

В судовому засіданні 17.12.13 р.
представником позивача подано
письмове клопотання б/н від 17.12.13 р. про
витребування листа № 7-3/729 від 21.06.13 р.,
яке залишено судом без розгляду в
зв'язку з наданням суду копії
вищевказаного листа представником
відповідача.

Представник позивача судовому
засіданні 17.12.13 р. підтримав заявлені
позовні вимоги з урахуванням заяви про
відмову від частини позовних вимог і
письмових пояснень б/н від 17.12.13 р. та
надав додаткові усні пояснення щодо
суті спору.

Представник відповідача в судовому
засіданні 17.12.13 р. підтримав
заперечення проти позову, викладені у
письмових поясненнях б/н від 16.12.13 р., та
надав додаткові усні пояснення щодо
суті спору.

До початку судового засідання 25.12.13 р.
через канцелярію суду представником
відповідача подано письмове
клопотання (без вихідних реквізитів)
про долучення до матеріалів справи
додаткових документів. Клопотання
судом задоволене, документи долучені
до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.12.13 р.
представником позивача подано
письмову заяву б/н від 25.12.13 р. про
витребування додаткових доказів, яка
долучена судом до матеріалів справи.

В заяві про витребування додаткових
доказів позивач просить на підставі ст.
38 Господарського процесуального
кодексу України залучити до участі у
судовому засіданні представника ВП
"Чернігівські міські електричні
мережі" для надання роз'яснень до листа
№ 12/5725 від 04.06.13 р., зобов'язати
відповідача надати інформацію про
особу, яка здійснювала рецензування
звіту про оцінку орендованого майна, а
також витребувати копію рецензії та
залучити рецензента до участі у
розгляді справи.

В обґрунтування заявленого клопотання
позивач посилається на незрозумілість
змісту листа ВП Чернігівські міські
електричні мережі № 12/5725 від 04.06.13 р. та
неможливість дійти однозначного
висновку щодо наявності чи відсутності
електропостачання в підвальному
приміщенні.

На думку позивача, наявність чи
відсутність електропостачання у
підвальному приміщенні має принципове
значення для повного з'ясування всіх
обставин справи та прийняття законного
рішення. Тому Позивач вважає
необхідним залучити до участі у
судовому засіданні представника
підприємства Чернігівські міські
електромережі для надання додаткових
пояснень з приводу обставин,
викладених у листі № 12/5725 від 04.06.2013р.

Також позивач, посилаючись на ст. 13.
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні", згідно якої
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна), якщо зазначена
оцінка погоджується, затверджується
або приймається органом державної
влади або органом місцевого
самоврядування, є обов'язковим, вважає,
що для повного та об'єктивного
з'ясування всіх обставин справи,
пов'язаних із визначенням вартості
орендованого майна, необхідно
витребувати копію рецензії звіту про
оцінку майна, встановити особу, яка
здійснювала рецензування звіту, та
залучити цю особу до участі у розгляді
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 25.12.13 р. заперечував щодо
задоволення вищевказаної заяви
представника позивача.

Відповідно до ст.30 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні можуть брати участь
посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань,
що виникають під час розгляду справи.

Згідно п. 1.9 Постанови № 18
господарський суд може скористатися
правом, наданим йому статтею 30 ГПК, для
виклику відповідного спеціаліста з
метою участі його в судовому процесі,
якщо обставини справи свідчать про
доцільність отримання роз'яснень
(консультацій) спеціаліста з тих чи
інших питань.

У відповідності до ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його
наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей
доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей
доказ.

У разі задоволення клопотання суд
своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Приймаючи до уваги той факт, що в заяві
позивача про витребування додаткових
доказів б/н від 25.12.13 р. відсутнє чітке
визначення конкретних питань, які
мають бути роз'яснені викликаними
особами, не зазначені підстави, що
перешкоджають наданню доказів та
обставини, які можуть бути ними
встановлені та необхідні для вирішення
спору, суд вважає недоцільним
витребування у відповідача
вищезазначених додаткових документів
та виклик для дачі пояснень
вищевказаних в клопотанні осіб, в
задоволенні зазначеного клопотання
позивача судом відмовлено.

В судовому засіданні 25.12.13 р.
представником відповідача подано
письмове клопотання б/н від 25.12.13 р. про
долучення до матеріалів справи
додаткових документів. Клопотання
судом задоволено, документи долучені
до матеріалів справи.

Представником позивача в судовому
засіданні 15.01.14 р. подані письмові
заперечення на докази відповідача та
додаткові пояснення до позовної заяви
б/н від 14.01.14р., які долучені судом до
матеріалів справи.

Позивач в письмових запереченнях б/н
від 14.01.14 р. заперечує проти твердження
відповідача про те, що лист
Чернігівських електромереж від 23.12.13 р.
є доказом наявності електропостачання
підвального приміщення, та зазначає, що
Чернігівська міська громадська
організація інвалідів „Благодіяння"
не оспорює наявність чи відсутність
електричної мережі та зазначає про
надання доказів, які вказують на
відсутність електропостачання
підвального приміщення на момент
визначення вартості орендованого
майна, передачі майна в оренду та
підписання акту приймання -
передавання майна.

Також позивач зазначає, що
відповідачем порушено п. 8 Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої Постановою КМУ від 4
жовтня 1995 р. № 786, котрим встановлено, що
незалежна оцінка вартості об'єкта
оренди повинна враховувати його
місцезнаходження і забезпеченість
інженерними мережами. Оцінка майна та
рецензування експертного звіту про
оцінку майна проводилась відповідачем
з урахуванням наявності
електропостачання об'єкта оренди, про
що зазначено в Акті
приймання-передавання майна.
Відсутність електропостачання не була
врахована при проведенні незалежної
експертної оцінки майна та
рецензуванні звіту про оцінку майна
відповідачем.

Позивач вважає, що вартість майна, яка
визначена у п. 1.1 Договору, встановлена
на підставі висновку про вартість
майна, є незаконною, а вказаний пункт
Договору оренди має бути визнаний
недійсним, оскільки, фактично,
електропостачання підвалу відсутнє.

Крім того, позивач вважає, що умова п.8.3
Договору, яка надає право відповідачу
відмовитись від Договору оренди, за
змістом ст. 207 Господарського кодексу
України, є нікчемною, а посилання
Відповідача на ст. 782 Цивільного
кодексу України, як підставу відмови
від Договору є незаконним, так як
зазначеною нормою регулюються
загальні відносини здачі майна в найм,
тоді як до спірних правовідносин між
сторонами мають бути застосовані норми
Закону України « Про оренду державного
та комунального майна» № 2270-ХІІ від 2
червня 1992 року та вимоги ст. 291
Господарського Кодексу України, які є
спеціальними.

Подані представником позивача
письмове клопотання від 17.12.13 р. та
представниками відповідача письмові
клопотання від 17.12.13 р. та 25.12.13 р. про
відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу судом
задоволені. Засідання господарського
суду по розгляду даної справи
проведені без фіксації технічними
засобами. Судовий процес відображено у
протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи по суті
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками відповідно до
ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Представники позивача та відповідача в
судовому засіданні 17.12.13 р. повідомили
суд, що права та обов'язки сторонам
зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не
заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши
обставини, що мають значення для
вирішення спору, перевіривши наданими
сторонами доказами та оглянувши в
судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

15 квітня 2013 р. між Фондом комунального
майна Чернігівської міської ради
(Орендодавець за договором, відповідач
у справі) та Чернігівською міською
громадською організацією інвалідів
"Благодіяння" (Орендар за договором,
позивач у справі) укладено договір
оренди № 566 нерухомого майна, що
належить територіальній громаді міста
Чернігова.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору
Орендодавець (відповідач) передає, а
Орендар (позивач) приймає в строкове
платне користування нерухоме майно:
нежитлове приміщення, розташоване на
першому поверсі та підвалі
одноповерхової одноповерхової
прибудови до п'ятиповерхового
житлового будинку (по першому поверху:
з літ. "1-13" по літ. "1- 15"; по підвалу: з літ.
"1-1" по літ. "1-12", згідно з
інвентаризаційною справою № 17158), далі -
Майно, що належить територіальній
громаді м. Чернігова. Місцезнаходження
Майна: м.Чернігів, вул. Гагаріна, 4;
Загальна площа 223,0 кв.м. Вартість
Майна згідно з висновком про вартість
майна станом на 21.12.2012 становить 368238,87
грн. Знаходиться в оперативному
управлінні Орендодавця. Майно
передається в оренду для розміщення
громадської організації інвалідів.

Судом встановлено, що укладений
Договір за своїм змістом та правовою
природою є договором оренди, який
підпадає під правове регулювання норм
глави 58 Цивільного кодексу України та §
5 глави 30 Господарського кодексу
України.

Водночас, орендоване майно належить
територіальній громаді м. Чернігова і є
комунальною власністю, тому на спірні
правовідносини поширюється також дія
спеціального закону, а саме Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна".

Відповідно до ст.283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності. У
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ). В силу ч.6 названої
статті до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди
міститься і в ст.759 Цивільного кодексу
України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди відповідно до ст. 11
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", а також ст. 638 ЦК
України є укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди з усіх
істотних умов.

Згідно ст. 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна
Істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); термін, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та
умови його повернення; виконання
зобов'язань; забезпечення виконання
зобов'язань - неустойка (штраф, пеня),
порука, завдаток, гарантія тощо;
порядок здійснення орендодавцем
контролю за станом об'єкта оренди;
відповідальність сторін; страхування
орендарем взятого ним в оренду майна;
обов'язки сторін щодо забезпечення
пожежної безпеки орендованого майна.

Будь-які заперечення щодо порядку
укладення Договору оренди № 566
нерухомого майна, що належить
територіальній громаді міста
Чернігова від 15.04.13 р., на час його
підписання з боку сторін відсутні.

Згідно п.1.3 Договору стан Майна на
момент укладання договору
визначається в акті
приймання-передавання.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що вступ
Орендаря у строкове платне
користування майном настає у термін,
вказаний у Договорі, але не раніше дати
підписання акта приймання-передавання
Майна.

Відповідно до п. 10.1 Договору договір
діє з 17 квітня 2013 р. до 31 березня 2016 року
включно.

17 квітня 2013 р. між сторонами підписано
акт приймання-передавання майна, що
надається в оренду (Додаток № 1 до
Договору), згідно якого Орендодавець
передав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване на першому
поверсі та підвалі одноповерхової
прибудови до п'ятиповерхового житлової
будинку, площею 223,0 кв.м та знаходиться
за адресою: м. Чернігів вул. Гагаріна, 4,
оціночною вартістю 368238,87 грн.

Згідно акту приймання - передавання
майна від 17.04.13 р. приміщення
знаходиться у задовільному стані. У
наявності електро-, водопостачання та
водовідведення. Вхідні та міжкімнатні
двері дерев'яні. Вікно дерев'яне з
металевою решіткою. Підлога бетонна,
місцями керамічна плитка.
Опоряджувальні роботи: штукатурка стін
та перегородок; масляне фарбування
столярних виробів, панелей, стін і труб;
облицювання панелей стін в окремих
приміщеннях керамічною глазурованою
плиткою, вапняне фарбування стін та
стелі. На стелі, в окремих приміщеннях,
сліди протікання, штукатурка порушена.

В акті приймання - передавання майна
зазначено про відсутність претензій у
Орендаря відносно наданого в оренду
приміщення.

Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку орендної плати за
приміщення, розташоване по вул.
Гагаріна, 4 загальною площею 223,0 кв. м
(Додаток № 2 до Договору) оціночна
вартість приміщення першого поверху
площею 139,9 кв.м згідно з висновком про
вартість майна до звіту про незалежну
оцінку, проведену станом на 21.12.12 р.
становить 439090,00 грн.

Оціночна вартість приміщення підвалу
площею 212,2 кв.м згідно з висновком про
вартість майна до звіту про незалежну
оцінку, проведену станом на 21.12.12 р.
становить 334342,00 грн. Оціночна вартість
приміщення, що передається в оренду
площею 223,0 кв.м згідно з висновком про
вартість майна до звіту про незалежну
оцінку, проведену станом на 21.12.12 р.
становить 368238,87 грн. (вартість
нежитлового підвального приміщення
площею 212,2 кв.м становить 334342,00 грн.,
нежитлового приміщення І поверху
площею 10,8 кв.м - 33896,87 грн.).

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму, плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до п.3.1 Договору орендна
плата є платежем, який Орендар вносить
Орендодавцю незалежно від наслідків
господарської діяльності і
визначається на підставі Методики
розрахунку та порядку використання
плати за оренду майна комунальної
власності територіальної громади
міста Чернігова, затвердженої рішенням
міської ради від 30.07.2007 (19 сесія 5
скликання) зі змінами та доповненнями,
і становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку (останній місяць за який є
інформація про індекс інфляції) -
березень 2013 року 647 грн. 32 коп.

Орендна плата за перший місяць оренди -
квітень 2013 року визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за квітень
місяць 2013 року.

За умовами п. 3.2 Договору нарахування
ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством.

Згідно п. 3.3 Договору орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць, що друкується
Мінстатом України.

Згідно з ч. 3 ст. 18, ч.ч. 1,3 ст.19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі, незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.3.5 Договору 3.4. установлену
в п.3.1 орендну плату Орендар
зобов'язаний перерахувати на рахунок
Орендодавця щомісяця, не пізніше
останнього числа поточного місяця.

Пунктом 5.2 Договору передбачений
обов'язок Орендаря 5.2. своєчасно й у
повному обсязі сплачувати Орендодавцю
орендну плату.

Згідно п.5.8 Договору Орендар
зобов'язаний сплачувати фактичні
витрати за одержання послуг електро-,
тепло-, газо-, водопостачання та
водовідведення (за наявності) для чого
у місячний термін оформити договори з
відповідними службами.

Як зазначено в ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 782
Цивільного кодексу України
наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд. У разі відмови
наймодавця від договору найму договір
є розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення наймодавця про
відмову від договору.

Відповідно до п. 8.3 Договору
Орендодавець може відмовитися від
договору оренди і вимагати повернення
майна, якщо орендар не вносить плату за
користування майном протягом 3 місяців
підряд. У разі відмови Орендодавця від
договору, він є розірваним з моменту
одержання Орендарем повідомлення
Орендодавця про відмову від договору.

З наявних матеріалів справи
встановлено, що 11 вересня 2013 р.
відповідач надіслав позивачу
повідомлення про відмову від Договору
оренди від 06 серпня 2013 р. № 7-4/938,
отримання якого позивачем 12.09.13 р.
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення № 403.

В повідомленні відповідач з посиланням
на ст. 782 Цивільного кодексу України та
п.8.3 Договору відмовляється від
Договору, просить Чернігівську міську
громадську організацію інвалідів
«Благодіяння» сплатити заборгованість
в сумі 2341,75 грн., в т. ч. 9,07 грн. пені, та
негайно повернути об'єкт оренди шляхом
підписання акта приймання-передавання
майна.

Як на підставу відмови від Договору ФКМ
Чернігівської міської ради
посилається на систематичне порушення
протягом дії Договору оренди
Чернігівською міською громадською
організацією інвалідів «Благодіяння»
умов договору оренди щодо повного та
своєчасного перерахування орендної
плати, та зазначає, що станом на 01.08.2013
орендна плата не перераховувалась
більше трьох місяців, заборгованість
складає 2341,75 грн., в т. ч. 9,07 грн. пені.

Відповідно до пункту 5.11 Договору
оренди N 566 від 15.04.2013 року Орендар
зобов'язаний у разі припинення або
розірвання Договору негайно повернути
Орендодавцю одержане від нього Майно у
належному стані, не гіршому, ніж під час
передачі його в оренду.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, умов договору та вимог
зазначених Кодексів, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Як повідомив в судових засіданнях
представник відповідача, оскільки
орендоване приміщення не було
звільнено позивачем, заборгованість з
орендної плати та пені не погашена, ФКМ
Чернігівської міської ради звернувся
до господарського суду Чернігівської
області з позовом до Чернігівської
міської громадської організації
інвалідів «Благодіяння» про
зобов'язання повернути позивачу об'єкт
оренди - нежитлове приміщення,
розташоване на першому поверсі та у
підвалі одноповерхової прибудови до
п'яти поверхового житлового будинку (по
першому поверху: з літ. « 1-13» по літ «
1-15»; по підвалу: з літ. « 1-1» по літ. «
1-12», згідно з інвентаризаційною
справою №17158), що знаходяться за
адресою: м. Чернігів, вул. Гагаріна, 4,
загальною площею 223,0 кв.м, шляхом
примусового виселення.

Вказана позовна заява була прийнята
судом до розгляду, ухвалою суду від
21.11.13р. порушено провадження у справі №
927/1487/13.

Не погоджуючись з оцінкою орендованого
майна та відмовою ФКМ Чернігівської
міської ради від Договору позивач
звернувся 25.11.13 р. до суду з даним
позовом.

Ухвалою суду від 03.12.13 р. провадження у
справі № 927/1487/13 було зупинено до
вирішення господарським судом
Чернігівської області пов'язаної
справи № 927/1505/13 за позовом
Чернігівської міської громадської
організації інвалідів «Благодіяння»
до Фонду комунального майна
Чернігівської міської ради по суті.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2,4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. Доказів
визнання недійсним чи розірвання
Договору оренди № 566 нерухомого майна,
що належить територіальній громаді
міста Чернігова від 15.04.13 р. суду не
надано.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Вважаючи, що відмова ФКМ Чернігівської
міської ради від Договору, оформлена
повідомленням про відмову від Договору
оренди від 06 серпня 2013 р. № 7-4/938,
здійснена з порушенням законодавства
та умов договору, в зв'язку з чим є
недійсною, а Договір оренди діючим,
Орендар звернувся до господарського
суду з цим позовом про визнання
недійсною відмови від договору,
визнання договору діючим та визнання
незаконною частини 4 п.1.1 Договору
оренди.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантується право на судовий захист.

Статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи мають
право звертатися до господарського
суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Стаття ст. 15 Цивільного кодексу України
передбачає право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. За загальним правилом у
разі порушення цивільного права чи
інтересу у потерпілої особи виникає
право на застосування конкретного
способу захисту, який залежить від виду
порушення та від наявності чи
відсутності між сторонами
зобов'язальних правовідносин.

Згідно із ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України,
господарські суди вирішують
господарські спори в порядку позовного
провадження.

Позов - це вимога позивача до
відповідача, спрямована через суд, про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права та охоронюваного
законом інтересу, яке здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Предмет позову - це певна
матеріально - правова вимога позивача
до відповідача, яка кореспондує зі
способами захисту права, визначеними
зокрема, ст.16 Цивільного кодексу
України та ст.20 Господарського кодексу
України. Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Реалізуючи передбачене ст.64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Спосіб захисту - передбачені законом
заходи, за допомогою яких може бути
досягнуто припинення, попередження,
усунення порушень права, його
відновлення та (або) компенсація
збитків, завданих порушенням права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом передбачені у ст.16
Цивільного кодексу України. У вказаній
нормі визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу
України вбачається, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до частини другої ст.20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Визначений частиною другою статті 16
Цивільного кодексу України і частиною
другою статті 20 Господарського кодексу
України перелік способів (шляхів)
захисту прав та законних інтересів
осіб (у тому числі суб'єктів
господарювання та споживачів) не є
вичерпним, оскільки відповідними
нормами передбачена можливість
захисту права або інтересу й іншим
способом (іншими способами),
встановленими (передбаченими)
договором або законом.

Згідно пункту 40 листа Вищого
господарського суду України від 12.03.09
р. № 01-08/163 «Про деякі питання, порушені
у доповідних записках про роботу
господарських судів України у другому
півріччі 2008 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України» (далі - лист № 01-08/163
від 12.03.09 р.), здійснюючи оцінку
правильності обрання позивачем у
справі способу захисту порушеного
права чи охоронюваного законом
інтересу, господарський суд повинен
звертатися й до інших, крім названих
кодексів, актів законодавства, а також
до умов укладеного сторонами договору.

Суд вважає за необхідне вказати на те,
що предметом позову може бути
матеріально-правова чи немайнова
вимога позивача до відповідача,
відносно якої суд повинен прийняти
рішення. Захист майнового або
немайнового права чи законного
інтересу відбувається шляхом
прийняття судом рішення про примусове
виконання відповідачем певних дій або
зобов'язання утриматись від їх
вчинення.

Статті 16 Цивільного кодексу України та
20 Господарського кодексу України, а
також норми інших законів не
передбачають способу захисту
цивільного права та захисту права
суб"єкта господарювання шляхом
визнання недійсними дій. Вказаний
спосіб захисту не встановлений ані
оспорюваним Договором, ані чинним
законодавством України.

Вимога про визнання дій ФКМ
Чернігівської міської ради щодо
відмови від договору недійсними,
фактично є вимогою про встановлення
певного факту, який підлягає
встановленню не в межах вирішення
спору за цією вимогою, а при вирішенні
іншого спору про право цивільне у
відповідності з заявленими вимогами з
застосуванням належного способу
захисту порушеного права.

За наведеного є неправомірними та не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про визнання дій Фонду
комунального майна Чернігівської
міської ради недійсними.

Окрім того, приписами чинного
господарського та цивільного
законодавства України не визначено
обраного позивачем способу захисту
цивільних прав та інтересів як
визнання договору (його частини)
незаконним.

Так, загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.
Правила, встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої -
третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів.

Проте, твердження позивача щодо
незаконності частини Договору
базуються на зовсім інших підставах.

За загальним правилом невиконання чи
неналежне виконання угоди не тягне за
собою правових наслідків у вигляді
визнання угоди недійсною.

Судом при прийнятті рішення також
прийнято до уваги пункти 7 та 8
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справи про
визнання правочинів недійсними",
відповідно до яких правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Судам необхідно
враховувати, що виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину, має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним. Відповідно до
частини першої ст. 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент
вчинення правочину.

Також, виходячи із змісту статті 16
Цивільного кодексу України, статтею 20
Господарського кодексу України не
передбачено такого способу захисту
цивільних прав та інтересів, як
визнання договору діючим, і такий
спосіб не встановлений ані Договором, з
приводу якого виник спір, ані
законодавством України.

Вимоги про визнання договору діючим за
своєю суттю є вимогами про
встановлення факту, що має юридичне
значення, та не направлена на захист
права (законного інтересу), проте такий
спосіб захисту порушеного права не
передбачено законом, а відтак не може
бути самостійним предметом розгляду у
господарському суді.

Так, договір можу бути визнаний дійсним
виключно:

- на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України у випадках ухилення
однієї із сторін від нотаріального
посвідчення правочину;

- на підставі ч. 2 ст. 218 Цивільного
кодексу України, якщо правочин, для
якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання
вимоги щодо письмової форми,
укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Разом з тим, як вбачається з
позовної заяви, позивач просить
визнати чинним договір з інших підстав,
ніж встановлено статтями 218 та 220
Цивільного кодексу України.

В пункті 39 листа ВГСУ № 01-08/163 від 12.03.09 р.
зазначено про викладення у постанові
Верховного Суду України, зокрема, від
13.07.2004 р. № 10/732 правової позиції, згідно
з якою, дійшовши висновку про те, що
предмет позову не відповідає
встановленим законом або договором
способом захисту прав, суд повинен
відмовити у позові, а не припиняти
провадження у справі за її
непідвідомчістю суду.

Отже, вказаними нормами Господарського
кодексу України та Цивільного кодексу
України та будь-якими іншими нормами
законодавства України не передбачено
такого способу захисту права
(законного інтересу) як визнання
недійсною відмови від Договору оренди,
визнання діючим Договору оренди майна
та визнання незаконною частини
Договору оренди, а також відсутні
докази, що такі способи захисту права
передбачені договором сторін.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що позивач не скористався передбаченим
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України правом щодо зміни
предмета та підстав заявленого позову,
суд доходить висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
заявленого позову у зв'язку з тим, що
позивачем неправильно було обрано
спосіб захисту своїх прав та законних
інтересів.

При цьому суд зазначає, що позивач не
позбавлений можливості звернутися до
суду за захистом своїх прав чи
інтересів у належний спосіб у разі їх
порушення, враховуючи при цьому
визначені законом способи захисту.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу
України, ст.20 Господарського кодексу
України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80,
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Провадження у справі в частині
витребування у Фонду комунального
майна Чернігівської міської ради
належним чином засвідченої копії
висновку про оцінку майна, визнання
недійсним висновку про оцінку
орендованого майна та зобов'язання
Фонду комунального майна
Чернігівської міської ради усунути
порушення законодавства шляхом
проведення належної оцінки майна,
належного розрахунку розміру орендної
плати та внесення змін до Договору
оренди № 566 нерухомого майна, що
належить територіальній громаді міста
Чернігова від 15.04.13 р. припинити.

2. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення складений та
підписаний 20 січня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон

ghb