ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.01.14р. Справа № 5005/4649/2011За позовом
Дніпропетровського міжрайонного
природоохоронного прокурора в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод",м.
Дніпропетровськ

про зміну договору оренди земельної
ділянки

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від прокурора: Ягольник Г.В., посв. № 016143
від 12.04.13р.;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сорокін В.В., дов.
№53/юр-2 від 08.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.03.2011р. постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 29.11.2010р. та
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.10.2010р.
у справі № 18/203-10 скасовані. Справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Відповідно до матеріалів справи,
16.08.2010р. Дніпропетровський міжрайонний
природоохоронний прокурор звернувся
до господарського суду з позовною
заявою в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради, в якій
просить внести зміни до п. 4.1 договору
оренди земельної ділянки від 12.04.2005р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
зареєстрованого в реєстрі за № 2239, а
також зареєстрованого в книзі
реєстрації договорів оренди за №
38 від 06.07.2005р., шляхом викладення
його в наступній редакції: "пункт 4.1
Орендна плата за користування
земельною ділянкою встановлюється
відповідно до Закону України "Про
оренду землі" та не може бути меншою
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю" та
відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради від
06.08.2008р. № 39/35 у розмірі мінімальної
ставки орендної плати, встановленої
Законом України "Про оренду землі".

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" від
03.06.2008р. №309-VІ внесено зміни до частин
четвертої та п'ятої статті 21 Закону
України "Про оренду землі", відповідно
до яких річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, надходить
до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою для інших категорії земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю". З метою
приведення рішень міської ради у
відповідність до вимог чинного
законодавства, 06.08.2008р.
Дніпропетровська міська рада прийняла
рішення № 39/35, пунктом 3 якого пункт 3
рішення міської ради від 23.01.2008р. № 2/27
"Про внесення змін до рішень міської
ради та її виконавчого комітету у
галузі земельних відносин" визнано
таким, що втратив чинність, та
викладено його у новій редакції: "До
моменту прийняття міською радою
рішення про внесення змін до рішення
міської ради від 06.12.2006 року № 4/8 "Про
ставки річної орендної плати за
земельні ділянки" встановити річну
орендну плату за користування
ділянками у розмірі мінімальної ставки
орендної плати, встановленої Законом
України "Про оренду землі", незалежно
від мети використання".

Прокурор зазначає, що у зв'язку із
зміною розміру орендної плати за землю
на законодавчому рівні, виникла
необхідність внесення змін у спірний
договір оренди землі.

Позивач позовні вимоги підтримав
повністю.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у
відзиві на позов зазначив, що оскільки
Закон України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України» від
03.06.2008 р. №309-VІ, не містить вимог щодо
приведення умов раніше укладених
договорів оренди землі в частині
розміру орендної плати у відповідність
з вказаним Законом, та зважаючи на
положення ст.58 Конституції України,
норми ч. ч. 4, 5 ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції Закону
України від 03.06.2008 р. №309-VІ) не мають
зворотної дії у часі, а отже не можуть
бути підставою для внесення змін до
рішення позивача №39/35, оскільки
стосуються правовідносин щодо
оформлення оренди землі, які укладені
виключно після набрання ним чинності,
тобто не регулюють відносини, що
склались до набрання чинності
договором оренди земельної ділянки від
12.04.2005р., в якій прокурор вимагає внести
зміни. Просив в позові відмовити.

Ухвалою господарського суду від 28.04.11р.
провадження у справі №5005/4649/2011
зупинено до розгляду Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
пов'язаної із нею справи № 2а-3609/11 за
позовом ВАТ „Дніпропетровський
трубний завод" до Дніпропетровської
міської ради про визнання незаконними
та скасування рішення міської ради від
16.02.2005р. № 130/25 та від 06.08.2008р. № 39/35.

21.11.13р. до господарського суду надійшло
клопотання відповідача про поновлення
провадження у справі, мотивоване тим,
що постановою Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
01.11.13р. у справі № 2а-3609/11 відмовлено
відкритому акціонерному товариству
„Дніпропетровський трубний завод" в
задоволенні позову до
Дніпропетровської міської ради про
визнання незаконними та скасування
спірних рішень міської ради.

Ухвалою господарського суду від
25.11.2013р. провадження у справі № 5005/4649/2011
поновлено, справу призначено до
розгляду в судовому засіданні.

20.12.13р. прокурором подано заяву про
уточнення позовних вимог № 6-1355вих-10
від 19.12.13р., відповідно до якої прокурор
із посиланням на норми Податкового
кодексу України, рішення міської ради
від 02.02.11р. № 216/8 та ст. ст. 651, 652, 654 ЦК
України, просить суд:

- внести зміни до п. 2.3. Договору
оренди земельної ділянки від
12.04.2005р., укладеного між
Дніпропетровською міською радою та
відповідачем, посвідченого приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2239,
державна реєстрація якого відбулась
06.07.2005р. за № 38, виклавши його у
наступній редакції: «п. 2.3. Нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
станом на 16.12.2013 року становить 14 923 518,21
грн.»

- внести зміни до п. 4.1. Договору,
виклавши його в такій редакції: « 4.1.
Річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у грошовій
формі (у гривнях) у розмірі 448 049,61 грн.,
не є сталою та може змінюватись у разі
зміни нормативно грошової оцінки
земельної ділянки та обчислюється
відповідно до Податкового кодексу
України у мінімальному розмірі
орендної плати, що встановлюється цим
кодексом».

За приписами ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання
спору у випадках, передбачених статтею
5 цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Господарський суд не приймає до
розгляду в межах даної справи заяву
прокурора про уточнення позовних вимог
№ 6-1355вих-10 від 19.12.13р., оскільки
вказаною заявою прокурор вийшов за
межі прав, наданих ст. 22 ГПК України,
змінивши як підставу, так і предмет
позову в ході розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 09.01.14р. прокурором
подано клопотання про залишення даної
позовної заяви без розгляду з підстав
ненадання прокурором та позивачем
витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, у
зв'язку із чим суд не знаходить підстав
для задоволення клопотання прокурора
та вважає за можливе розгляд справи за
наявними у справі документами.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у
судовому засіданні оголошувалися
перерви з 17.12.2013р. по 26.12.2013р., з 26.12.2013р.
по 09.01.2014р.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, дослідивши
надані докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно умов договору оренди землі від
12.04.2005р., укладеного між
Дніпропетровською міською радою
(орендодавець) та Відкритим
акціонерним товариством
"Дніпропетровський трубний завод",
правонаступником якого, згідно
статутних документів, є Публічне
акціонерне товариство
„Дніпропетровський трубний завод"
(орендар), на підставі рішення міської
ради від 16.02.2005р. № 130/25, орендодавець
передав, а орендар прийняв у строкове
платне користування земельну ділянку,
яка знаходиться за адресою: вул.
Маяковського, 37 (Ленінський район) і
зареєстрована в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
:08:625:0002.

Згаданий договір був посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
зареєстрований в реєстрі за № 2239 та
зареєстрований в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі 06.07.2005р. за № 38.

Згідно п.1.2. договору цільове
використання земельної ділянки за цим
договором металургія та оброблення
металу.

В оренду передається земельна ділянка,
загальною площею 1,8506 га. (п.2.1. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору,
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки на час укладення цього
договору становить 9459444 грн. 29 коп.

Договір укладено на 15 років (п.3.1.
договору).

Згідно п. п. 4.1., 4.2. договору річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі (у
гривнях), у розмірі 1 відсотка від
нормативної грошової оцінки та
дорівнює розміру земельного податку.
Зміна нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та її індексація
проводиться без внесення змін та
доповнень до цього договору у порядку
та у випадках передбачених
законодавством України.

Орендна плата вноситься орендарем,
незалежно від результатів діяльності
орендаря у розмірі однієї дванадцятої
річної суми за базовий податковий
(звітний) період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісячно
протягом 30 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця на рахунок
орендодавця, і на майбутній період
вноситься на термін не більше одного
календарного року (п.4.4. договору).

Пунктом 4.7 договору сторони узгодили,
що розмір орендної плати
переглядається щорічно, або у разі:
зміни умов господарювання,
передбачених договором; змін у
цільовому використанні земельної
ділянки; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках
передбачених законом.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" від
03.06.2008р. №309-VІ внесені зміни до ч. ч.4, 5
ст.21 Закону України "Про оренду землі", а
саме встановлено, що річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній власності,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою, для земель
сільськогосподарського призначення
-розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України "Про
плату за землю", для інших категорій
земель -трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю". Річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки.

Рішенням Дніпропетровської міської
ради № 39/35 від 06.08.2008 р. пункт 3 рішення
міської ради від 23.01.2008 р. № 2/27 "Про
внесення змін до рішень міської ради та
її виконавчого комітету у галузі
земельних відносин" визнано таким, що
втратив чинність, та викладено його у
новій редакції: "3. До моменту прийняття
міською радою рішення про внесення
змін до рішення міської ради від 06.12.2006
р. № 4/8 "Про ставки річної орендної
плати з земельної ділянки" встановити
річну орендну плату за користування
ділянками в розмірі мінімальної ставки
орендної плати, встановленої Законом
України "Про оренду землі", незалежно
від мети використання."

З метою приведення спірного договору
оренди до вимог законодавства,
земельне управління Дніпропетровської
міської ради звернулося до відповідача
із вимогою № 715-899 від 10.08.10р., в якій
запропонувало відповідачу з'явитися до
управління для укладання додаткового
договору, але відповідні зміни до цього
часу в договір не внесено.

Таким чином, предметом спору у цій
справі є зобов'язання внести зміни до
умов договору оренди землі у
відповідності із змінами, які внесені
до ст. 21 Закону України "Про оренду
землі", а також нормами Цивільного
кодексу України.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

За приписами ст. 11112 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Відповідно ст. 13 Конституції України,
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності та
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України, громадяни та інші юридичні
особи набувають право власності та
право користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 144 Конституції
України рішення прийняті органом
місцевого самоуправління є
обов'язковими до виконання на певній
території.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про
оренду землі" відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
зазначено про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату є
однією з істотних умов договору оренди.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Згідно статті 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Пунктом 4.7 договору сторони узгодили,
що розмір орендної плати
переглядається щорічно, або у разі:
зміни умов господарювання,
передбачених договором; змін у
цільовому використанні земельної
ділянки; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках
передбачених законом.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.
Оскільки сторонами в договорі оренди
передбачена можливість внесення змін
до договору, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, тому законодавча зміна
граничного розміру цієї плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору.

Крім того, відповідно до статті 651
Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом; а також у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору
(стаття 652 Кодексу).

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу
України, якщо договір змінюється або
розривається в судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили, тобто вказані
зміни в договір набирають чинності з
моменту набрання цим рішенням законної
сили.

Статтею 654 Кодексу встановлено, що
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" від
03.06.2008р. №309-VІ (309-17) внесено зміни до
частин четвертої та п'ятої статті 21
Закону України "Про оренду землі",
відповідно до яких річна орендна плата
за земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою для інших категорії земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю". Річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки.

Як вже зазначалося, з метою приведення
раніше укладених позивачем договорів
оренди земельних ділянок у
відповідність до діючого
законодавства Дніпропетровською
міською радою було прийнято рішення
№39/35 від 06.08.2008р. "Про внесення змін до
рішень міської ради та її виконавчого
комітету у галузі земельних відносин і
приведення деяких рішень міської ради
з питань передачі земельних ділянок та
діючих договорів оренди у
відповідність до вимог чинного
законодавства", яким пункт 3 рішення
міської ради від 23.01.2008 р. № 2/27 "Про
внесення змін до рішень міської ради та
її виконавчого комітету у галузі
земельних відносин" визнано таким, що
втратив чинність, та викладено його у
новій редакції: "3. До моменту прийняття
міською радою рішення про внесення
змін до рішення міської ради від 06.12.2006
р. № 4/8 "Про ставки річної орендної
плати з земельної ділянки" встановити
річну орендну плату за користування
ділянками в розмірі мінімальної ставки
орендної плати, встановленої Законом
України "Про оренду землі", незалежно
від мети використання."

Як встановлено судом, в рішенні № 39/35
зазначається, що підставою для його
прийняття наведено необхідність
приведення раніше прийнятих рішень до
норм діючого законодавства, зокрема
Закону України «Про оренду землі»,
Закону України «Про плату за землю»,
Закону України «Про місцеве
самоврядування», з урахуванням
положень вищевказаного Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 03.06.2008
р. № 309-VI.

Разом з тим вказаний Закон України
№309-VI, на який посилається
Дніпропетровська міська рада, не
містить приписів чи інших вказівок
щодо зміни або перегляду узгодженої у
відповідних договорах орендної плати,
як і обов'язку сторін на зміну певних
умов укладених між ними договорів, що,
зокрема, суперечило б і вимогам ст. ст.
203, 525 ЦК України щодо свободи
волевиявлення учасника правочину та
недопустимості односторонньої зміни
умов зобов'язання.

Таким чином, оскільки Закон України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 03.06.2008
р. № 309-VI, не містить вимог щодо
приведення умов раніше укладених
договорів оренди землі в частині
розміру орендної плати у відповідність
з вказаних Законом, норми ч. ч. 4, 5 ст. 21
Закону України «Про оренду землі» (в
редакції Закону України від 03.06.2008 р.
№309-VI) не мають зворотної дії у часі, а
отже не можуть бути підставою для
внесення змін до оскаржуваного рішення
відповідача № 39/35, оскільки стосуються
правовідносин щодо оформлення оренди
землі, які укладені виключно після
набрання ним чинності, тобто не
регулюють відносини, що склались до
набрання чинності договором оренди
земельної ділянки від 12.04.2005р., в якій
прокурор вимагає внести зміни.

Про зазначене йдеться і в постанові
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.12.2013р.,
прийнятої у справі №2а-3609/11 за позовом
ПАТ «Дніпропетровський трубний завод»
до Дніпропетровської міської ради щодо
визнання незаконним та скасування
рішення Дніпропетровської міської
ради № 39/35 від 06.08.2008р., якою в
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод»
відмовлено, у зв'язку з відсутністю
предмету спору, оскільки вказане
рішення міськради не регулює
правовідносини, що склались між ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод» та
Дніпропетровською міською радою на
підставі договору оренди земельної
ділянки від 12.04.2005р. (площа 1,8506 га), що є
предметом розгляду по даній справі.
Вказана постанова не оскаржувалася та
набрала чинності згідно діючого
законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Таким чином, зазначений факт не
підлягає доказуванню, оскільки його
вже встановлено у рішенні суду, і немає
необхідності піддавати сумніву
істинність і стабільність судового
акту, який вступив в законну силу.

Одночасно, з рішення Дніпропетровської
міської ради від 06.08.2008р. № 39/35 не
вбачається внесення позивачем змін до
рішення міської ради від 16.02.2005р. №130/25,
на підставі якого сторонами укладено
спірний договір оренди, та прокурором
на вимогу суду докази на підтвердження
внесення таких змін до суду не надано.

Крім того, позовні вимоги обґрунтовані
положеннями ст. 188 Господарського
кодексу України, відповідно до яких
зміна господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається , якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити договір повинна надіслати
пропозицію про це другій стороні.
Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у 20-денний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду.

Як вбачається із документів, наданих
прокурором, при зверненні до суду із
даним позовом, позивачем було порушено
порядок та строки, встановлені ст.188
Господарського кодексу України. Так,
після неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу від відповідача про
відмову вносити зміни до спірного
договору, позивач звернувся до
господарського суду з порушенням
встановленого Господарським кодексом
України двадцятиденного строку.

За умовами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі вищевикладеного, позовні
вимоги прокурора про внесення змін до
Договору оренди земельної ділянки від
12.04.2005р. необґрунтовані, не
підтверджені належними доказами та є
такими, що задоволенню не підлягають.

Одночасно, під час розгляду справи
відповідачем подані документи на
підтвердження зміни назви відповідача
з Відкритого акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод" на
Публічне акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод" та
докази на підтвердження державної
реєстрації змін в установчих
документах. У зв'язку із наведеним,
господарський суд вважає за необхідне
замінити ВАТ "Дніпропетровський
трубний завод" на ПАТ
"Дніпропетровський трубний завод" з
урахуванням зміни його найменування.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Замінити Відкрите акціонерне
товариство "Дніпропетровський трубний
завод" на Публічне акціонерне
товариство "Дніпропетровський трубний
завод", у зв'язку зі зміною
найменування.

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складене -14.01.14р.