ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

13.01.2014Справа № 901/3811/13Господарський суд
Автономної Республіки Крим у складі
судді Гризодубової А.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Заступника прокурора міста
Сімферополя в інтересах держави в
особі Сімферопольської міської ради,
Железнодорожньої районної ради м.
Сімферополя, Спортивно - оздоровчого
табору «Лісний»

до відповідачів Товариства з обмеженою
відповідальністю «Орендне
підприємство «Спортивно - оздоровчий
табір «Лісний»

Сімферопольського міського управління
юстиції в особі реєстраційної служби
Сімферопольського міського управління
юстиції

про визнання недійсним статуту та
скасування реєстрації

за участю представників:

прокурор - Обер Г.О., прокурор відділу
прокуратури міста Сімферополя,
посвідчення № 020806;

від позивача Сімферопольської міської
ради - Каргопольцева Т.А., довіреність №
24/01-55/2522 від 16.12.2013, представник;

від позивача Железнодорожньої
районної ради м. Сімферополя- не
з'явився

від позивача Спортивно - оздоровчого
табору "Лісний"- не з'явився

від відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Орендне
підприємство "Спортивно - оздоровчий
табір "Лісний"- не з'явився

Суть спору: Заступник прокурора міста
Сімферополя в інтересах держави в
особі Сімферопольської міської ради,
Железнодорожньої районної ради м.
Сімферополя, Спортивно - оздоровчого
табору «Лісний» звернувся до
господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Орендне
підприємство «Спортивно - оздоровчий
табір «Лісний», Сімферопольського
міського управління юстиції в особі
реєстраційної служби
Сімферопольського міського управління
юстиції про визнання недійсними пункти
1.8 та 1.9 Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю «Орендне
підприємство «Спортивно - оздоровчий
табір «Лісний» ( у новій редакції), що
зареєстрований Державним реєстратором
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради 17.08.2012 року за № 3019401.

За розпорядженням в.о. голови суду № 941
від 24.12.2013 року справа № 901/3811/13 була
передана до провадження судді
господарського суду Автономної
Республіки Крим Гризодубової А.М.

Позовні вимоги мотивовані
незаконністю спірних пунктів статуту,
оскільки ТОВ «ОП «СОТ «Лісний» не є
правонаступником ДОТ «Лісний».

Відповідачі явку повноважних
представників в судове засідання не
забезпечили. Особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору (п.2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2010 № 01-08/140 «Про деякі
питання запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві»).

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі надіслано за
належною адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та не
повернуто підприємством зв'язку, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається з витягу з ЄДРЮОФОП
адреса відповідача ТОВ СОТ «Лісний»
цілком співпадає з адресою, вказаною в
позовній заяві.

Окрім цього, відповідачі були належним
чином повідомлені про день, час та
місце розгляду даної справи
рекомендованою поштою, про що свідчать
довідки з офіційного сайту ДП Укрпошта,
долучені до матеріалів справи.

Згідно пункту 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них, справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Стаття 22
Господарського процесуального кодексу
України зобов'язує сторони
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідачі не
використали наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідачів не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

При цьому суд виходив з принципу
розгляду справи упродовж розумного
строку. Як вбачається з ухвали
господарського суду Автономної
Республіки Крим про порушення
провадження у справі №901/3811/13,
провадження у справі розпочато 20.11.2013р.

Дотримання принципу вирішення спору
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом втілено у статті 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» і
статті 6 Європейської конвенції з прав
людини та є обов'язковим для
господарського суду при розгляді
кожної справи.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

За таких обставин, дослідивши докази
наявні в матеріалах справи, заслухавши
пояснення представника прокуратури та
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2000 державним реєстратором
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради Автономної Республіки
Крим проведено державну реєстрацію
юридичної особи - СОТ «Лісний» із
організаційно-правовою формою
комунальної організації.

Відповідно до розділу 1 статуту СОТ
«Лісний» у новій редакції, засновником
та органом управління визначено
Сімферопольську міську раду.

11.04.2012 року загальними зборами
засновників вирішено створити
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Орендне
підприємство «Спортивно-оздоровчий
табір «Лісний» ( а.с. 27), затверджено
статут ТОВ «ОП «СОТ «Лісний».

Так, у відповідності до пункту 1.8
названого вище статуту, ТОВ «ОП «СОТ
«Лісний» є правонаступником
спортивно-оздоровчого табору «Лісний»
за всіма зобов'язаннями щодо
організації відпочинку га території
табору дітей, батьків з дітьми, у тому
числі соціально незахищених осіб, а
також правонаступником за всіма
договорами, укладеними з метою
організації функціонування цілісного
майнового комплексу
Спортивно-оздоровчий табір «Лісний»,
його забезпечення електроенергією,
водою, каналізацією, газом та іншим.

Пункт 1.9 статуту твердить, що
Товариство є дитячим закладом
оздоровлення та відпочинку.

Згідно із вимогами статті 59
Господарського кодексу України
припинення діяльності суб'єкта
господарювання здійснюється шляхом
його реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) або ліквідації -
за рішенням власника (власників) чи
уповноважених ним органів, за рішенням
інших осіб - засновників суб'єкта
господарювання чи їх правонаступників,
а у випадках, передбачених законами, -
за рішенням суду.

04.06.2013 року були зареєстровані зміни до
статуту Спортивно-оздоровчого табору
«Лісний» ( а.с. 22). Відповідно до яких
засновником підприємства є
Сімферопольська міська рада, органом
управління є Желєзнодорожна районна
рада м. Сімферополя.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про господарські товариства» у разі
припинення товариства вся сукупність
прав та обов'язків товариства
переходить до його правонаступників.
Товариство ліквідується:

а) після закінчення строку, на який воно
створювалося, або після досягнення
мети, поставленої при його створенні;

б) за рішенням вищого органу
товариства;

в) на підставі рішення суду за поданням
органів, що контролюють діяльність
товариства, у разі систематичного або
грубого порушення ним законодавства;

на підставі рішення господарського
суду в порядку, встановленому Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

г) з інших підстав, передбачених
установчими документами.

Припинення товариства проводиться в
установленому законом порядку.

Проте матеріали справи свідчать про
продовження існування
Спортивно-оздоровчого табору «Лісний»,
що унеможливлює правонаступництво,
передбачене спірним пунктом 1.8 статуту
ТОВ «ОП «Спортивно-оздоровчий табір
«Лісний».

Крім того, як вбачається з протоколу
загальних зборів трудового колективу
СОТ «Лісний» від 10.04.2013 року ( а.с. 26),
трудовим колективом підприємства
вирішено взяти в оренду цілісний
майновий комплекс СОТ «Лісний».

Як вказує стаття 7 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», трудовий колектив протягом
п'ятнадцяти днів, враховуючи день
отримання повідомлення про наявність
заяви (ініціативи) щодо оренди
цілісного майнового комплексу
підприємства, його структурного
підрозділу, має право прийняти рішення
про оренду цілісного майнового
комплексу підприємства, його
структурного підрозділу, утворити
господарське товариство та подати
орендодавцю у встановленому порядку
заяву щодо оренди відповідного майна.

Стаття 8 наведеного Закону передбачає,
що створене членами трудового
колективу господарське товариство, у
статутному (складеному) капіталі якого
частка внесків членів трудового
колективу становитиме відповідно до
статуту товариства більш як 50
відсотків, має переважне перед іншими
фізичними та юридичними особами право
на укладення договору оренди цілісного
майнового комплексу підприємства, його
структурного підрозділу, де створене
це товариство. Заява господарського
товариства про намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди подається орендодавцю
до проведення конкурсу на право оренди
цього майна.

Тобто наявність рішення трудового
колективу підприємства про взяття в
оренду майнового комплексу не є
підставою для припинення комунального
підприємства та автоматичного
правонаступництва зновуствореного
підприємства.

Як зазначено у оспорюваному пункті 1.9
статуту, ТОВ «ОП «СОТ «Лісний» є
дитячим закладом оздоровлення та
відпочинку.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про оздоровлення та
відпочинок дітей» дитячий заклад
оздоровлення та відпочинку - постійно
або тимчасово діючий, спеціально
організований або пристосований
заклад, призначений для оздоровлення,
відпочинку, розвитку дітей, що має
визначене місце розташування,
матеріально-технічну базу, кадрове
забезпечення та технології для надання
послуг з оздоровлення та відпочинку
дітей відповідно до державних
соціальних стандартів надання послуг з
оздоровлення та відпочинку.

Стаття 15 наведеного Закону твердить,
що дитячі заклади оздоровлення та
відпочинку утворюються центральними,
місцевими органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
професійними спілками, фондами,
підприємствами, установами та
організаціями, громадянами та їх
об'єднаннями з урахуванням
соціально-економічних, національних,
культурно-освітніх потреб і за
наявності необхідної
матеріально-технічної та
науково-методичної бази, кадрового
забезпечення відповідно до
законодавства. Дитячі заклади
оздоровлення та відпочинку незалежно
від форми власності обов'язково
заносяться до Державного реєстру
дитячих закладів оздоровлення та
відпочинку.

У відповідності до пункту 8 Типового
положення про дитячий заклад
оздоровлення та відпочинку,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, засновник (власник) дитячого
закладу забезпечує його
функціонування, комплектування
інвентарем, технічним та іншим
обладнанням відповідно до державних
соціальних стандартів оздоровлення та
відпочинку дітей.

Як вбачається зі статуту ТОВ «ОП «СОТ
«Лісний», його статутний капітал
становить 1 500, 00 грн., що унеможливлює
дотримання вищенаведених приписів
Закону для створення дитячого закладу
оздоровлення.

Як зазначив Верховний суд України в
пункті 14 Постанови Пленуму N 13 від 24
жовтня 2008 року «Про практику розгляду
судами корпоративних спорів» при
вирішенні спорів про визнання
установчих документів господарського
товариства недійсними господарським
судам необхідно розмежовувати правову
природу статуту та установчого
(засновницького) договору товариства.
Статут юридичної особи за змістом
частини другої статті 20 ГК є актом, який
визначає правовий статус юридичної
особи, оскільки він містить норми,
обов'язкові для учасників товариства,
його посадових осіб та інших
працівників, а також визначає порядок
затвердження та внесення змін до
статуту. Підставами для визнання акта,
в тому числі статуту, недійсним є його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
(затвердив) цей акт, а також порушення у
зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Так, прийняття відповідачем
оспорюваних пунктів статуту грубо
порушило право Спортивно-оздоровчого
табору «Лісний», правонаступником
якого визначив себе без достатніх
правових підстав, привласнивши при
цьому на підставі належній позивачеві
матеріально-технічній базі статус
дитячого закладу оздоровлення та
відпочинку, та права Сімферопольської
міської ради та Железнодорожньої
районної ради відповідно як засновки
та органу управління СОТ «Лісний».

З огляду на викладене, позовні вимоги,
заявлені до ТОВ «ОП «СОТ «Лісний» є
законними та такими, що підлягають
задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що позовні
вимоги заявлені прокурором до
Сімферопольського міського управління
юстиції в особі реєстраційної служби
Сімферопольського міського управління
юстиції.

Відповідно до приписів статті 21
Господарського процесуального кодексу
України сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Набуття особою процесуального статусу
відповідача закон пов'язує не з дійсною
наявністю матеріальних правовідносин
сторін, а лише з фактом пред'явлення
позову до особи.

Відповідно до приписів діючого
законодавства позовна заява повинна
містити зміст позовних вимог; якщо
позов подано до кількох відповідачів, -
зміст позовних вимог щодо кожного з
них.

Проте, реєстраційна служба
Сімферопольського міського управління
юстиції жодного відношення до спірних
пунктів статуту не має, жодних прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача не порушувало, а відповідно не
може виступати відповідачем в рамках
дійсного позову.

Зазначення у прохальній частині позову
вимоги надіслати рішення суду
державному реєстраторові для внесення
запису про судове рішення не може
трактуватись, як вимога, заявлена до
реєстраційної служби, оскільки
по-перше, безпосередньо із самої вимоги
вбачаються дії, що має здійснити суд, а
по-друге:

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні
від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за
конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини
першої статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України (справа
про охоронюваний законом інтерес)
зазначив, що поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

У той же час, способами захисту
цивільних прав та інтересів, згідно з
частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу
України, можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 20 Господарського
кодексу України права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності
прав;

- визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало
до порушення прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або
створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в
натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування
оперативно-господарських санкцій;

- застосування
адміністративно-господарських
санкцій;

- установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими
законом.

З системного аналізу вищенаведених
норм вбачається, що обов'язковою
передумовою звернення до суду є
наявність у позивача порушеного права.

Проте на день звернення прокурора із
позовом до суду, у реєстраційної служби
був відсутній обов'язок внести будь-які
записи стосовно рішення суду, яке ще не
існувало.

З огляду на викладене, позовні вимоги,
заявлені до Сімферопольського
міського управління юстиції в особі
реєстраційної служби
Сімферопольського міського управління
юстиції, задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 13.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повне рішення складене та
підписане 14.01.2014р.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 33, 34, 49, статтями 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними пункти 1.8 та
1.9 Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю «Орендне
підприємство «Спортивно-оздоровчий
табір «Лісний», що зареєстрований
Державним реєстратором виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради 17.08.2012 року за № 3019401.

3. В частині позовних вимог,
заявлених до Сімферопольського
міського управління юстиції в особі
реєстраційної служби
Сімферопольського міського управління
юстиції, в задоволенні позову
відмовити.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Орендне
підприємство «Спортивно-оздоровчий
табір «Лісний» в доход державного
бюджету України 573, 50 грн. судового
збору.

5. Наказ видати в порядку статтей
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України.

6. Надіслати копію рішення, після
набрання ним законної сили, державному
реєстратору для внесення запису про
судове рішення до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Суддя А.М.
Гризодубова