ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 р.
Справа № 917/1406/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Остер", юридична
адреса: 21030, м. Вінниця, вул.
Келецька, 111/185; фактична адреса: 21001, м.
Вінниця, вул. Артема, 7

до Фермерського господарства
"Покрова-2006", 39222, Полтавська область,
Кобеляцький район, с. Жуки, вул.
Ватутіна, 1

про стягнення 182485,02 грн.

Головуючий суддя Гетя Н.Г.

Суддя
Плотницька Н.Б.

Суддя
Солодюк О.В.

Представники до перерви:

від позивача: Гордусенко Ю.М.

від відповідача: Дігтярь Л.А.

Представники після перерви:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Дігтярь Л.А.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Полтавської
області від 08.01.2014 року справу
призначено до розгляду в новому складі
колегії суддів.

Розгляд справи продовжується після
перерви, оголошеної у відповідності до
ст. 77 ГПК України в судовому засіданні
09.01.2014 року.

В судовому засіданні 10.01.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати згідно ст. 85
ГПК України судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 182485,02 грн. боргу за
поставлений товар, у т.ч. 172155,68 грн.
основного боргу та 10329,34 грн. 3% річних.

Позивач повноважного представника в
судове засідання не направив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи, про що
свідчить підпис останнього у розписці
про оголошення перерви в засіданні
09.01.2014 року (т. 2, а.с. 14). У попередніх
судових засіданнях представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача в судових
засіданнях та наданому до суду відзиві
на позовну заяву б/н від 15.08.2013 року (т. 1,
а.с. 36-38) проти задоволення позовних
вимог заперечує, посилаючись на те,
спірні видаткові накладні містять
посилання на договір № ДГ-29/04-1 від
29.04.2011 року, предметом якого було
зберігання переданої позивачем
продукції, а також на те, що підпис
отримувача продукції у видатковій
накладній за № РН-0107005 від 01.07.2011 року є
підробленим. Водночас, як повідомив у
судовому засіданні представник
відповідача, підписаний з боку
відповідача договір № ДГ-29/04-1 від 29.04.2011
року було надіслано позивачеві для
підписання, однак так і не повернуто
відповідачеві.

З урахуванням наданих представником
відповідача усних пояснень, а також
приймаючи до уваги, що документи
податкової звітності як доказ не мають
переваги перед первинними документами,
що безпосередньо супроводжують
господарську операцію під час її
здійснення, клопотання позивача б/н від
15.08.2013 року про витребування додаткових
доказів (т. 1, а.с. 52) судом відхиляється.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

На протязі квітня-липня 2011 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Остер" (позивач) було
передано Фермерському господарству
"Покрова-2006" (відповідач) продукцію
(мікродобриво та засоби захисту рослин)
загальною вартістю 542155,68 грн., у т.ч.
згідно видаткових накладних:

- № РН-2904025 від 29.04.2011 року на суму 178642,08
грн. (т. 1, а.с. 10);

- № РН-3005008 від 30.05.2011 року на суму 189600,00
грн. (т. 1, а.с. 12);

- № РН-3006003 від 30.06.2011 року на суму 137913,60
грн. (т. 1, а.с. 14);

- № РН-0107005 від 01.07.2011 року на суму 36000,00
грн. (т. 1, а.с. 16).

Продукція була отримана відповідачем
через уповноваженого представника
Копельця Олександра Олександровича на
підставі відповідних довіреностей (т. 1,
а.с. 11, 13, 15, 17).

Як зазначається позивачем, вищевказана
продукція була передана відповідачеві
в рамках усного договору поставки та
частково оплачена останнім на суму
370000,00 грн., що підтверджується копіями
банківських виписок по рахунку (т. 1, а.с.
17-22).

За таких обставин позивач прохає суд
стягнути з відповідача залишок
заборгованості за передану продукцію в
розмірі 172155,68 грн., а також нараховані
за період з 02.07.2011 року по 02.07.2013 року 3%
річних у розмірі 10329,34 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Як вбачається з наданих до матеріалів
справи копій видаткових накладних,
передача продукції позивачем
відповідачеві була здійснена на
підставі договору № ДГ-29/04-1 від 29.04.2011
року. Даний договір під час розгляду
справи сторонами до суду не надано. Як
пояснив представник відповідача в
судовому засіданні 10.01.2014 року,
підписаний відповідачем договір №
ДГ-29/04-1 від 29.04.2011 року був надісланий
для підписання позивачеві, однак в
подальшому останнім не повернуто. У
свою чергу представник позивача,
посилаючись на відсутність у нього
зазначеного договору 15.08.2013 року подав
до суду клопотання про його
витребування у відповідача, яке з
урахуванням наданих представником
відповідача усних пояснень було
відхилене судом.

Представник відповідача стверджує, що
предметом договору № ДГ-29/04-1 від 29.04.2011
року було зберігання продукції
позивача з можливістю її використання
у власній підприємницькій діяльності
за умови подальшого відшкодування на
користь позивача вартості
використаної частини продукції. При
цьому представник відповідача не
заперечує факт часткової оплати
вартості переданої позивачем
продукції, але зазначає, що дана оплата
здійснена у зв'язку з її частковим
використанням відповідачем. Викладені
обставини в ході розгляду справи
позивачем не спростовані, наявні у
справі письмові докази (копії
видаткових накладних, довіреностей,
банківські виписки по рахунку) їх також
не спростовують.

Слід зазначити, що наведені вище
обставини були предметом дослідження у
справі № 18/2456/12, яка розглядалась
господарським судом Полтавської
області. Як вбачається з копії
постанови Вищого господарського суду
України від 19.06.2013 року по даній справі
(т. 1, а.с. 39-40), в якості підстави для
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості позивач
зазначав порушення відповідачем
договору купівлі-продажу № 01-2Г від
26.04.2011 року в частині проведення
розрахунків за поставлену продукцію -
засоби захисту рослин, мінеральні
добрива та насіння
сільськогосподарських культур. При
цьому в обгрунтування заявлених
позовних вимог позивач посилався ті
самі на видаткові накладні, які є
підставою для звернення до суду з даним
позовом (№ РН-2904025 від 29.04.2011 року, №
РН-3005008 від 30.05.2011 року, № РН-3006003 від
30.06.2011 року, № РН-0107005 від 01.07.2011 року).
Рішенням господарського суду
Полтавської області від 11.02.2013 року по
справі № 18/2456/12, залишеним без змін
постановами апеляційної та касаційної
інстанцій, в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Остер" до
Фермерського господарства "Покрова-2006"
про стягнення заборгованості було
відмовлено. В обгрунтування зазначених
судових актів, з-поміж іншого, було
покладено невірне обрання позивачем
підстави позову з огляду на
недоведеність здійснення
господарських операцій саме за
договором № 01-2Г від 26.04.2011 року. При
цьому під час розгляду справи № 18/2456/12
позивач всупереч його позиції у даній
справі стверджував, що поставка
продукції у відповідності до
видаткових накладних № РН-2904025 від
29.04.2011 року, № РН-3005008 від 30.05.2011 року, №
РН-3006003 від 30.06.2011 року та № РН-0107005 від
01.07.2011 року здійснювалась саме на
підставі договору № 01-2Г від 26.04.2011 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (№ 996-XIV від 16.07.1999
року), а також п. 2.1. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року за № 88 (далі - Положення),
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції.

За змістом ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та п. 2.14.
вищевказаного Положення
відповідальність за достовірність
даних, відображених у первинних
документах, несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Позивачем не надано до суду жодних
доказів на підтвердження того, що
передача продукції за спірними
видатковими накладними була виконана
саме на умовах договору поставки,
укладеного між сторонами в усній формі.
Надані позивачем до матеріалів справи
копії видаткових накладних не містять
виправлень, здійснених у відповідності
до п. п. 4.1.-4.6. Положення. Докази
повідомлення відповідача про
наявність помилок у вказаних накладних
в матеріалах справи також відсутні.
Відсутність договору № ДГ-29/04-1 від
29.04.2011 року позбавляє суд можливості
усунути виниклі під час розгляду
справи розбіжності та з'ясувати дійсну
природу правовідносин між сторонами.

За таких обставин суд приходить до
висновку про недоведеність позивачем
всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК
України підстави позову, внаслідок
чого позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу не
підлягають задоволенню. Недоведеність
основного зобов'язання у свою чергу має
наслідком неможливість задоволення
додаткового зобов'язання щодо
нарахування та сплати 3% річних.

Доводи відповідача стосовно
підроблення підпису отримувача
продукції у видатковій накладній №
РН-0107005 від 01.07.2011 року судом
відхиляються з огляду на їх
недоведеність за допомогою належних та
допустимих доказів (призначена судом
на підставі відповідного клопотання
відповідача судова почеркознавча
експертиза була знята з провадження у
зв'язку з невиконанням останнім вимог
судового експерта та суду щодо
вчасного надання додаткових
матеріалів та оплати експертизи).

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

У відповідності до п. 4 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Сторони вільні у наданні до
суду своїх доказів та у доведенні перед
судом їх переконливості.

Таким чином, господарський суд,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 14.01.2014 року.

Головуючий суддя
Гетя Н.Г.

Суддя
Плотницька Н.Б.

Суддя
Солодюк О.В.