ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
тел. 77-44-62, 69-81-66
РІШЕННЯ

«17» січня 2014 р.
справа № 927/1527/13

за ПОЗОВОМ: Заступника
Чернігівського прокурора з нагляду за
додержанням

законів у воєнній
сфері

(м. Чернігів
вул. Шевченка,57)

В особі:
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Черніггова

(код 08351733, м. Чернігів
вул. Любченка,19)

До ВІДПОВІДАЧА: Публічного
акціонерного товариства
«Облтеплокомуненерго»

(код 03357671, м. Чернігів
вул. Комсомольська,55-б)

Про стягнення збитків у розмірі 1 157 786,21
грн.

Суддя Фесюра М.В.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: Вторих А.В.

Від відповідача: Рябчук С.В.

В засіданні присутній старший прокурор
Вторих Р.І.

Рішення прийняте після перерви,
оголошеної в засіданні на підставі
ст..77 господарського процесуального
кодексу України.

Заявлено позов про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 1 157 786,21
грн., завданих за період з 20.10.2010р. по
11.09.2013р. внаслідок транспортування
теплової енергії споживачам тепловою
мережею позивача без відповідних
правових підстав ( без укладання
договору). При цьому, як вказує
прокурор, відповідач отримував дохід
від такого транспортування.

Прокурор обґрунтовує заявлені
вимоги ст.ст.1,16-1,19 Закону України «Про
теплопостачання» , п.5 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження правил користування
тепловою енергією», п.1.5, 2.1.2 постанови
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг № 277 від 10.08.2012р.
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами»,
ст.6 Закону України « Про
житлово-комунальні послуги», ст..ст.1,6
Закону України «Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг», ст..ст. 11,22,530,1166 ЦК України,
ст..ст.174,224-225 ГК України.

Відповідач проти позову
заперечив, посилаючись на
необґрунтований розрахунок,
відсутність в діях відповідача
неправомірних дій та будь-якого
порушення господарського зобов'язання.
Крім того, відповідач вважає, що
внаслідок відсутності відповідної
ліцензії та затверджених тарифів
позивач взагалі не може вести мови про
неотриманий прибуток за період з 2010р.
по 28.08.2012р.

Також, як зазначено у письмовому
поясненні, відповідача, між сторонами
справи укладено договір про
транспортування теплової енергії, за
яким оплата транспортування має
здійснюватись за тарифами, які
встановлюються Національною комісією.
Однак , до цього часу такі тарифи не
встановлено.

Заслухавши пояснення
представників та дослідивши надані
докази, суд

ВСТАНОВИВ

Як вказано у позові та не
заперечується відповідачем, на балансі
позивача перебуває розподільча
теплова мережа довжиною 11590,8 м ( в
однотрубному вимірі), яка забезпечує
транспортування теплоносія від
джерела теплової енергії (котельні
відповідача, розміщеної за адресою:
смт.Гончарівськ вул. Танкістів, 5/124) до
теплового вводу споживачів.

Згідно з преамбулою Закону
України "Про теплопостачання" цей Закон
визначає основні правові, економічні
та організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання та
регулює відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії з метою забезпечення
енергетичної безпеки України,
підвищення енергоефективності
функціонування систем
теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про
теплопостачання» транспортування
теплової енергії - це господарська
діяльність, пов'язана з передачею
теплової енергії (теплоносія) за
допомогою мереж на підставі договору.

За приписами частин 5, 6 статті 19 Закону
України "Про теплопостачання"
теплотранспортуюча організація не має
права відмовити споживачу теплової
енергії у забезпеченні його тепловою
енергією за наявності технічних
можливостей на приєднання - споживача
до теплової мережі, а споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначені Законом України
"Про житлово-комунальні послуги",
статтею 19 якого унормовано, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статтею 23 цього Закону встановлено, що
господарська діяльність з виробництва,
транспортування, постачання теплової
енергії підлягає ліцензуванню в
порядку, встановленому законом.

Як встановлено, судом, 20.09.2012 року між
Квартирно-експлуатаційним відділом м.
Чернігова та Публічним акціонерним
товариством "Облтеплокомуненерго" було
укладено договір на транспортування
теплової енергії № 526/12 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору,
теплопостачальна організація
(Відповідач) подає в мережі
Транспортної організації (Позивач), а
Транспортна організація транспортує
до споживачів Теплопостачальної
організації теплову енергію в обсягах,
передбачених договорами та додатками
до них, що укладені між
Теплопостачальною організацією і
споживачами Теплопостачальної
організації.

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що
договір розпочинає свою дію з моменту
встановлення (затвердження) у
визначеному чинним законодавством
України порядку Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії для
Теплопостачальної організації.

Відповідно до п. 4.1 Договору, оплата за
надані послуги по транспортуванню
теплової енергії здійснюється на
умовах безготівкового перерахування
Теплопостачальною організацією
Транспортній організації коштів на
підставі рахунку, виставленого
Транспортною організацією, але в
будь-якому випадку після надходження
коштів за постачання теплової енергії
від споживачів Теплопостачальної
організації на розрахунковий рахунок
Теплопостачальної організації.
Відповідно до п. 4.3. Договору, тарифи на
послуги по транспортуванню теплової
енергії встановлюються у
відповідності до вимог чинного
законодавства України. Станом на день
укладання Договору тарифи встановлені
рішенням № 96 виконавчого комітету
Гончарівської селищної ради від 28.08.2012
року та становлять: без ПДВ 17,04
грн./Гкал; ПДВ 3,408; з ПДВ 20,448 грн./Гкал.

Прокурор з позивачем звертались
до суду з позовом до ПАТ
«Облтеплокомуненерго» про внесення
змін до цього договору.

Оцінюючи вказаний договір та
відмовляючи у внесенні змін до нього,
Київський апеляційний господарський
суд у постанові від 09.09.2013р. по справі №
927/529/13 прийшов до висновку , що спірний
договір не розпочав свою дію, а
транспортування теплової енергії
відбувалося у позадоговірному порядку.
Суд апеляційної інстанції не прийняв
до уваги доводи про те, що відповідач
недобросовісно виконує взяте на себе
зобов'язання щодо отримання тарифів
від Національної комісії, що здійснює
регулювання у сфері комунальних
послуг, оскільки вказана обставина
також не є підставою для зміни п.9.1
договору, який не суперечить
законодавству та погоджений сторонами
на їх власний розсуд.

Відповідно до ст. 224 ГК України , на яку
посилається позивач,учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Таким чином , враховуючи, що
укладений між сторонами договір
транспортування не розпочав своєї дії
, будь-яких інших договорів з цього
приводу сторонами не укладалось,
відповідач не порушив правил ведення
господарської діяльності, оскільки не
вправі був відмовити споживачам у
постачанні теплової енергії, тому
твердження позивача про завдання йому
збитків відповідачем внаслідок
неналежного виконання господарського
зобов'язання є безпідставним.

Також не підлягають застосуванню
до спірних правовідносин наведені
позивачем норми ст.1166 ЦК України з
наступних підстав.

Так , відповідно до цієї статті ,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа , яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Відповідно до викладеного умовою
покладення обов'язку відшкодування
шкоди є наявність чотирьох складових:
наявність завданої шкоди;
протиправність поведінки заподіювача
шкоди; наявність причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і результатом
що наступили (шкодою); вина
правопорушника.

Позивач всупереч ст..ст.33,34
Господарського процесуального кодексу
України, не довів наявності
протиправної поведінки відповідача та
вини останнього у незатвердженні
тарифів.

По-перше, відповідно до ст..19
Закону України «Про теплопостачання»
відповідач не вправі відмовити
споживачам у постачанні теплової
енергії в разі недосягнення
домовленості з власником тепломережі
щодо вартості її використання.

По-друге, як зазначалось вище ,
оскільки відповідно до законодавства
транспортування теплової енергії має
відбуватись на підставі договору,
сторони скористались правом
договірного врегулювання, склавши
договір, який був предметом судового
розгляду, де на власний розсуд
передбачили початок його дії з моменту
затвердження Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії для
теплопостачальної організації.

По -третє, як слідує з наданих
відповідачем доказів його листування з
Національною комісією , що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, останньою на час
вирішення спору не встановлено тарифів
на транспортування теплової енергії.

По- четверте, позивачем не дано
будь-яких інших доказів уникнення
відповідача від оплати вартості
транспортування позивачем теплової
енергії в період часу з 20.10.2010р. по дату
укладення договору на транспортування
теплової енергії № 526/12 від 20.09.2012р., як і
доказів наявності інших договорів
транспортування на цей період часу. При
цьому, суд враховує, що в цей період
позивач не май права надавати послуг з
транспортування , оскільки, відповідну
ліцензію Серії АТ №572235, видану
Чернігівською обласною державною
адміністрацією, він отримав лише
24.06.2011р., а тарифи на транспортування
були встановлені рішенням
Гончарівської селищної ради № 96 лише
28.08.2012р.

За таких обставин, у задоволенні
вимог з підстав, викладених у позові ,
має бути відмовлено повністю.

Доводи прокурора та позивача судом не
приймаються з підстав , викладених у
мотивувальній частині рішення.

Судовий збір має бути стягнутий з
позивача на користь державного бюджету
у повному обсязі.

Керуючись ст..ст.49,82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. У позові відмовити повністю.

2. Стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова (код 08351733, м. Чернігів вул.
Любченка,19) на користь державного
бюджету (р/р 3002, отримувач УДКСУ м.
Чернігова, , банк: ГУДКУ
у Чернігівській області, МФО 853592, код
38054398, код бюджетної класифікації 22030001)
23 155,72 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений 20 січня
2014 року.

Суддя: '
М.В.Фесюра