ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.
Справа № 909/1189/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Марка Р.І.

суддів
Желіка М.Б.

Кузя В.Л.

при секретарі судового засідання
Куцик-Трускавецькій О.Б.

за участю представників:

від позивача: Шепеляк С.В.;

від відповідача: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Лідер VТМ" від
27.11.2013 року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 12.11.2013
року

у справі № 909/1189/13, суддя Круглова О.М.

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "НФ Трейдінг Україна",
вул. Мечникова, 2,
Печерський район, м. Київ, 01601

до відповідача: Приватного
підприємства "Лідер VТМ", вул.
Кобринських, 49, м. Снятин,
Івано-Франківська область, 78300

про стягнення заборгованості з оплати
товару в сумі 117 000,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.11.2013
року у справі № 909/1189/13 позов
задоволено. З Приватного підприємства
"Лідер VТМ" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "НФ
Трейдінг Україна" стягнуто 117000 грн. 00
коп. основного боргу та 2340 грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ПП "Лідер VТМ" звернулось до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.11.2013
року у справі № 909/1189/13 та прийняти нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
свої доводи тим, зокрема, що позивачем
не доведено факт поставки товару на
заявлену до стягнення суму, оскільки не
подано належних доказів, якими, на
переконання скаржника, є
товарно-транспортні накладні.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р.
колегією суддів у складі: головуючий
суддя Малех І.Б., судді Желік М.Б., Костів
Т.С. апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 23.01.2014р.

У зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю головуючого судді
Малех І.Б., розпорядженням в.о.
керівника апарату суду №12 від 22.01.2014р.
призначено повторний автоматичний
розподіл справи №909/1189/13.

Згідно з автоматичним розподілом справ
КП "Документообіг господарських судів"
22.01.2014р. матеріали справи № 909/1189/13
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Марку Р.І.

Розпорядженням в.о.голови суду від
23.01.2014р. в склад судової колегії для
розгляду справи №909/1189/13 введено суддів
Желіка М.Б. та Кузя В.Л.

На виконання вимог ухвали суду від
23.12.2013р. позивач подав відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечує
доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі. Просить у
задоволенні вимог апеляційної скарги
відмовити, оскаржуване рішення суду
першої інстанції у даній справі -
залишити без змін.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу та
висловив свої міркування з питань, що
виникли в ході розгляду справи.

Скаржник участі свого представника в
судовому засіданні не забезпечив,
причини неявки суду не повідомив, хоча
своєчасно та належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Враховуючи те, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом інтересів,
судова колегія дійшла висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представника скаржника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.11.2013
року у справі № 909/1189/13 залишити без
змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 03.12.12 між Товариством з
обмеженою відповідальністю "НФ
Трейдінг Україна" та Приватним
підприємством "Лідер VТМ" було укладено
договір поставки №ДГ-ПЗГ004564,
відповідно до п. 1.1 договору в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язався поставити в
обумовлені договором строки покупцеві
товар, визначений в п.п. 1.2 цього
договору (далі товар), а покупець -
прийняти товар та оплатити його
вартість.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна
вартість товару складає 382 000 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору покупець
сплачує вартість товару, що підлягає
поставці в наступному порядку:
попередня оплата в розмірі - 50%
(двадцять п'ять відсотків) від
загальної вартості товару, що
становить 191000 грн. разом з ПДВ, не
пізніше03.12.12; 50% вартості товару, що була
поставлена, протягом п'ятнадцяти днів з
дати поставки.

На виконання умов зазначеного договору
позивач поставив відповідачу
продукцію (полістирол) на загальну
суму 382000 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи видатковою
накладною №РН-1204040 від 04.12.12, яка
підписана і скріплена печатками обох
сторін (а.с.15) та довіреністю на
отримання товару №15337 від 03.12.12 (а.с.16).

3 грудня 2012р. Відповідач перерахував
позивачу передоплату за товар у
розмірі 191000 грн. та частково оплатив
вартість отриманого товару в сумі 74000
грн., що підтверджується довідкою №
1-10-12573 від 04.10.13, виданою ПАТ КБ "Надра"
(арк. с. 17).

З врахуванням викладеного, неоплаченим
залишився товар в сумі 117 000 грн., що
слугувало підставою для звернення до
суду з позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив з того,
зокрема, що позивачем доведено
належними доказами факт поставки
відповідачу товару на загальну суму 382
000 грн., тому доводи позивача щодо
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань на суму 117 000 грн. є
підставними, а вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі скаржник
покликається на ту обставину, що
позивачем у встановленому законом
порядку не доведено факт поставки
товару на спірну суму, зазначаючи при
цьому, що в матеріалах справи відсутні
первинні документи, які свідчать про
факт здійснення господарської
операції, а саме товарно-транспортні
накладні на переміщення товару.

Проте, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду не
може погодитись з даними твердженнями
скаржника, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару; покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.174 ГК України
Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України

від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Умови ж Договору поставки №ДГ-ПЗГ004564
від 03.12.2012р., на підставі якого заявлено
позов у даній справі, не містять
обов'язку позивача забезпечити
перевезення товару. Однак, обов'язок
позивача з поставки товару вважається
виконаним в момент, коли останній надав
товар у розпорядження відповідача на
умовах EXW ПАТ «КОЦЕРН СТИРОЛ», Донецька
обл., м. Горлівка, вул. Горловської
дивізії, 10.

Відповідно до вимог ст. 909 ЦК України
саме укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
транспортної накладної. В даному ж
випадку між сторонами у справі
укладено договір поставки.

Враховуючи наведене, судова колегія
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог з огляду на те, що в
матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не подано ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів оплати товару на
заявлену до стягнення суму.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Івано-Франківської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України,-

Львівський апеляційний господарський
суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.11.2013
року у справі № 909/1189/13 залишити без
змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору
за перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повна постанова складена 28 січня 2014р.

Головуючий суддя
Марко Р.І.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Кузь В.Л.