КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р. Справа№ 910/11574/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Бондарюк Є.М.,
довіреність № 01-1/178 від 05.03.2012;

від відповідача - Білопольська Н.А.,
довіреність № 31-4/3 від 10.01.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
Міністерства аграрної політики та
продовольства України на рішення
господарського суду міста Києва від
12.09.2013 у справі № 910/11574/13 (суддя
Борисенко І.І.) за позовом
Селекційно-генетичного інституту -
Національного центру насіннєзнавства
та сортовивчення до Міністерства
аграрної політики та продовольства
України про стягнення 75 000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Селекційно-генетичний інститут -
Національний центр насіннєзнавства та
сортовивчення звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Міністерства
аграрної політики та продовольства
України 75 000 грн. 00 коп. заборгованості
за договором №2 від 29.11.2010р. на
розроблення науково-технічної
продукції.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 у справі №
910/11574/13 позов задоволено повністю:
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість в
сумі 75 000 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення по даній справі виходив з того,
що відповідач не виконав своє грошове
зобов'язання щодо оплати виконаних
позивачем робіт на підставі договору
№2 від 29.11.2010р. на розроблення
науково-технічної продукції.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 у справі № 910/11574/13
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у
зв'язку з недотриманням процедури
здійснення закупівель за державні
кошти, визначеної Законом України "Про
здійснення державних закупівель",
платіжні доручення надані
відповідачем до Державної
казначейської служби України на
перерахування суми заборгованості,
залишенні останньою без виконання.

Крім цього, апелянт в своїй скарзі
посилається на те, що відповідно до
Закону України "Про державний бюджет
України на 2013 рік" в бюджетних
призначеннях та асигнуваннях для
Міністерства аграрної політики та
продовольства України не передбачено
фінансування видатків на оплату
науково-технічної роботи
Селекційно-генетичному інституту.

Представник апелянта - відповідача у
справі у судовому засіданні 13.01.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.01.2014 проти апеляційної
скарги заперечив та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Наказом Міністерства аграрної
політики України "Про затвердження
плану науково-технічних досліджень та
розробок в галузі хмелярства з
обсягами фінансування за рахунок
коштів державного бюджету на 2010 рік" №
753 від 19.11.2010р., затверджено план
науково-технічних досліджень та
розробок у галузі хмелярства з
обсягами фінансування за рахунок
коштів державного бюджету на 2010 рік.

Згідно п. 2 даного плану виконавцем
проекту "Аналіз генетичного
різноманіття хмелю за генами
біосинтезу гірких речовин та
пренилфлавоноїдів" визначено
Південний біотехнологічний центр у
рослинництві Національної академії
аграрних наук України, вартість робіт
встановлено у розмірі 75 000 грн. 00 коп.

На виконання зазначеного плану між
Південним біотехнологічним центром у
рослинництві Національної академії
аграрних наук України
(правонаступником якого є
Селекційно-генетичний інститут -
Національний центр насіннєзнавства та
сортовивчення), як виконавцем та
Міністерством аграрної політики
України, як замовником 29.11.2010 укладено
договір №2 на розроблення
науково-технічної продукції.

Згідно предмету даного договору
замовник доручив, а виконавець
зобов'язався виконати роботи за темою
"Аналіз генетичного різноманіття хмелю
за генами біосинтезу гірких речовин та
пренилфлавоноїдів" (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору вартість
науково-технічної роботи складає 75 000
грн. 00 коп., в тому числі по роках: 2010 р. -
75 000 грн. 00 коп. За виготовлену
науково-технічну продукцію у 2010 році
замовник перераховує виконавцю
відповідно до протоколу узгодження
ціни 75 000 грн. 00 коп. без ПДВ.

Оплата проводиться поетапно згідно з
актами здачі-приймання виконаних робіт
пропорційно надходженню коштів із
Держбюджету (п. 2.3 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що по
завершенні робіт виконавець
представляє замовнику акт здавання -
приймання науково-технічної продукції
з додатком до нього.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі, що
підтверджується підписаним та
скріпленим печатками сторін Актом
приймання-здачі науково-технічної
продукції №1 від 14.12.2010 на суму 75 000 грн.
00 коп.

Роботи виконані позивачем за даним
актом відповідачем оплачено не було.

Враховуючи невиконання відповідачем
своїх зобов'язань в частині оплати
виконаних позивачем робіт, останнім
було направлено на адресу замовника
претензію від 09.01.2013 № 04/20 з вимогою про
погашення існуючої заборгованості.

Відповідач листом від 05.02.2013 № 37-13-1-15/2325
(а.с. 43) повідомив про те, що ним до
Державної казначейської служби
України надано платіжні доручення на
перерахування суми заборгованості,
проте зазначені документи залишились
без виконання, у зв'язку з
недотриманням процедури здійснення
закупівель за державні кошти,
визначеної Законом України "Про
здійснення державних закупівель".

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК
України).

Відповідно до ст. 892 Цивільного кодексу
України за договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт підрядник
(виконавець) зобов'язується провести за
завданням замовника наукові
дослідження, розробити зразок нового
виробу та конструкторську
документацію на нього, нову технологію
тощо, а замовник зобов'язується
прийняти виконану роботу та оплатити
її. Договір може охоплювати весь цикл
проведення наукових досліджень,
розроблення та виготовлення зразків
або його окремі етапи.

З аналізу вищенаведених норм
вбачається, що договір підряду є
оплатним, і обов'язку підрядника
виконати певну роботу відповідає
обов'язок замовника цю роботу прийняти
та оплатити.

Сторони у п. 2.3 договору визначили, що
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати виконаних робіт пов'язано з
надходженням коштів з Державного
бюджету.

Вказівка в договорі на те, що оплата
виконаних робіт пов'язана з
надходженням коштів з Державного
бюджету не є встановленням строку
виконання зобов'язання відповідачем, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 251
Цивільного кодексу України:

- строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252
Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу
України термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

В даному випадку, договором не
визначено строку виконання
зобов'язання ані у роках, ані у місяцях,
тощо.

Не встановлено і терміну, що визначався
б календарною датою до якої відповідач
повинен був би розрахуватися або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Так, подія з надходження коштів з
державного бюджету не є такою, що має
неминуче настати.

Враховуючи невстановлення сторонами у
договорі, строку виконання
відповідачем грошового зобов'язання,
застосовуються положення ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Враховуючи невстановлення строку
виконання грошового зобов'язання та
пред'явлення вимоги з виконання
зобов'язання по оплаті за договором,
строк виконання відповідачем
грошового зобов'язання за договором №2
від 29.11.2010 на момент звернення позивача
з позовом до суду настав, проте
зобов'язання відповідачем виконано так
і не було.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Відповідачем доводи позивача не
спростовано, належних доказів
виконання зобов'язань, на підставі яких
заявлено позовні вимоги не надано.

Доводи апелянта про те, що у зв'язку з
недотриманням процедури здійснення
закупівель за державні кошти,
визначеної Законом України "Про
здійснення державних закупівель",
платіжні доручення надані
відповідачем до Державної
казначейської служби України на
перерахування суми заборгованості,
залишенні останньою без виконання,
відхиляються колегією суддів з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 43, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем жодних доказів, як
надання Державній казначейській
службі України платіжних доручень на
перерахування суми заборгованості за
договором, так і відмови останньої в
перерахуванні зазначених коштів
позивачу через недотриманням
процедури здійснення закупівель за
державні кошти до суду не надано.

Крім цього, апелянтом не надано і
пояснень в засіданні суду апеляційної
інстанції, в чому саме полягає
недотримання процедури здійснення
закупівель за державні кошти,
визначеної Законом України "Про
здійснення державних закупівель".

Тому, посилання на недотримання
процедури здійснення закупівель за
державні кошти відповідачем жодним
чином не доведено.

Крім цього, у статті 204 ЦК України
закріплено принцип презумпції
правочину, згідно якого правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Так, відповідачем доказів визнання
недійсним судом договору на підставі
якого заявлено позовні вимоги до суду
не надано.

За наведених обставин, відповідач
повинен оплатити виконані позивачем
роботи.

Доводи апелянта про неможливість
виконання зобов'язання за договором у
зв'язку з відсутністю бюджетних коштів
для фінансування робіт виконаних
позивачем підлягають відхиленню,
оскільки на підставі частини другої
статті 617 Цивільного кодексу України,
частини другої статті 218
Господарського кодексу України та
рішення Європейського суду з прав
людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та
Оліус проти України" від 18 жовтня 2005
року відсутність бюджетних коштів
передбачених у видатках Державного
бюджету України не виправдовує
бездіяльність боржника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства
аграрної політики та продовольства
України залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 у справі № 910/11574/13 -
без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/11574/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран