Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

16.01.2014 року
Справа № 927/1546/13

Позивач: Комунальне
підприємство "Діловий центр"
Чернігівської обласної ради, пр. Миру
49-А, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Про спонукання укласти
додаткову угоду

Суддя В.М. Репех,

за участю представників сторін:

від позивача: Дайнеко В.І. довіреність
№ 1 від 04.04.2012 року, паспорт НОМЕР_1, в
судове засідання 16.01.2014 року не
з'явився.

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність №
748 від 11.03.2009 року, паспорт НОМЕР_2

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 16.01.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальним підприємством "Діловий
центр" Чернігівської обласної ради
заявлено позов до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про спонукання до
укладення додаткової угоди № 1 від
10.04.2013 року до Договору оренди від 10.10.2011
року № 48/11 нерухомого майна, що
належить до спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Чернігівської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
відповідності до Земельного кодексу
України, рішенням Чернігівської
міської ради від 28.02.2007 року Комунальне
підприємство «Діловий центр» є
постійним користувачем земельної
ділянки площею 0,1880 га у межах
відповідно до плану. Дана земельна
ділянка розташована по АДРЕСА_2. КП
«Діловий центр» отримав державний акт
на право постійного користування даною
земельною ділянкою серією ЯЯ 372618

Статтею 796 Цивільного кодексу України
визначено загальні положення щодо
найму (оренди) відповідно до якої
одночасно з правом найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму.

Крім того статтею 797 Цивільного кодексу
України плата, яка справляється з
наймача будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини),
складається з плати за користування
нею і плати за користування земельною
ділянкою.

Відповідно до «Методики розрахунку та
порядку використання плати за оренду
майна спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Чернігівської області» затвердженої
рішенням Чернігівської обласної ради
від 25.03.2011 року, а саме п. 2.6. встановлено,
що орендна плата не включає в себе
податок на додану вартість
експлуатаційних витрат та комунальних
послуг, які сплачуються окремо в
розмірах та порядку, встановленому
чинним законодавством та договором
оренди.

В зв'язку з вищевикладеним при оренді
майна державної та комунальної
власності відшкодування плати за землю
можна здійснити тільки окремим
платежем. Так відповідно до п.п. 9.1.10 п.9.1.
ст. 9 Податкового кодексу України плата
за землю належить до загальнодержавних
податків, які на підставі норм 138.10.4 та
138.10 ст. 138 даного кодексу враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування у
складі інших витрат операційної
діяльності пов'язаних з господарською
діяльністю. А тому враховуючи
вищевикладена на думку позивача при
обчисленні об'єкта оподаткування
орендодавець моє право відносити до
складу витрат витрати на сплату
земельного податку, а також орендну
плату за земельні ділянки державної та
комунальної власності за умови
належного документального оформлення
договору придбання землі або договору
користування землею.

Повноважний представник позивача в
судовому засіданні, 17.12.2013 року, позовні
вимоги, з мотивів викладених в позовній
заяві підтримав в повному обсязі.

Відповідач по справі в судовому
засіданні 16.01.2014 року надав письмовий
відзив по справі в якому проти позовних
вимог заперечує зазначаючи про
безпідставність внесення змін до
договору оскільки умовами договору
сторони не можуть встановлювати
порядок чи то сплати, чи звільнення від
сплати податків, оскільки дане питання
є компетенцією Податкового кодексу
України.

У відповідності до якого, а саме ст. 185
Податкового кодексу України чітко
визначено об'єкти оподаткування.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав свою позицію
викладену в відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін суд

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2011 року, між Комунальним
підприємством "Діловий центр"
Чернігівської обласної ради (Позивач)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(Відповідач) укладено договір оренди
нерухомого майна № 48/11, що належить до
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Чернігівської
області.

Відповідно до умов Договору, Позивач
(Орендодавець) зобов'язався передати, а
Відповідач (Орендар) прийняти в
строкове платне користування частину
нежитлових приміщень в будівлі
кінотеатру ?Дружба?, що є об'єктом
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Чернігівської
області, розташованій за адресою:
АДРЕСА_2 та перебуває в господарському
віданні комунального підприємства
?Діловий центр? Чернігівської обласної
ради.

Загальна площа майна, що передається
складає 2089,4 кв.м.

Вартість майна, визначена згідно зі
звітом про оцінку на 24.05.2011 року і
становить за незалежною оцінкою 7957406,72
грн. (без ПДВ) (п. 1.1.,1.1.1.,1.Договору).

Пунктом 1.2. Договору зазначено, що
майно, що передається в оренду з метою
функціонування широкоформатного
кінотеатру "Дружба"

Факт передачі майна підтверджується
актом прийому -передачі в оренду
нерухомого майна № 1, що належить до
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Чернігівської
області, підписаним 10.10.2011 року в
двосторонньому порядку ( 18 арк. спр.)

Відповідно до п 5.1.13. Договору
відповідач зобов'язався відшкодувати
плату за користування земельною
ділянкою пропорційно до орендованої
площі на рахунок орендодавця згідно
виставлених рахунків.

Строк дії даного Договору ( п. 10.1) з
10.10.2011 року по 08.10.2014 року.

В зв'язку з не оплатою відповідачем сум
ПДВ нарахованих на відшкодування
Орендарем витрат по сплаті земельного
податку позивачем 05 червня 2013 року
Відповідачу була направлена додаткова
угода № 1 до Договору оренди від 10.10.2011
року № 48/11 нерухомого майна, що
належить до спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Чернігівської області про внесення
змін до п.п. 5.1.13. розділу 5 «Обов'язки
Орендаря», виклавши його в такій
редакції:

« 5.1.13. У разі якщо земельна ділянка
надана в користування Орендодавцю
Орендар повинен відшкодовувати плату
за користування земельною ділянкою
пропорційно до орендованої площі на
рахунок Орендодавця згідно
виставлених рахунків. На відшкодування
Орендарем витрат по сплаті земельного
податку нараховується ПДВ.»

Відповіді від відповідача щодо
підписання Додаткової угоди №1 від 10
квітня 2013 року не надано примірник
наданої угоди відповідачем не
повернуто.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Загальні умови порядку зміни та
розірвання господарських договорів
визначені у статті 188 Господарського
кодексу України, в якій зокрема,
зазначено, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду.

У разі, якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Для визначення можливих підстав для
зміни або розірвання господарських
договорів, слід враховувати правила
частини 2 статті 651 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої, договір
може бути змінено чи розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Предметом спору у даній справі є вимога
позивача щодо спонукання відповідача
до підписання додаткової угоди № 1 від
10.04.2013 року до Договору від 10.10.2011 року №
48/11, якою змінити пункт п.п. 5.1.13. розділу
5 «Обов'язки Орендаря», виклавши його в
такій редакції:

« 5.1.13. У разі якщо земельна ділянка
надана в користування Орендодавцю
Орендар повинен відшкодовувати плату
за користування земельною ділянкою
пропорційно до орендованої площі на
рахунок Орендодавця згідно
виставлених рахунків. На відшкодування
Орендарем витрат по сплаті земельного
податку нараховується ПДВ.»

В першу чергу слід зазначити, що
відповідно до статті 193 ГК України
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону та інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи в ній
відсутні докази, щодо істотного
порушення договору другою стороною.

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу
України саме податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Стаття 3 Податкового кодексу України
передбачає, що податкове законодавство
України складається з Конституції
України; Податкового кодексу України ;
Митного кодексу України та інших
законів з питань митної справи у
частині регулювання правовідносин, що
виникають у зв'язку з оподаткуванням
митом операцій з переміщення товарів
через митний кордон України (далі -
законами з питань митної справи);
чинних міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України і якими регулюються
питання оподаткування;
нормативно-правових актів, прийнятих
на підставі та на виконання цього
Кодексу та законів з питань митної
справи; рішень Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування з питань
місцевих податків та зборів, прийнятих
за правилами, встановленими цим
Кодексом.

Пунктом 3.2. даної статті встановлено, що
якщо міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, встановлено інші
правила, ніж ті, що передбачені цим
Кодексом, застосовуються правила
міжнародного договору.

Виходячи з вище викладеного
законодавством не передбачено
встановлення сплати податків або їх
обмеження жодним іншим нормативно
правовим актом, а тим більше умовами
договору.

Крім того, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 Податкового кодексу України (далі
- ПК України) витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Доходами, згідно з пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, є загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно з абз. 4 пп. 153.4.1 п. 153.4 ст. 153 ПК
України не включаються в дохід і не
підлягають оподаткуванню кошти або
майно, залучені платником податку у
зв'язку з залученням платником податку
майна на підставі договору концесії,
комісії, консигнації, довірчого
управління, схову (відповідального
зберігання), а також згідно з іншими
цивільно-правовими договорами, що не
передбачають передачу права власності
на таке майно, з урахуванням положень п.
153.7 ст. 153 ПК України. Відповідно до абз. 4
пп. 153.4.2 п. 153.4 ст. 153 ПК України не
включаються до витрат кошти або майно,
надані платником податку у зв'язку з
наданням платником податку майна на
підставі договорів концесії, комісії,
консигнації, довірчого управління,
схову (відповідального зберігання) або
згідно з іншими цивільно-правовими
договорами, що не передбачають
передачі права власності на таке майно
іншій особі, з урахуванням положень п.
153.7 ст. 153 ПК України.

Відповідно до пп. "б" п. 185.1 ст. 185 ПК
України об'єктом оподаткування ПДВ є
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст. 186 ПК України.

Пунктом 186.3 ст. 186 ПК України визначено,
що місцем постачання зазначених у
цьому пункті послуг вважається місце, в
якому отримувач послуг зареєстрований
як суб'єкт господарювання або - у разі
відсутності такого місця - місце
постійного чи переважного його
проживання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, вимоги Позивача щодо
необхідності спонукання відповідача
до підписання Додаткової угоди є
безпідставними та необґрунтованими.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлений позивачем позов
є необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню у зв`язку з його
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 22, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 20.01.2014
року

Суддя
Репех В.М.