ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

13 січня 2014 р.
Справа № 7/70/2012/5003

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні заяву
Державного агентства матеріального
резерву України, м.Київ № 5738/0/4-13 від
12.12.2013 року про зміну способу виконання
рішення по справі

за позовом: Державного агенства
резерву України, м.Київ

до: Публічного акціонерного товариства
"Могилів-Подільський консервний завод",
м. Могилів-Подільський,
Вінницька область

про стягнення вартості самовільно
використаних матеріальних цінностей
державного резерву та штрафних санкцій
в сумі 446 884,04 грн.

За участю секретаря судового
засідання: Миколюк М.Г..

Представники сторін не з'явились.

В С Т А Н О В И В :

05.11.2012 року до господарського суду
Вінницької області надійшла позовна
заява Державного агентства резерву
України, м.Київ до Публічного
акціонерного товариства
"Могилів-Подільський консервний завод",
м.Могилів-Подільський, Вінницька
область про зобов'язання відповідача
повернути до державного резерву
самовільно використаний мазут марки
М-100 в кількості 179,834 тонни та стягнення
штрафних санкцій в сумі 363 579,56 грн., з
яких 133 077,16 грн. штрафу та 230 502,40 грн.
пені.

Ухвалою від 06.11.2012 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 7/70/2012/5003.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 21.01.2013 року у
справі № 7/70/2012/5003 позов
Державного агентства резерву України
до Публічного акціонерного товариства
"Могилів-Подільський консервний завод"
про стягнення вартості самовільно
використаних матеріальних цінностей
державного резерву та штрафних санкцій
в сумі 446 884,04 грн. задоволено повністю -
зобов'язано ПАТ "Могилів-Подільський
консервний завод" повернути до
державного резерву - мазут марки М-100 в
кількості 179,834 т., стягнуто з ПАТ
"Могилів-Подільський консервний завод"
в доход державного бюджету України - 133
077 грн. 16 коп. - штрафу, 230 502 грн. 40 коп. -
пені.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.04.2013 року
рішення господарського суду
Вінницької області від 21.01.2013 року у
справі №7/70/2012/5003
залишено без змін, а апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Могилів-Подільський консервний завод"
- без задоволення.

03.06.2013 року на виконання вказаного
рішення видано відповідні накази.

16.12.2013 року на адресу суду від позивача
надійшла заява № 5738/0/4-13 від 12.12.2013 року
про зміну способу виконання рішення.

Ухвалою суду від 16.12.2013 року
вищевказану заяву призначено до
розгляду в засіданні суду на 26.12.2013
року.

В засіданні суду 26.12.2013 року
представник відділу ДВС Могилів-
Подільського міськрайонного
управління юстиції надав суду копії
матеріалів виконавчого провадження
щодо виконання рішення по даній справи,
а також їх оригінали для огляду.

В усному поясненні в засіданні суду
26.12.2013 року представник ДВС у вирішенні
питання про зміну способу виконання
рішення по справі покладається на
розсуд суду.

Ухвалою суду від 26.12.2013 року в зв'язку з
неявкою в засідання суду сторін та
ненаданням ними матеріалів
витребуваних ухвалою суду від 16.12.2013
року розгляд справи відкладено до
13.01.2014 року.

До судового засідання від позивача на
електронну адресу суду та засобами
поштового зв'язку надійшли пояснення №
4/юр від 09.01.2014 року з додатковим
нормативно-правовим обґрунтуванням
можливості зміни вартості майна при
зміні способу виконання рішення на
відміну від вартості майна визначеної
і рішенні суду від 21.01.2013 року.

В засідання суду 13.01.2014 року
представники сторін не з'явились, хоча
про дату, місце та час проведення
судового засідання останніх було
повідомлено завчасно та належним чином
- ухвалою суду від 26.12.2013 року, яка
надсилалась рекомендованою
кореспонденцією.

Слід зазначити, що в матеріалах справи
містяться рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення,
яке є доказом направлення та вручення
сторонам копії ухвали суду від 26.12.2013
року про призначення до розгляду заяви
про зміну способу виконання рішення на
13.01.2014 року.

Окрім того про поінформованість
відповідача щодо розгляду вказаної
заяви господарським судом Вінницької
області свідчать наявне у справі
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення. а
також подання ним 27.12.2013 року телеграми
про перенесення розгляду справи тощо.

З огляду на вказане, суд прийшов до
висновку про можливість проведення
судового засідання без участі
представників сторін, оскільки неявка
останніх не перешкоджає розгляду заяви
№ 5738/0/4-13 від 12.12.2013 року про зміну
способу виконання рішення по суті.

Розглянувши в судовому засіданні заяву
про зміну способу виконання рішення
суду, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази судом встановлено
наступне.

Заява про зміну способу виконання
рішення суду мотивована неможливістю
його виконання в натурі у зв'язку із
відсутністю у боржника майна, яке
підлягає передачі стягувачу (заявнику)
згідно рішення суду від 21.01.2013 року.

В зв'язку з неможливістю виконання
рішення в натурі позивач просить
змінити спосіб виконання рішення та
стягнути з відповідача грошову суму в
розмірі 1 099 325,24 грн.
вартості витребуваного майна - мазуту
марки М-100 у кількості 179,834 тон.

В обгрунтування визначення вартості
витребуваного майна позивач
посилається на наступне: згідно п.21
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1129 від 08.10.1997 року "Про затвердження
Порядку формування, розміщення та
проведення операцій з матеріальними
цінностями державного резерву" ціни на
матеріальні цінності, що закладаються
та відпускаються з державного резерву,
визначаються Держрезервом самостійно
виходячи з оптових цін, що діють на час
закладення або відпуску; в рішенні суду
не було встановлено дійсної вартості
мазуту марки М-100 у кількості 179 834 тон на
момент винесення рішення; вартість
неповернутого майна - мазуту марки М-100
в кількості 179,834 тони складає 1 099 325,24
грн. з розрахунку 6 113 грн. за одну
тону мазуту марки М-100 станом на 05.08.2013
року (дату винесення вперше постанови
державним виконавцем про повернення
наказу суду від 03.06.2013 року без
виконання через відсутність
визначеного майна) тощо.

В підтвердження вказаного позивачем
надано лист Міністерства економіки
України № 53-19/108 від 28.01.2000 року та
службову записку № 0.62/115 від 27.09.2013 року
за підписом завідувача сектором
ціноутворення.

В якості нормативної підстави поданої
заяви позивач посилається на положення
ст.1213 ЦК України та ст.121 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи на
підставі виданих 03.06.2013 року
господарським судом Вінницької
області наказів 26.06.2013 року державним
виконавцем відділу ДВС
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
зобов'язання ПАТ "Могилів-Подільський
консервний завод" повернути до
державного резерву мазут марки М-100 в
кількості 179,834 тони (а.с.171, т.2).

Після отримання постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження щодо повернення мазуту
головою правління Зайчуком С.В. видано
довідку, що станом на 05.08.2013 року мазут
державного резерву на підприємстві не
рахується; підтвердити факт закладання
мазуту на зберігання не є можливим
із-за відсутності документів, які б
підтверджували факт надходження
матеріальних цінностей від
Держрезерву (а.с.172, т.2).

05.08.2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Могилів-Подільського
міськрайонного управління юстиції
Шаповалом С.В. при виході на територію
підприємства боржника ПАТ
"Могилів-Подільський консервний завод"
для проведення виконавчих дій, а саме
для повернення до державного резерву
мазуту марки М-100 в кількості 179,834 тон
було встановлено відсутність у
боржника майна, про що складено
відповідний акт (а.с.175, т.2).

На підставі п.6 ч.1 ст.47 Закону України
"Про виконавче повадження" державним
виконавцем відділу ДВС
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В.
винесено постанову від 05.08.2013 року про
повернення стягувачу виконавчого
документа виданого на виконання
рішення суду від 21.01.2013 року по справі №
7/70/2012/5003 (а.с.176, т.2).

08.10.2013 року на підставі повторного
звернення позивача про виконання
наказу суду від 03.06.2013 року виданого на
виконання рішення суду 21.01.2013 року по
справі № 7/70/2012/5003 головним державним
виконавцем відділу ДВС Могилів-
Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
зобов'язання боржника (відповідача по
справі) повернути майно - мазут марки
М-100 в кількості 179,834 тони (а.с.73, 123, 144,
т.2).

25.10.2013 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В.
винесено постанову про накладення на
боржника штрафу у розмірі 680,00 грн. в
зв'язку з невиконанням вимог
виконавчого документа в строк наданий
для самостійного виконання (а.с.17, т.3).

28.10.2013 року державний виконавець
повторно звернувся до боржника
(відповідача по справі) з листом -
вимогою за № 8889/2-28/3 про повернення
державному резерву мазуту марки М-100 в
кількості 179,834 тони, яка залишена
останнім без відповіді та виконання.

06.11.2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Могилів-Подільського
міськрайонного управління юстиції
Шаповалом С.В. складено акт про те, що
вимоги виконавчого документа - наказу
господарського суду Вінницької
області від 03.06.2013 року про повернення
Державному агенству резерву України
мазуту марки М-100 в кількості 179,834 тони
не виконані (а.с.25, т. 3).

06.11.2013 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В.
винесено постанову про накладення на
боржника штрафу у розмірі 1 360,00 грн. в
зв'язку з невиконанням вимог
виконавчого документа в строк наданий
для самостійного виконання (а.с.26, т.3).

12.11.2013 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби
Могилів-Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В.
направлено подання про притягнення до
кримінальної відповідальності за
невиконання рішення суду начальнику
Могилів-Подільського МВ УМВС України у
Вінницькій області (а.с.38, т.3).

Того ж дня головним державним
виконавцем відділу ДВС Могилів-
Подільського міськрайонного
управління юстиції Шаповалом С.В. на
підставі п.11 ч.1.ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження" винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження щодо виконання наказу суду
від 03.06.2013 року виданого на виконання
рішення суду від 21.01.2013 року по справі №
7/70/2012/5003 в зв'язку з неможливістю
виконання рішення суду без участі
боржника та внесенням подання про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності (а.с.39, т.3).

Беручи до уваги встановлені обставини
суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.5 ст.124, ст.129 Конституції
України, ст. 45,ст.115 ГПК України, ст.13
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" рішення господарського суду,
яке набрало законної сили, є
обов'язковим для виконання на всій
території України.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Стаття 36 Закону України "Про виконавче
провадження" також передбачає
можливість відстрочки або розстрочки
виконання, встановлення чи зміни
способу і порядку виконання рішення.

В пункті 7.1.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що під зміною способу і
порядку виконання рішення слід
розуміти прийняття господарським
судом нових заходів для реалізації
рішення в разі неможливості його
виконання у порядку і способом, раніше
встановленими. Наприклад, зміна
способу виконання рішення можлива
шляхом видозмінення зазначеної у
рішенні форми (грошової чи майнової)
виконання, тобто за відсутності у
боржника присудженого позивачеві
майна в натурі або грошових коштів,
достатніх для покриття заборгованості.
Змінюючи спосіб і порядок виконання
судового рішення, суд не може змінювати
останнє по суті.

Звернення стягнення на кошти за
відсутності у боржника майна
здійснюється у випадку, коли стягувачу
присуджено майно, визначене родовими
ознаками. За відсутності індивідуально
визначеного майна, присудженого
позивачу (за результатами розгляду
віндикаційного позову), зміна способу
виконання рішення шляхом звернення на
кошти неможлива, оскільки в такому разі
захист порушеного права власника майна
повинен здійснюватися шляхом подання
позову про стягнення збитків у вигляді
вартості майна та доходів, які власник
міг би одержати за весь час володіння
таким майном.

Варто зауважити, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом (п.7.2 вищезазначеної
постанови).

За відсутності у відповідача
присудженого позивачеві майна в
натурі, засвідченої державним
виконавцем (наприклад, його постановою
про повернення виконавчого документа з
підстави відсутності майна),
господарський суд може змінити спосіб
виконання рішення і видати наказ про
стягнення вартості цього майна на чому
наголошено в пункті 7.4 вказаної
постанови.

Зміна способу та порядку виконання
рішення є однією з процесуальних
гарантій захисту та відновлення
захищених судом прав та інтересів
фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та
призначення інституту зміни способу та
порядку виконання рішення, ухвали,
постанови вбачається, що він є
ефективним процесуальним засобом, який
спрямований на гарантування виконання
судового рішення.

Зміна способу та порядку виконання
рішення не спричиняє трансформацію
одного зобов'язання на інше (в даному
випадку - зобов'язання з передачі
товару в грошове зобов'язання), а
полягає лише в заміні одного виду
виконання іншим.

З огляду на закріплений ст.124
Конституції України та ст.ст. 45, 115 ГПК
України принцип обов'язковості
виконання судового рішення, та
враховуючи те, що іншим способом
виконати рішення господарського суду
Вінницької області від 21.01.2013 року
неможливо і відсутня об'єктивна
можливість виконати його шляхом
отримання майна в натурі (у тому числі,
відсутні докази, які б свідчили про
перебування на даний час відповідного
майна у відповідача) і обраний
заявником спосіб не порушує прав інших
осіб та гарантує ефективне виконання
судового рішення, суд приходить до
висновку про наявність в даному
випадку підстав для задоволення заяви
Державного агентства резерву України
про зміну способу виконання рішення.

При цьому, господарський суд виходить з
того, що вартість 179,834 тн. мазуту марки
М-100 у сумі 1 099 325,24 грн. визначено
заявником правомірно, оскільки у
матеріалах справи міститься службова
записка № 0.62/115 від 27.09.2013 року з якої
вбачається, що вартість мазуту марки
М-100 станом на 05.08.2013 року (дата
виявлення відсутності майна та
повернення виконавчого документа
вперше) відповідно до наявних джерел
інформації становила 6 113,00 грн./т.

Отже, вартість 179,834 тн. мазуту марки М-100
складає 1 099 325,24 грн. (179,834*6 113,00).

Дійшовши висновку про правомірність
визначення заявником вартості майна на
момент виявлення його відсутності суд
виходив з наступного.

Згідно п.21 постанови Кабінету
Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року
"Про затвердження Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву" ціни на матеріальні цінності,
що закладаються та відпускаються з
державного резерву, визначаються
Держрезервом самостійно виходячи з
оптових цін, що діють на час закладення
або відпуску.

Листом Міністерства економіки України
від 28.10.2001 року № 53-19/108 було визначено,
що ціни на матеріальні цінності
визначаються Держрезервом України,
виходячи з оптових цін, які діють на час
відпуску, кон'юнктури ринку. Також цим
листом Держрезерву України
запропоновано при визначенні цін на
матеріальні цінності використовувати
поряд з біржовою інформацією цінову
інформацію на позабіржовому ринку.

Таким чином визначення вартості мазуту
безпосередньо Державним агентством
резерву України на момент виявлення
відсутності майна узгоджується з
наведеними вище законодавчими
приписами.

Суд також вважає правомірним
твердження заявника про відсутність
визначення в рішенні господарського
суду Вінницької області від 21.01.2013 року
у даній справі дійсної вартості майна
на момент винесення рішення.

Так, як вбачається із наявних у справі
документів вартість витребуваного
майна визначена позивачем
безпосередньо у позовній заяві в
розмірі 133 077,16 грн. виходячи із
інформації вказаної в службовій
записці № 0ю81/328 від 11.03.2010 року на
момент виявлення нестачі (16.09.2002 року).

Разом з тим суд звертає увагу на те, що
визначення позивачем вартості майна на
момент виявлення нестачі обумовлено
приписами ч.10 ст.14 Закону України "Про
державний матеріальний резерв" згідно
якої у разі незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в тому числі самовільного
відчуження, з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких
перебувають ці цінності, стягується
штраф у розмірі 100 відсотків вартості
виходячи з їх ринкової ціни на день
виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження), а також пеня
з вартості відсутнього їх обсягу за
кожний день до повного повернення
матеріальних цінностей.

Виходячи з наведеного суд погоджується
із твердженням заявника стосовно того,
що визначення вартості мазуту на
момент виявлення факту його
відсутності було здійснено виключно
задля визначення бази розрахунку
штрафних санкцій у відповідності до
приписів вказаної вище законодавчої
норми.

Суд зазначає, що вартість майна саме на
момент виявлення нестачі відображена в
мотивувальних частинах рішення
господарського суду Вінницької
області від 21.01.2013 року та постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.04.2013 року та
власне не заперечується заявником у
його заяві та письмовому поясненні від
09.01.2014 року, однак навіть така вартість
майна не відображена ні в резолютивній
частині рішення, ні у відповідному
наказі виданому на його виконання
(а.с.5, 15, 30, т.1, а.с.3-7, 45-50, 62, т.2).

Визначення вартості майна на момент
встановлення факту його відсутності
закріплено частиною 2 статті 1213 ЦК
України згідно якої у разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Також при розгляді заяви Державного
агентства резерву України суд враховує
наступні приписи законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції
України частиною національного
законодавства України є Конвенція про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, ратифікована Верховною Радою
України (Закон України від 17.07.1997 року
№ 475/97-ВР). Юрисдикція
Європейського суду з прав людини є
обов'язковою в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення та застосування
Конвенції.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і неупередженим судом.

За практикою Європейського суду з прав
людини, право на виконання судового
рішення є складовою права на доступ до
суду, передбаченого ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як невід'ємна
частина судового розгляду (Рішення у
справі "Шмалько проти України" від
20.07.2004 року).

У рішенні від 17.05.2005 року по справі
"Чіжов проти України" (заява
№ 6962/02) зазначено, що позитивним
обов'язком держави є організація
системи виконання рішень таким чином,
щоб гарантувати виконання без жодних
невиправданих затримок, і так, щоб ця
система була ефективною і законодавчо,
і практично, а нездатність державних
органів ужити необхідних заходів для
виконання рішення позбавляє гарантій,
які закріплені в параграф 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод. Невиконання
судового рішення загрожує сутності
права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в абз.11
п.п.3.3 п.3 мотивувальної частини Рішення
від 11.03.2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на
позицію Європейського суду з прав
людини, зазначив, що право на
справедливий судовий розгляд може бути
обмежене державою, якщо це обмеження не
завдає шкоди самій суті права.

Зміни одного способу та порядку
виконання судового рішення на інший
пов'язані з обов'язковим його
виконанням незалежно від того, яким
чином це відбувається - добровільно чи
примусово (Рішення Конституційного
Суду України "У справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення
положень п.20 ч.1 ст.106, ч.1 ст.11113 ГПК
України у взаємозв'язку з положеннями
п.п.2, 8 ч.3 ст.129 Конституції України" від
25.04.2012 року № 11-рп/2012 у справі № 1-12/2012).

Затримка у виконанні рішення може бути
виправдана за виняткових обставин. Але
затримка не повинна бути такою, що
позбавляє сутності права, яке
захищається п.1 ст.6 Конвенції
("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява
№ 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Суд також бере до уваги те, що п.1 ст.6 §1
Конвенції проголошує "право на суд",
одним з аспектів якого є право на
доступ, тобто право подати до суду
позов з цивільно-правових питань. Однак
це право було б ілюзорним, якби правова
система держави допускала, щоб
остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося, на
шкоду одній із сторін.

З урахуванням наведених положень, суд
вважає за необхідне звернути увагу на
необхідність вжиття всіх необхідних,
встановлених Законом України "Про
виконавче провадження", заходів для
виконання рішення суду у даній справі
та недопустимості зволікань, а також
порушення встановленого порядку,
оскільки такі порушення стають
підставою для ще більшого затягування
виконання рішення суду, що є
неприпустимим.

Згідно з правовою позицією
Європейського суду з прав людини,
несвоєчасне виконання рішення суду
може бути мотивоване наявністю певних
обставин, які не повинні шкодити
сутності права, гарантованого ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, а у системному
розумінні даної норми та національного
закону, суд не повинен перешкоджати
ефективному поновленню у правах,
шляхом виконання судового рішення,
тобто довготривале виконання рішення
суду може набути форми порушення права
на справедливий судовий розгляд, що не
може бути виправдано за конкретних
обставин справи та є наслідком
зменшення вимог щодо розумності
строку.

Крім того, довготривале невиконання
рішення суду порушує право на повагу до
власності та на вільне володіння
власністю у зв'язку з тим, що рішення
набуває ознак довготривалого
виконання.

Приймаючи до уваги наведені вище
законодавчі положення, а також судову
практику Європейського суду з прав
людини суд приходить до висновку про
те, що визначення вартості майна на
момент виявлення його відсутності чи
подачі відповідної заяви при зміні
способу виконання рішення суду є
правомірним, так як при стягненні
ринкової вартості на момент зміни
способу виконання найбільшою мірою
проявляється основна ідея такої
заміни.

Головна причина заміни виконання в
натурі на стягнення вартості речі
полягає в прагненні поставити
кредитора в ті ж умови, в яких він
опинився б, якби боржник виконав свій
обов'язок по передачі речі належним
чином. Отримавши від боржника поточну
ринкову вартість присудженого майна,
кредитор може без будь-яких труднощів
придбати товар на ринку і тим самим
задовольнити свій інтерес у цьому
майні. В умовах інфляції такий підхід
найбільшою мірою захищає інтереси
кредитора, так як по суті покладає на
боржника інфляційні втрати та ризики
по зростанню вартості неповернутого
майна.

Даний процесуальний інститут слід
визнати таким, що передбачає абсолютно
самостійний правовий режим, націлений
не на відновлення положення, що
існувало до укладення договору, і не на
стягнення компенсації за невиконання
(збитки), а на надання позивачу, який
дійсно зацікавлений в одержанні даного
товару, можливості придбати його на
стороні у третіх осіб і тим самим
задовольнити свій інтерес в цьому
виконанні, отримавши його хоча і не від
самого боржника, але за його рахунок.

Таким чином, визначення вартості майна
на момент виявлення факту його
відсутності при зміні способу та
порядку виконання рішення суду
належним чином забезпечить ефективний
захист та поновлення прав кредитора із
дотриманням балансу інтересів сторін,
сприятиме виконанню судового рішення
без невиправданих затримок та
зволікань з дотримання вимог щодо
розумності строку, оскільки наведене
надасть можливість Державному
агентству резерву України закупити та
закласти до державного резерву мазут
марки М-100 у кількості 179,834 тонн.

Беручи до уваги викладене вище та
приймаючи до уваги неможливість
виконання судового рішення від 21.01.2013
року у раніше визначений спосіб, суд
повністю задовольняє заяву позивача №
5738/0/4-13 від 12.12.2013 року, змінюючи спосіб
виконання рішення в частині
зобов'язання ПАТ "Могилів-Подільський
консервний завод" повернути до
державного резерву - мазут марки М-100 в
кількості 179,834 тон на стягнення його
вартості в сумі 1 099 325,24 грн..

Суд зауважує, що відповідач всупереч
приписам ст.33 ГПК України в рамках
розгляду заяви Державного агентства
резерву України про зміну способу
виконання рішення суду не надав
жодного доказу в її спростування, в
тому рахунку і щодо визначення
вартості відсутнього майна.

При цьому задовольняючи вказану заяву
суд наголошує на тому, що майно яке
згідно рішення від 21.01.2013 року
відповідача зобов'язано було повернути
визначено родовими ознаками, тобто є
замінним, а отже у відповідача була
можливість виконання рішення суду
раніше встановленим способом шляхом
його повернення позивачу.

Також при розгляді заяви суд врахував
положення абз.2 ч.2 ст.14 Закону України
"Про державний матеріальний резерв"
згідно якого у разі недоцільності
закладення і зберігання зазначених
матеріальних цінностей або виключення
їх з номенклатури, скасування
мобілізаційного чи іншого
спеціального завдання зазначені
юридичні особи за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву,
відшкодовують вартість відсутніх
матеріальних цінностей державного
резерву виходячи з їх ринкової ціни на
день виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження) із сплатою
пені до повного відшкодування вартості
матеріальних цінностей.

На момент прийняття даної ухвали
матеріали справи не містять доказів
прийняття рішення центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного
матеріального резерву щодо
недоцільності закладення і зберігання
майна, яке являлось предметом спору у
даній справі або виключення його з
номенклатури, скасування
мобілізаційного чи іншого
спеціального завдання тощо.

Приймаючи рішення про задоволення
заяви позивача суд також враховує, що
матеріали справи не містять доказів
визнання недійсними постанов про
повернення виконавчого документа від
05.08.2013 року та від 12.11.2013 року.

З огляду на долучені відповідачем до
заяви № 1262 від 21.10.2013 року про
відстрочку виконання судового рішення
докази, зокрема, що підтверджують факт
звернення до господарського суду
м.Києва з позовною заявою до Державного
агентства резерву України про визнання
недійсним правочину та подання ПАТ
"Могилів-Подільський консервний завод"
заяви про кримінальне правопорушення
по факту підробки документа суд
зазначає, що наявність рішення суду, а
також вироку суду можуть в перспективі
слугувати підставою для перегляду
рішення господарського суду
Вінницької області від 21.01.2013 року у
справі № 7/70/2012/5003 за нововиявленими
обставинами, а також подання заяви про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню згідно приписів ст.117 ГПК
України.

При розгляді даної заяви та
застосуванні приписів ст.121 ГПК України
та ч.2 ст.1213 ЦК України судом було
враховано правові позиції викладені в
постановах Вищого господарського суду
України від 10.10.2007 року у справі №
45/170пн, від 19.03.2008 року у справі № 17/6, від
14.08.2008 року у справі № 33/73-07, від 17.10.2011
року у справі № 14/285-05, від 24.05.2012 року у
справі № 6/252-05-7794, від 11.11.2013 року у
справі № 5011-16/8365-2012 тощо.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.86, 87, 115, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Заяву № 5738/0/4-13 від 12.12.2013 року
Державного агентства резерву України,
м.Київ про зміну способу виконання
рішення суду по справі № 7/70/2012/5003 від
21.01.2013 року задовольнити повністю.

2. Змінити спосіб виконання рішення
господарського суду Вінницької
області від 21.01.2013 року по наказу суду
від 03.06.2013 року із зобов'язання
Публічного акціонерного товариства
"Могилів-Подільський консервний завод",
вул.Дністровська, 60,
м.Могилів-Подільський, Вінницька
область, 24004 - (інформація про реквізити
- код ЄДРПОУ - 00373965) повернути до
державного резерву - мазут марки М-100 в
кількості 179,834 тон на стягнення 1 099 325,24
грн. вартості зазначеного мазуту.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Могилів-Подільський
консервний завод", вул.Дністровська, 60,
м.Могилів-Подільський, Вінницька
область, 24004 - (код ЄДРПОУ - 00373965) на
користь Державного агенства резерву
України, вул. Пушкінська, 28, м.Київ, 01601
() - 1 099 325 грн. 24 коп.
вартості 179,834 тонн мазуту марки М-100.

4. Видати наказ.

5. Копію ухвали надіслати сторонам по
справі рекомендованим листом з
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Суддя
Банасько О.О.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул.Пушкінська, 28, м. Київ,
01601, МСП.

3 - відповідачу - вул.Дністровська, 60, м.
Могилів-Подільський, Вінницька
область, 24004.