ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 січня 2014 р. Справа № 902/1634/13

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Приватного акціонерного товариства
"Калинівський Агрохім"

Про стягнення 384 295,53 грн.

Господарський суд Вінницької області у
складі

Головуючого судді Говор Н.Д.

Cекретар судового засідання Мовчан Г.М.

Представники

позивача : ОСОБА_1

відповідача : Гелик Р. О. (голова
правління)

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької
області подана позовна заява про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Калинівський Агрохім" на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 384 295,53 грн., в тому рахунку 151000
грн. основного боргу, 10647 грн.
інфляційних втрат, 175401,13 грн. 36% річних,
22650 грн. штрафу, 24597,40 грн. пені.

Відповідач у відзиві на позов від
17.01.2014р. та його повноважний
представник в судовому засіданні проти
позову заперечив з тих підстав, що при
укладенні договору не були враховані
загальні засади цивільного
законодавства -справедливість,
добросовісність та розумність (пункт б
частини першої статті 3 ЦК та ч. 3 ст. 509
ЦК України), а також його укладення
суперечить меті діяльності
відповідача, а саме відповідно до п. 3.1
Статуту (редакція, яка діяла на момент
укладення договору) метою діяльності
товариства є: одержання прибутку
шляхом залучення фізичних та юридичних
українських та іноземних осіб до
спільної діяльності по насиченню
споживчого ринку товарами (роботами,
послугами) та реалізація на основі
отриманого прибутку інтересів
акціонерів Товариства, а також
економічних та соціальних інтересів
трудового колективу.

Зазначає, що с/г техніка, що
передавалась за договором, була в
неробочому, несправному стані. До
моменту передачі від відповідача до
позивача використовувалась в
господарській діяльності позивача,
ремонтувалась за його рахунок та
силами його працівників. Зокрема, дана
обставина свідчить, що при укладанні
правочину сторони не бажали настання
реальних правових наслідків, як
передача та отримання с/г техніки, яка б
в майбутньому використовувалась б в
господарських діяльності позивача, а
мала на меті створення «штучної»
заборгованості перед відповідачем
шляхом прийняття несправної техніки на
баланс позивача з метою заявлення
відповідачем майнових претензій в
майбутньому.

Вважає, що позивач 36% річних фактично
застосував не як за прострочення
виконання грошового зобов'язання (ст. 625
Цивільного кодексу України), а як за
користування коштами продавця (ст. 536
Цивільного кодексу України), що не є
тотожними поняттями в розумінні
цивільного законодавства.

Зазначає, що умовами договору
передбачено, подвійне стягнення пені
за несвоєчасне виконання зобов'язання
покупцем, що не узгоджується з
приписами статті 61 Конституції
України, відповідно до якої ніхто не
може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

20.01.2014р. позивач подав через канцелярію
суду клопотання про зупинення
провадження у справі до розгляду по
суті справи № 902/54/14 про визнання
договору купівлі-продажу № 11/01 від
11.01.2010р. недійсним.

Дане клопотання судом відхилено,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК
України господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом, а
також у разі звернення господарського
суду із судовим дорученням про надання
правової допомоги до іноземного суду
або іншого компетентного органу
іноземної держави. Суд не вбачає
неможливості розгляду даної справи до
вирішення справи про визнання договору
купівлі-продажу № 11/01 від 11.01.2010р.
недійсним.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
дослідивши в сукупності надані в
справу докази, надавши їм юридичну
оцінку суд встановив наступне.

11.01.2010р. Відкрите акціонерне товариство
"Калинівський Агрохім" (в договорі
"Покупець") та Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (в договорі
"Продавець") уклали договір
купівлі-продажу № 11/01 (далі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця с/г обладнання, а саме:

- Агрегат для внесення аміачної
води ААП-10.4 в кількості 3 шт., вартістю 25
000 грн. за 1 шт.

- Диско-плуг ДПН-2.1, 1 шт., вартістю 30
000 грн. за 1 шт.

- Щелєватель КГРН-4, в кількості 2
шт., вартістю 38 000 грн. за 1 шт.

-Сівалка анкерна «Кунге» - 4.2, 1 шт.
вартістю 40000 грн., надалі товар, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору загальна
сума договору: 221000 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за
товар має бути здійснена Продавцю
протягом 30 днів від дня поставки
товару.

Відповідно до п. 5.2 Договору перехід
права власності на товар відбувається
в момент передачі товару.

Відповідно до п. 8.2 Договору за
порушення термінів оплати товару,
встановлених даним договором, Покупець
сплачує Продавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен день прострочки, а
також штраф в розмірі 15% вартості
неоплаченого товару.

Відповідно до п. 12.3 Договору термін
нарахування неустойки по даному
договору не обмежується шестимісячним
строком, та нараховується за весь час
прострочки оплати товару по даному
договору.

Відповідно до п. 12.4 Договору строк
позовної давності по стягненні боргу
та неустойки по даному договору
становить п'ять років.

Позивач свої зобов'язання взяті в
Договорі виконав та передав
відповідачу товар на суму 221000 грн., що
стверджується накладною від 26.01.2010р. на
суму 221000 грн., ., довіреністю № 5 від
26.01.2010р. (а.с. 13-14).

Відповідач свої Договірні зобов'язання
щодо оплати товару виконав частково в
сумі 70000 грн., що стверджується
платіжними дорученнями № 430 від
04.08.2010р., № 813 від 24.11.2010р., № 921 від
15.12.2010р., № 931 від 22.11.2011р. (а.с. 17-20).

Таким чином заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
день прийняття рішення судом за товар
становить 151000 грн.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або приймання
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається , якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України , інших
актів цивільного законодавства , а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

Позивач звертався до відповідача з
претензією № б/н від 16.09.2013 р. про сплату
боргу в розмірі 151000 грн. Відповідачем
вказана претензія залишена без
задоволення

Позовні вимоги в частині стягнення
боргу стверджуються договором № 11/01
від 11.01.2010р., додатковою угодою від
01.02.2012р., накладною від 26.01.2010р.,
довіреністю № 5 від 26.01.2010р., актом
звірки взаємних розрахунків від
17.05.2012р., платіжними дорученнями № 430
від 04.08.2010р., № 813 від 24.11.2010р., № 921 від
15.12.2010р., № 931 від 22.11.2011р., рахунком,
іншими матеріалами справи і підлягають
задоволенню судом в сумі 151000 грн. на
підставі ст. 526, 692 ЦК України.

Крім суми основного боргу позивач
пред'явив до стягнення 10647 грн.
інфляційних втрат, 175401,13 грн. 36% річних,
22650 грн. штрафу, 24597,40 грн. пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України - якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до п. 8.2 Договору за
порушення термінів оплати товару,
встановлених даним договором, Покупець
сплачує Продавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен день прострочки, а
також штраф в розмірі 15% вартості
неоплаченого товару.

Позивачем правомірно нарахований
штраф у сумі 22650 грн. та пеня в сумі
24597,40 грн.

Разом з цим суд вважає за можливе
зменшити штраф до 1% вартості
неоплаченого товару, тобто до суми 1510
грн. та пеню на 50% до суми 12298,70 на
підставі п. 3 ст.83 ГПК України, виходячи
з наступного.

П. 1 ст. 233 Господарського кодексу
України закріплено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до положень ст. 3, ч.3 ст. 509
Цивільного кодексу України загальними
засадами цивільного законодавства та,
водночас, засадами на яких має
ґрунтуватися зобов'язання між
сторонами є добросовісність,
розумність і справедливість.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи, що договірні санкції за
прострочення грошового зобов'язання є
непомірно великими в співрозмірності
із фактичною заборгованістю
відповідача, суд вважає за можливе
зменшити належний до стягнення штраф
до суми 1510 грн. та пеню до суми 12298,70 грн.

Таким чином позовні вимоги в частині
стягнення штрафу та пені
підтверджуються п. 8.2 Договору,
розрахунком, іншими матеріалами
справи і підлягають задоволенню судом
в сумі 1510 грн. штрафу, 12298,70 грн. пені на
підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України - боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат, 36 % річних
підтверджуються договором № 11/01 від
11.01.2010р., розрахунком, а тому підлягають
задоволенню в сумі 10647 грн. інфляційних
втрат, 175401,13 грн. 36% річних відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України.

Заперечення відповідача проти позову,
викладені у відзиві від 20.01.2014р. не
приймаються судом, оскільки викладені
у ньому обставини не підтверджені
документальними доказами відповідно
до вимог ст. ст. 32-36 ГПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши
подані сторонами докази та матеріали
справи у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню відповідно до чинного
законодавства в сумі 350856,83 грн., з яких:

основний борг - 151000 грн.;

пеня - 12298,70 грн.;

штраф - 1510 грн.;

36 % річних - 175401,13 грн.;

інфляційні втрати - 10647 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір підлягає покладенню на
відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115
Господарського процесуального кодексу
України

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити в сумі 350856,83 грн.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Калинівський Агрохім" (вул.
Чкалова, 1а, м. Калинівка, Вінницька
область, 22400, ідентифікаційний код 05487478)
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) 151000 грн. основного боргу, 10647
грн. інфляційних втрат, 175401,13 грн. 36%
річних, 1510 грн. штрафу, 12298,70 грн. пені,
7685,91 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В задоволенні позовних вимог в
частині стягнення пені в сумі 12298,70 грн.
та штрафу в сумі 21140 грн. відмовити.

Повне рішення складено 25 січня 2014 р.

Суддя Говор Н.Д.

віддрук. прим.:

1 - до справи