КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 910/20362/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Суліма В.В.

Тарасенко К.В.

розглянув апеляційну скаргу КП
"Єдиний розрахунковий центр" на рішення
господарського суду м.Києва від
02.12.13року № 910/20362/13 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Комунального
підприємства "Єдиний розрахунковий
центр"

до Антимонопольного
комітету України

третя особа Івано-Франківська
міська рада

про визнання недійсним
рішення.

дослідивши та вивчивши матеріали
вправи, апеляційну скаргу, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
№910/20362/13 від 02.12.2013р. відмовлено
КП"Єдиний розрахунковий центр" у
задоволенні позову про визнання
недійсним рішення АМКУ.

Не погоджуючись з рішенням позивач,
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить його скасувати та прийняти
рішення про задоволення позову.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
в апеляційній скарзі, вважає рішення
суду таким що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти вимог, викладених в
апеляційній скарзі заперечив, вважає
їх необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення суду
не підлягає скасуванню.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, причина не
відома.

З'ясувавши думку представників
позивача та відповідача, враховуючи
приписи ст. 102 ГПК України, колегія
суддів вважає можливим розглянути
справу у його відсутність.

Розглянувши справу за правилами
розділу ХІІІ Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи,
рішенням Тимчасової адміністративної
колегії Антимонопольного комітету
України № 11-р/тк від 20.06.2013року визнано,
що відповідно до частини першої статті
12 Закону КП "Єдиний розрахунковий
центр" є таким, що займало монопольне
(домінуюче) становище на ринках послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у
територіальних межах м.
Івано-Франківська, де знаходиться
переданий йому в управління (на баланс)
та/або обслуговування житловий фонд;
визнано дії КП "Єдиний розрахунковий
центр", які полягають у розрахунку
завищеної собівартості послуги з
прибирання прибудинкової території,
зокрема, внаслідок врахування
недостовірних площ прибудинкових
територій, що призвело до затвердження
виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради з
01.01.2012 необґрунтованих прибудинкових
тарифів на послуги з утримання, та
відповідно до нарахування споживачам
плати за послуги з утримання, що
ґрунтується на недостовірних
кількісних показниках, є порушенням,
передбаченим пунктом 2 статті 50 та
частиною першою статті 13 Закону, у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринках
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій шляхом
вчинення таких дій, що призвели до
ущемлення інтересів споживачів, які б
були неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку; визнано
дії позивача, які полягали в укладенні
зі споживачами послуг з утримання
договору приєднання, зміст та умови
якого порушують права споживачів та не
відповідають вимогам Типового про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 № 529, є
порушенням передбаченим пунктом 2
статті 50 та частиною першою статті 13
Закону, у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринках послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
шляхом вчинення таких дій, що призвели
до ущемлення інтересів споживачів, які
б були не можливими за умов існування
значної конкуренції на ринку ;за
вчинення порушення, зазначеного у
пункті 2 цього рішення, накладено на
позивача штраф у сумі 100 000 гр; за
вчинення порушення, зазначеного у
пункті 3 цього рішення, накладено на
позивача штраф у сумі 100 000 грн.;
зобов'язано КП "Єдиний розрахунковий
центр" припинити порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, зазначене у пункті 3
рішення № 11-р/тк, шляхом забезпечення
укладення договорів з кожним
споживачем відповідно до чинного
законодавства та зазначення у
рахунках-фактурах, що надсилаються
споживачам, інформації про вартість
кожної складової тарифу на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій.

Позивач, звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення коштів,
мотивуючи вимоги тим, що є незаконним
та необґрунтованим рішення № 11-р/тк,
яким визнано дії КП "Єдиний
розрахунковий центр", які полягають в
укладенні зі споживачами послуг
утримання договору приєднання, зміст
та умови якого порушують права
споживачів та не відповідають вимогам
Типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 № 52,
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 2 статті 50 та частиною першою
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій шляхом вчинення таких дій, що
призвели до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку; за наведене порушення на
позивача накладено штраф у сумі 200 000
грн. та зобов'язано КП "Єдиний
розрахунковий центр" припинити
відповідне порушення.

Відмовляючи у задоволенні позову,
господарський суд виходив з того, що
закінчення присічного строку,
незалежно від причин його пропуску
заінтересованою особою, є підставою
для відмови в позові про визнання
недійсним рішення (розпорядження)
Антимонопольного комітету України та
його органів. З огляду на те, що
позивачем пропущено строк оскарження
рішення № 11-р/тк, у позові слід
відмовити.

Заперечуючи проти рішення позивач
наполягає на тому, що строк на
оскарження рішення АМКУ не сплив,
оскільки 06.09.2013р. позивачем до
господарського суду подана позовна
заява, яка ухвалою суду повернута.
Таким чином, на думку позивача має
місце переривання строку позовної
давності, строк звернення до суду слід
обчислювати з 06.09.2013р., однак суд першої
інстанції цього не врахував.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Це стосується
позивача, який повинен доказати факти,
на підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Згідно з статтею 3 Закони України «Про
Антимонопольний комітет України»,
основним завданням названого Комітету
є участь у формуванні і реалізації
конкурентної політики в частині,
зокрема, здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
началах рівності суб'єктів
господарювання перед законом і
пріоритету прав споживачів,
відвертання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Частиною другою статті 12 зазначеного
Закону передбачено, що повноваження
територіальних відділень
Антимонопольного комітету України
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства. Повноваження
територіального відділення
Антимонопольного комітету України не
можуть виходити за межі повноважень
Антимонопольного комітету України,
визначених законом.

Частиною першої статті 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" передбачено, що
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

З огляду на зміст статті 32 Закону
України "Про захист від
недобросовісної конкуренції" справи зі
спорів про оскарження рішень
(розпоряджень) органів
Антимонопольного комітету України
підвідомчі господарським судам і
підлягають розглядові за правилами
Господарського процесуального кодексу
України. Це стосується й розгляду справ
за позовами органів Антимонопольного
комітету України про стягнення з
суб'єктів господарювання сум штрафів
та пені у зв'язку з порушенням
конкурентного законодавства, оскільки
таке стягнення здійснюється саме
згідно з рішеннями відповідних
органів, прийнятими на підставі
приписів названих Законів України.

Водночас і пунктом 3 частини першої
статті 12 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції, підвідомчі господарським
судам.

Згідно з частиною першою статті 60
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" заявник, відповідач, третя
особа мають право оскаржити рішення
органів Антимонопольного комітету
України повністю або частково до суду в
двомісячний строк з дня одержання
рішення. Цей строк не може бути
відновлено.

Отже, передбачений цією нормою строк є
присікальним, і визначені згідно зі
статтею 223 Господарського кодексу
України строки реалізації
господарсько-правової
відповідальності на відповідні
правовідносини не поширюються.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване рішення надіслано АМК на
адресу КП "Єдиний розрахунковий центр"
супровідним листом від 05.07.2013 №
136-26/12-6652; позивач рішення АМКУ отримав
12.07.2013, що підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення № 034; з позовом про визнання рішення
АМКУ недійснимКП "Єдиний розрахунковий
центр" звернулося 22.10.2013р.

Посилання позивача на те, що строк на
оскарження рішення АМКУ слід
обчислювати з 06.09.2013р., оскільки має
місце переривання строку позовної
давності, колегія суддів вважає
безпідставними з огдяду на те, що за
змістом ст. 53 ГПК України своєчасне (у
межах встановленого строку) подання
первісної апеляційної скарги і
невідкладне (одразу після одержання
відповідної ухвали) усунення
скаржником недоліків, враховуються
судом у вирішенні питання про
відновлення строку разом з іншими
обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що
повторно позовну заяву подано 18.10.2013р.,
зі спливом майже місяця, без викладення
поважних обставин щодо неможлівості
своєчасного подання позовної заяви.

Крім того, Пленум Вищого
господарського суду України у
постанові № 15 від26.12.2011 "Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства " вказав,
що встановлена Цивільним кодексом
України позовна давність до
відповідних правовідносин не
застосовується, так само як і в
оскарженні розпоряджень
Антимонопольного комітету України та
його органів; закінчення присічного
строку, незалежно від причин його
пропуску заінтересованою особою, є
підставою для відмови в позові про
визнання недійсним рішення
(розпорядження) Антимонопольного
комітету України та його органів.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги , а
рішення господарського суду є
обґрунтованим і таким, що відповідає
чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу КП "Єдиний
розрахунковий центр" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду м.Києва№ 910/20362/13 від 02.12.13року - без
змін.

2. Матеріали справи повернути
господарському суду м. Києва

Головуючий суддя
Л.О. Рєпіна

Судді
В.В. Сулім

К.В. Тарасенко