ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 січня 2014 р. Справа №
5004/2115/11

за позовом Прокурора Волинської
області в особі Фонду державного майна
України

до відповідачів: 1. Світязької
сільської ради Шацького району

2. Приватного акціонерного товариства
"Укрпрофтур"

3. Приватне акціонерне товариство
"Волиньтурист"

4.Виконавчого комітету Світязької
сільської ради Шацького району

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів:

1. Пансіонат "Шацькі озера"

2. Федерація професійних спілок
України

про визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Світязької сільської ради №4 від
29.01.2001р. "Про оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна", визнання
недійсною та скасування державної
реєстрації свідоцтва про право
власності, визнання за державою в особі
Фонду державного майна України право
власності на будівлі та споруди
пансіонату "Шацькі озера"

Суддя Черняк Л.О.

Секретар Хомич О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Божкова О.М. - представник
(дов. № 478 від 17.12.2013р.)

від відповідачів:

1)Світязької сільської ради Шацького
району: н/з

2)ПрАТ "Укрпрофтур": н/з

3)ПрАТ "Волиньтурист": Шестернін В.Д. -
представник , довіреність від 18.12.2013р.

4)Виконавчого комітету Світязької
сільської ради: н/з

від третіх осіб:

1)Пансіонат «Шацькі озера»: н/з

2)Федерація професійних спілок України:
н/з

В судовому засіданні взяв участь:
Тарасюк Т.В. - старший прокурор відділу,
посвідчення №022411 від 04.11.13р.

Протокол судового засідання ведеться з
дотриманням вимог ст. 81 - 1 ГПК України
із забезпеченням повного фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін.

Суть спору: прокурор Волинської
області заявив позов в інтересах
держави в особі Фонду держмайна
України у якому просить суд: поновити
строк позовної давності, визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Світязької
сільської ради №4 від 29.01.2001р. "Про
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна"; визнати недійсною та
скасувати державну реєстрацію
свідоцтва про право власності за №23238340
від 08.07.2009р.; визнати за державою в особі
Фонду державного майна України право
власності на будівлі та споруди
пансіонату "Шацькі озера", а саме:
головний корпус; клуб -їдальню; корпус
№1; корпус №2; корпус №3; корпус №4;
корпус №5; корпус №6; корпус №7, що
розміщені за адресою: Волинська
область, Шацький район, с. Світязь,
урочище Гушово.

Рішенням господарського суду (суддя
Кравчук В.О.) від 16.11.2011р. у справі
№5004/2115/11 за позовом прокурора
Волинської області в особі Фонду
державного майна України до Світязької
сільської ради Шацького району,
Приватного акціонерного товариства
"Укрпрофтур", Волинського обласного
Закритого акціонерного товариства по
туризму і екскурсіях "Волиньтурист",
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів: пансіонату "Шацькі озера"
про визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Світязької сільської ради №4 від
29.01.2001р. "Про оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна", визнання
недійсною та скасування державної
реєстрації свідоцтва про право
власності, визнання за державою в особі
Фонду державного майна України право
власності на будівлі та споруди
пансіонату "Шацькі озера" позов
задоволено повністю, поновлено строк
позовної давності, визнано недійсними
та скасовані рішення виконавчого
комітету Світязької сільської ради
Шацького району № 4 від 29.01.2001 р. "Про
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна", державну реєстрацію
свідоцтва про право власності за №23238340
від 08.07.2009р. Визнано за державою в особі
Фонду державного майна України право
власності на будівлі та споруди
пансіонату "Шацькі озера", а саме:
головний корпус (А-1); клуб -їдальня (В-2);
корпус №1 (К-2); корпус №2 (З-2); корпус №3
(Г-3); корпус №4 (Б-2); корпус №5 (Ж-3); корпус
№6 (Е-3); корпус №7 (Д-3),що розміщені за
адресою: Волинська область, Шацький
район, с. Світязь, урочище Гушово, 2 (т.1,
а.с.110-114).

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя
Саврій В.А., судді Філіпова Т.Л. та
Бучинська Г.Б.) від 15.02.2012р. по справі
№5004/2115/11 вищевказане рішення залишено
без змін. (т.2, а.с. 107-111).

09.01.2013р. постановою Вищого
господарського суду (головуючий суддя
Мирошниченко С.В., судді Барицька Т.Л. та
Хрипун О.О.) у справі №5004/2115/11 зазначені
вище рішення господарського суду
Волинської області та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду скасовано, справу
передано на новий розгляд до
господарського суду Волинської
області (т.2, а.с.169-172).

29.01.2013р. ухвалою господарського суду
Волинської області справу призначено
до розгляду.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 05.03.2013 року
провадження у справі упинене до
одержання результатів судової
економічної будівельно-технічної
експертизи та судової
будівельно-технічної експертизи.
Проведення експертизи доручено
Волинському відділенню Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (м. Луцьк, вул. Червоного
Хреста, 16).

У зв'язку з надходженням до суду
клопотання №435 від 13.06.2013р. Волинського
відділення Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз про надання додаткових
документів щодо джерел фінансування
будівництва об'єкту нерухомості, а
саме: будівлі та споруди пансіонату
"Шацькі озера": головний корпус;
клуб-їдальня; корпус №1; корпус №2;
корпус №3; корпус №4; корпус №5; корпус
№6; корпус №7, що розміщені за адресою:
Волинська область, Шацький район, с.
Світязь, урочище Гушово, ухвалою суду
від 01.07.2013р. провадження у справі було
поновлено та зобов'язано сторін подати
вищезазначені документи.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 29.07.2013р.
провадження у справі зупинено до
одержання результатів судової
економічної будівельно-технічної
експертизи та судової
будівельно-технічної експертизи.

06.08.2013р. на адресу суду надійшло
повідомлення Волинського відділення
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз від
05.08.2013р. про неможливість дачі висновку
№7313 судово-економічної експертизи, у
зв'язку з відсутністю документів.
Повернуто додаткові документи, надані
ФДМ України супровідним від 04.07.203р.
№10-25-8309 та господасрькеим судом
Волинської області супровідним від
29.07.2013р. №5004/2115/11/3406/13. Вказано, що
матеріали господарської справи
№5004/2115/11 в 3-х томах залишаються у
Волинському відділенні для проведення
будівельно-технічної експертизи.

У зв'язку з надходженням 24.12.2013р. до суду
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №7314-7315 від 25.10.2013р.
Волинського відділення Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (м. Луцьк, вул. Червоного
Хреста, 16). №7314-7315 від 25.10.2013р., ухвалою
господарського суду від 24.12.2013р.
провадження у справі поновлено.

В даному висновку визначено обсяг
виконаних ремонтно-будівельних робіт
нерухомого майна за адресою: урочище
Грушово с. Світяь Шацького району та їх
ринкову вартість після 24.08.1991р., яка
станом на дати їх приймання становить 7
741 802,00грн., а станом на дату проведення
дослідження - 9 456 978,00грн. Також
зазначено, що в зв'язку з відсутністю
матеріалів технічної документації КП
«Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» тотожність об'єктів
нерухомого майна за адресою: урочище
Грушово с.Світязь Шацького району
станом на дату подання позовної заяви,
зазначеному об'єкту станом на рік
введення в експлуатацію, в частині
загальної площі, поверхів, кількості
приміщень, тощо встановити не
надається можливим.

Представник позивача та прокурор в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному об'ємі з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник Приватного акціонерного
товариства "Укрпрофтур" в засідання
суду не з'явився, проте в поясненні від
19.02.2013р. ввважє позов безпідставним та
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному об'ємі, з
підстав викладених у поясненні (т.3, а.с
37-41).

Представник Приватного акціонерного
товариства "Волиньтурист" в судовому
засіданні також вважає позов
безпідставним з підстав викладених у
вищезазначеному поясненні та просить
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Представники Світязької сільської
ради Шацького району та Виконавчого
комітету Світязької сільської ради
Шацького району в засідання суду не
з'явились, проте до початку розгляду
справи в судовому засіданні, за
допомогою факсимільного зв'язку
надіслали клопотання від 03.01.2014р. №
5/03-29/2-14 та №4/03-29/2-14 про розгляд спору
без участі їхніх представників,
позовні вимоги визнають.

Представники третіх осіб - Пансіонат
"Шацькі озера" та Федерація професійних
спілок України в судове засідання не
з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не визнавалась
обов'язковою, суд дійшов висновку про
розгляд справи без участі
представників відповідачів 1, 2, 4 та
третіх осіб.

Відповідно до ст.75 ГПК України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

З огляду на викладене, суд розглядає
справу за наявними в ній матеріалами.

Із досліджених матеріалів справи та
пояснень представників позивача,
відповідача 3 та прокурора,
господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Прокуратурою Волинської області
проведено перевірку за дорученням
Генеральної прокуратури України за
№07/2/1-20278-11 від 16.08.2011р. по додержанню
вимог чинного законодавства щодо
використання державного майна, яке
перебуває у володінні Федерації
профспілок України та створених нею
суб'єктів господарювання.

В ході перевірки встановлено, що
керівництво роботою в галузі туризму
постановою ЦВК СРСР від 17.04.1936 року "Про
ліквідацію Всесоюзного товариства
пролетарського туризму та екскурсій"
було покладено на ВЦРПС та його
організації, що стало підставою для
створення мережі
туристсько-екскурсійних закладів
профспілок, які в Українській РСР
перебували у складі Української
республіканської ради по туризму і
екскурсіях, підпорядкованої
Укрпрофраді згідно постанови президії
ВЦРПС від 27.11.1959 року "Про поліпшення
керівництва розвитком туризму у
профспілках".

Постановою Президії Ради Федерацій
незалежних профспілок України
(колишнього ВЦРПС) № ІІ-7-7 від 23.08.1991
року зі змінами від 09.10.1991 року
Українську республіканську раду по
туризму та екскурсіях було перетворено
в Акціонерне товариство "Укрпрофтур".

04.10.1991 року Рада Федерацій незалежних
профспілок України та Фонд соціального
страхування України уклали установчий
договір про створення на базі
туристсько-екскурсійних підприємств і
організацій Української
республіканської ради по туризму і
екскурсіях акціонерного товариства
"Укрпрофтур" та затвердили його статут.

На момент створення вказаного
акціонерного товариства, Рада
Федерацій незалежних профспілок
передала до статутного фонду ЗАТ
"Укрпрофтур" основні фонди та оборотні
засоби туристсько-екскурсійних
підприємств, об'єднань та організацій
профспілок України на суму 381206 тис.
крб., а Фонд соціального страхування - 10
млн. крб.

Крім того, судом встановлено, що у
вересні 1965 року було створено
Волинську обласну раду по туризму та
екскурсіях, яку, постановами колегії
Центральної ради по туризму і
екскурсіях № 13-17 від 09.08.1988 року "Про
створення Волинського обласного
туристсько-екскурсійного виробничого
об'єднання "Волиньтурист" та
Української республіканської ради по
туризму та екскурсіях № 9 від 11.08.1988
року "Про організаційні заходи по
створенню туристсько-екскурсійного
об'єднання" було ліквідовано, а на її
базі створено Волинське обласне
виробниче об'єднання "Волиньтурист".

Згідно протоколу № 9 від 30.03.1992 року,
рішенням правління Українського
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Укрпрофтур" Волинське
обласне виробниче об'єднання
"Волиньтурист" було реорганізовано у
Волинське обласне
туристсько-екскурсійне об'єднання
"Волиньтурист", яке являється
правонаступником виробничого
об'єднання "Волиньтурист", а рішенням
правління Українського акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур" (протокол № 8 від 11.10.1994
року) Волинське обласне
туристсько-екскурсійне об'єднання
"Волиньтурист" було реорганізоване у
Волинське обласне дочірнє
підприємство "Волиньтурист"
акціонерного товариства "Укрпрофтур".

Пансіонат «Шацькі озера» був
структурним підрозділом підприємства .

Відповідно до протоколу № 30/3 від 24.06.1998
року постановою ради закритого
акціонерного товариства по туризму і
екскурсіях "Укрпрофтур" Волинське
обласне дочірнє підприємство
"Волиньтурист" було реорганізоване у
Волинське обласне закрите акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Волиньтурист", до складу якого ввійшов
і пансіонат «Шацькі озера» (протокол
№1 зборів акціонерів ЗАТ "Волиньтурист"
від 01.10.1998р., т.1, а.с. 95-100).

Згідно з п.1.1. статуту Волинського
обласного закритого акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Волиньтурист", затвердженого
загальними зборами 01.10.1998р., товариство
засноване у відповідності із
Установчим договором про створення та
діяльність закритого акціонерного
товариства шляхом реорганізації
Волинського обласного дочірнього
підприємства "Волиньтурист"
Українського закритого акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур" та є правонаступником
Волинського обласного дочірнього
підприємства "Волиньтурист" (т.1, а.с. 86).

01.10.1998 року установчими зборами
засновників Волинського обласного
закритого акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Волиньтурист"
затверджено Установчий договір (т.1, а.с.
103-105).

З матеріалів справи вбачається ,що
товариство засноване на майні,
переданому ЗАТ "Укрпрофтур".

Для забезпечення діяльності
підприємства ЗАТ "Укрпрофтур" передало
Волинському обласному закритому
акціонерному товариству по туризму та
екскурсіях "Волиньтурист" майно та
будівлі, в тому числі і пансіонат
«Шацькі озера» в с.Світязь Шацького
району.

29.01.2001р. рішенням виконавчого комітету
Світязької сільської ради Шацького
району №4 визнано право власності
Волинського обласного закритого
акціонерного товариства по туризму і
екскурсіях «Волиньтурист» (надалі - ЗАТ
«Волиньтурист») на об'єкти пансіонату
«Шацькі озера», що знаходяться за
адресою с. Світязь, а саме:

- головний корпус;

- клуб-ідальню;

- корпуси №№1-7 (т.1, а.с.36).

06.03.2001 року, на підставі вищевказаного
рішення, Волинським обласним БТІ
видано свідоцтво про право власності
ЗАТ «Волиньтурист» на головний корпус
пл.881,2кв.м., клуб-їдальню пл.2213,8кв.м.,
корпуси №1 пл.869,1кв.м., №2 пл.956кв.м., №3
пл.3159,2кв.м., №4 пл.262,9кв.м., №5 пл.659,3кв.м,
№6 пл.643,4кв.м., №7 пл. 666,3кв.м., що
знаходяться за адресою: урочище
«Грушово», с.Світязь, Шацького району,
Волинської області, про що 06.03.2001р.
внесено запис в реєстрову книгу за №27
та в Електронний Реєстр прав власності
на нерухоме майно 08.07.2009р. за №23238340 (т.1,
а.с.26).

Конституцією Української РСР від 30
січня 1937 року було встановлено, що
власність розподіляється на
соціалістичну та дрібну приватну
(статті 5 і 9). У свою чергу соціалістична
власність має форму або державної
власності (всенародне добро), або форму
кооперативно-колгоспної власності
(власність окремих колгоспів,
власність кооперативних об'єднань).
Статтею 7 визначалось, що громадські
підприємства в колгоспах і
кооперативах з їх майном становлять
громадську, соціалістичну власність
колгоспів і кооперативних організацій.

Статтями 10-13 Конституції (Основного
Закону) Української Радянської
Соціалістичної республіки (1978 р.)
установлено, що основу економічної
системи України становить
соціалістична власність на засоби
виробництва у формі державної
(загальнонародної) і
колгоспно-кооперативної власності.
Правом особистої власності були
наділені лише громадяни.

Зокрема, ст. 10 Конституції УРСР (1978 р.)
чітко визначено, що майно
профспілкових та інших громадських
організацій, необхідне їм для
здійснення статутних завдань, є
соціалістичною власністю.

Соціалістична власність на засоби
виробництва є у формі державної
(загальнонародної) і
колгоспно-кооперативної власності.

Дублюючи положення Конституції
,Цивільний кодекс Української РСР,
визначив, що власність профспілкових
та інших громадських організацій є
соціалістичною та передбачав
можливість передачі профспілкам майна
державних організацій (ст. 91).
Профспілкові та інші громадські
організації володіють, користуються і
розпоряджаються майном, що належить їм
на праві власності, відповідно до їх
статутів (положень, ст.97).

Главою VI Декларації про державний
суверенітет України від 16.07.1990р.
визначено, що весь економічний і
науково-технічний потенціал, що
створений на території України, є
власністю її народу.

Постановою Верховної Ради УРСР від
15.10.1990р. "Про управління державним
майном Української РСР" встановлено, що
з метою захисту майнових прав та
інтересів республіки, ефективного
використання й збереження державного
майна в умовах переходу до ринкових
відносин і різноманітності форм
власності до прийняття Закону
Української РСР про Раду Міністрів
Української РСР покласти на Раду
Міністрів УРСР здійснення функцій по
управлінню державним майном
Української РСР, що є у
загальнореспубліканській власності.

Відповідно до Постанови Верховної Ради
Української РСР "Про захист суверенних
прав власності Української РСР" від 29
листопада 1990 року № 506 введено
мораторій на території республіки на
будь-які зміни форми власності і
власника державного майна до введення
в дію Закону Української РСР про
роздержавлення майна, яка діяла до
затвердження Верховною Радою України
Державної програми приватизації на
підставі Постанови ВР № 2164-ХІІ від 04
березня 1992 року.

Відповідно до Указу Президії Верховної
Ради України від 30.08.1991р. №1452 "Про
передачу підприємств, установ та
організацій союзного підпорядкування,
розташованих на території України, у
власність держави", Закону України від
10.09.1991р. №1540 "Про підприємства, установи
та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України" майно та фінансові
ресурси підприємств, установ,
організацій та інших об'єктів союзного
підпорядкування, розташовані на
території України, є державною
власністю України, в зв'язку з чим
рішення державних органів, органів
громадських, політичних,
кооперативних, інших організацій і
підприємств, посадових осіб, а також
договори та інші угоди, прийняті чи
здійснені на основі законодавства СРСР
щодо зміни власника і форми власності,
а також створення акціонерних та
спільних підприємств за участю органів
влади та управління Союзу РСР після
прийняття Постанови ВРУ від 24.08.1991р.
"Про проголошення незалежності
України" без узгодження з відповідними
органами, визначеними Кабінетом
Міністрів України, вважаються
недійсними.

Згідно із п.1 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про розмежування
державного майна України між
загальнодержавною (республіканською)
власністю і власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю)" від
05.11.1991р. №311, яка прийнята на виконання
постанов Верховної Ради УРСР від
08.12.1990р. "Про порядок введення в дію
Закону Української РСР "Про місцеві
Ради народних депутатів Української
РСР та місцеве самоврядування", від
26.03.1991р. "Про введення в дію Закону
Української РСР "Про власність",
затверджено перелік державного майна
України, яке передається до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності).
Установлено, що державне майно України,
крім майна, яке належить до комунальної
власності, є загальнодержавною
(республіканською) власністю.

Постановою Верховної Ради України від
10 квітня 1992 року №2268-ХП "Про майнові
комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України" визначено, що майно та
фінансові ресурси розташованих на
території України підприємств, установ
та об'єктів, що перебували у віданні
центральних органів цих організацій,
до визначення правонаступників
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР
вирішено передати Фонду державного
майна України.

Пунктами 1, 3 Постанови Верховної Ради
України від 04 лютого 1994року №3943-ХП "Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР"
встановлено, що тимчасово, до
законодавчого визначення суб'єктів
права власності майна загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташованого на території
України, це майно є загальнодержавною
власністю.

З урахуванням Постанови Верховної Ради
України "Про управління майном
підприємств, установ та організацій, що
є у загальнодержавній власності" від
14.02.1992р. функція по управлінню
державним майном була покладена на
Кабінет Міністрів України, а після
набрання чинності постановою
Верховної Ради України "Про Тимчасове
положення про Фонд державного майна
України" від 07.07.1992р. - на Фонд
державного майна України.

16.06.1992 року було прийнято Закон України
"Про об'єднання громадян", введений в
дію 18.07.1992 року.

Згідно із статтею 1 вказаного Закону
"Про об'єднання громадян" об'єднанням
громадян є добровільне громадське
формування, створене на основі єдності
інтересів для спільної реалізації
громадянами своїх прав і свобод.
Об'єднання громадян, незалежно від
назви (рух, конгрес, асоціація, фонд,
спілка тощо) відповідно до цього Закону
визнається політичною партією або
громадською організацією.

Особливості правового регулювання
діяльності профспілок врегулював
Закон України "Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності"
№1045-ХІV, який був прийнятий 15.09.1999р.

Отже, до набуття чинності цим Законом
діяльність професійних спілок України
була врегульована положеннями Закону
України "Про об'єднання громадян".

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про об'єднання громадян" об'єднання
громадян може мати у власності кошти та
інше майно, необхідне для здійснення
його статутної діяльності. Об'єднання
громадян набуває право власності на
кошти та інше майно, передане йому
засновниками, членами (учасниками) або
державою, набуте від вступних та
членських внесків, пожертвуване
громадянами, підприємствами,
установами та організаціями, а також на
майно, придбане за рахунок власних
коштів чи на інших підставах, не
заборонених законом.

Законом України "Про власність" від
07.02.1991 року № 697-ХІІ, зокрема, статтею 20
було визначено, що професійні спілки та
їхні громадські об'єднання є суб'єктами
права колективної власності.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про власність" право колективної
власності виникає на підставі:
добровільного об'єднання майна
громадян і юридичних осіб для
створення кооперативів, акціонерних
товариств, інших господарських
товариств і об'єднань; передачі
державних підприємств в оренду; викупу
колективами трудящих державного майна;
перетворення державних підприємств в
акціонерні та інші товариства;
безоплатної передачі майна державного
підприємства у власність трудового
колективу, державних субсидій;
пожертвувань організацій і громадян,
інших цивільно-правових угод.

Таким чином, законодавство України не
передбачало підстав виникнення права
власності громадського об'єднання
шляхом передачі майна від
загальносоюзних громадських
організацій новоствореним в Україні
громадським організаціям або в порядку
правонаступництва загальносоюзної
громадської організації новоствореною
республіканською громадською
організацією.

Крім того, Верховний Суд України в
постанові від 25.09.2007 року дійшов
висновку про те, що передане до
статутного фонду акціонерного
товариства "Укрпрофоздоровниця"
(входить до складу Федерації
профспілок України як і АТ "Укпрофтур")
майно є державною власністю. Такої ж
думки дотримується і Вищий
господарський суд України в постанові
від 07.04.2010 року.

Враховуючи наведені приписи
законодавства в їх сукупності ,суд
прийшов до висновку, що майно передане,
зокрема, профспілковим організаціям,
належало до державної власності та
передавалось останнім виключно у
відання. Проте, передача майна у
відання ніяким чином не є передачею
майна у власність з огляду на різне
правове значення даних форм управління
майном, так і на юридичні наслідки
реалізації прав на це майно.

Відповідно до положень Закону України
"Про приватизацію державного майна"
відчуження майна, що перебуває у
державній власності, можливе в порядку
його приватизації, яка здійснюється на
основі передбачених ч.2 ст. 2 Закону
принципів, визначеними у статті 7
Закону органами у порядок і способи,
які передбачені розділом ІІ Закону.

В даному випадку державне майно
вибуло з володіння держави без її волі
та згоди (не надано також доказів
делегування державою права
розпорядження спірним майном іншим
особам), тобто відсутній правочин за
яким власником чи особою, якій
власником делеговано право
розпорядження майном, здійснено
відчуження майна.

Так, спірне майно не належало до
комунального майна, а відтак,
приймаючи рішення №4 від 29.01.2001р. про
оформлення права власності на
пансіонат «Шацькі озера» за закритим
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Волиньтурист", виконком
Світязької сільської ради вийшов за
межі наданих йому законом повноважень,
оскільки вирішення такого питання було
віднесено до виключної компетенції
Фонду державного майна України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність та доведеність
порушення прав позивача на
розпорядження в межах, наданих
законом, майном, яке перебувало у
державній власності.

Поряд з тим,пунктом 2.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29 травня 2013 року " Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів " визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Статтею 58 Конституції України
встановлено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (набрав
чинності 01.01.2004) Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 6 цих положень передбачено, що
правила Цивільного кодексу України про
позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності
цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивач просив
визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Світязької сільської ради № 4 від
29.01.2001р. "Про оформлення права
власності на нерухоме майно", визнати
за державою Україна в особі Фонду
державного майна України право
власності на будівлі пансіонату
«Шацькі озера», витребувати з
незаконного володіння Волинського
обласного закритого акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Волиньтурист", тобто на той час, коли
діяв Цивільний кодекс Української РСР
від 18.07.1963 № 6417 (втратив чинність 01.01.2004
у зв'язку з набранням чинності
Цивільним кодексом України від 16.01.2003).

Відповідно до статті 71 Цивільного
кодексу Української РСР (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін (ст. 75 цього
ж кодексу у відповідній редакції).

Перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.
Винятки з цього правила, а також
підстави зупинення і перериву перебігу
строків позовної давності
встановлюються законодавством Союзу
РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу (ст. 76
зазначеного кодексу).

Відповідно до статті 80 Цивільного
кодексу Української РСР (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) закінчення строку
позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в
позові. Якщо суд, арбітраж або
третейський суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

При зверненні до суду в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України (ФДМУ) прокурор клопотав про
поновлення строку позовної давності і
це не суперечить вимогам чинного
законодавства. Разом з тим слід
зауважити, що з часу звернення
прокурора до суду, ФДМУ набув статусу
позивача і саме він повинен був
обгрунтувати та підтвердити належними
та допустимими доказами поважність
причин пропуску звернення за судовим
захистом,на що звернув увагу Вищий
господарський суд України у п.2.2.
постанови пленуму від 29.05.2013р. № 10 "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів". Проте, позивач,
обгрунтовуючи вказані причини
послався лише на дату проведення
прокурорської перевірки - вересень
місяць 2011р.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається , що ФДМУ про порушення
свого права дізнався в 1996р.,
складаючи Перелік установ,
організацій і підприємств, які за
станом на 24.08.1991 знаходились у віданні
Української республіканської ради по
туризму та екскурсіях Федерації
профспілок України Загальносоюзної
конфедерації профспілок (колишнього
ВЦРПС). До зазначеного Переліку
включений пансіонат «Шацькі озера»,
який розташований у с.Світязь Шацького
району. Отже, про порушення свого
права ФДМУ дізнався не пізніше часу
звернення до арбітражного суду - справа
№138/7, рішення Вищого арбітражного суду
від 20.01.1997р. (т.1,а.с.148-151).

З урахуванням наведених обставин та за
відсутності обгрунтування належними
та допустимими доказами позивачем
поважності причин пропуску звернення
за судовим захистом, у господарського
суду відстуні підстави для захисту
порушеного права в частині вимоги про
визнання права власності на нерухоме
майно, витребування майна з чужого
незаконного володіння та повернення
безпідставно набутого майна.

Щодо визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Світязької сільської ради №4 від
29.01.2001р. "Про оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна" та
визнання недійсною та скасування
державної реєстрації свідоцтва про
право власності, то суд виходить з того,
що вказані документи не є
правоустановлюючими документами і на
їх підставі ПрАТ «Волиньтурист» не
набував права власності на спірні
приміщення, а тому вони, на
переконання суду, не порушують прав
позивача, оскільки навіть у результаті
їх скасування порушене право не буде
захищеним.

Тобто, прокурором та позивачем обраний
невірний спосіб захисту, що є підставою
для відмови в задоволенні позову в цій
частині.

За правилами судового процесу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК
України).

В силу ст.34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Виходячи з наведених доказів у справі
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є безпідставними. А тому, в позові
необхідно відмовити.

Господарський суд, керуючись п.4
прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, ст.ст. 33, 34, 43, 82-85 ГПК України , -

в и р і ш и в:

1. В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

15.01.14

Суддя
Л. О. Черняк