ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р.
Справа № 923/1737/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.
Херсон

про стягнення 84218грн. 94коп.

за участю представників сторін:

від позивача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1

від відповідача - уповноважена особа
ОСОБА_3

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернувся з позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (відповідач) 84218грн.94коп., в тому
числі: 51716грн.63коп. заборгованості з
орендної плати та 32502грн.31коп.
втраченої вигоди, посилаючись на
порушення відповідачем обов'язків за
договором оренди №77 від 16.05.2007року.

В засіданні суду позивач позовні
вимоги підтримав в повному розмірі та
просить визнати поважним причини
пропуску позовної давності,
посилаючись на те, що між сторонами
весь час велися переговори і
відповідач обіцяла сплатити борг, а у
позивача були відсутні кошти для
оплати послуг адвоката та
перерахування судового збору.

Відповідач позовні вимоги відхиляє,
посилаючись на те, що 04.03.2010року позивач
надав відповідачу розписку про те, що
заборгованість з орендної плати
відповідно до рішення по справі
№2/201-ПД-09 сплачена і претензії до
відповідача відсутні. Позовні вимоги в
частині стягнення втраченої вигоди
відповідач також не визнає та вважає,
що наданий позивачем дефектний акт не
свідчить про те, що зазначені в ньому
пошкодження мали місце з вини
відповідача, оскільки він свідчить
про здійснення поновлювального
ремонту, встановлення дверних блоків,
освітлення, нових комунікацій.

Крім того, відповідач зазначає, що
позивач звернувся з позовом за межами
строку позовної давності та подав
заяву про застосування позовної
давності.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані до справи докази,
заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (позивач по справі) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач)
16.05.2007року укладено договір оренди №77.

Згідно з зазначеним договором в
користування відповідача на умовах
оренди позивач передає нежиле
приміщення площею 152 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1.

Строк договору сторонами узгоджено
пунктом 4.1 договору - з 01.06.2007року по
01.05.2010року.

Фактично майно знаходилося в
користуванні відповідача до 17.03.2010року,
оскільки за актом приймання - передачі
від 17.03.2010року (аркуш справи 23)
відповідач повернув орендовані
приміщення позивачу.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 договору
оренди від 16.05.2007року відповідач
зобов'язаний був своєчасно сплачувати
орендну плату за час оренди в
узгодженому сторонами розмірі,
виходячи із суми еквівалентної 12 дол.
США за 1 кв.м. площі.

Обов'язком відповідача за умовами
пункту 3.3 договору оренди є
перерахування орендної плати шляхом
передплати в строк до 5 числа
поточного місяця.

Частиною 1 статті 193 Господарського
Кодексу України встановлено обов'язок
суб'єктів господарювання та інших
учасників господарських відносин
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання
зобов'язання закріплені і в статті 526 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України,
ч.1 ст. 286 ГК України орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності в розмірі встановленому
договором оренди.

Відповідно до статті 629 ЦК України
укладений між сторонами договір
оренди від 16.05.2007року є обов'язковим
для виконання обома сторонами і
сторони під час його дії мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань за договором.

За розрахунком позивача
відповідач не виконав обов'язків за
договором та не сплатив орендної плати
з 01.12.2009року по 17.03.2010року, що за
розрахунком позивача становить
51716грн.63коп.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33 ГПК
України судочинство в господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. При цьому, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Ці докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідачем в засідання суду не
надано документального підтвердження
погашення боргу, в зазначений
позивачем період, тому право позивача,
про захист якого він просить,
відповідачем порушено і підлягає
захисту.

Посилання відповідача на те, що
розписка позивача від 04.03.2010року є
доказом відсутності боргу судом
відхиляється, оскільки зазначена
розписка датована 04.03.2010року та
стосується заборгованості яка
стягувалася відповідно до рішення
господарського суду від 08.12.2009року по
справі №2/201-ПД-09, предметом розгляду
якої було стягнення заборгованості
станом на жовтень 2009року та не
стосується предмету спору і періоду
боргу по справі яка розглядається .

В той же час необхідно враховувати, що
згідно статті 256 Цивільного Кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальний строк позовної давності
встановлюється тривалістю в три роки.
За змістом ст. 267 цього Кодексу, якщо при
розгляді спору судом буде встановлено,
що право позивача, про захист якого він
просить, відповідачем не порушено,
ухвалюється рішення про відмову в
задоволенні позову саме з цих підстав.
Якщо ж буде встановлено, що таке право
позивача порушено і строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, ухвалюється рішення про
відмову в позові у зв'язку із
закінченням строку давності, а при
визнанні причини пропуску цього строку
поважною порушене право має бути
захищене.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що право на позов про
стягнення орендної плати у позивача
виникло ще 05.02.2010року. В будь-якому разі
позивачу стало відомо про порушення
його права 17.03.2010року, коли
правовідносини сторін припинилися а
орендовані приміщення відповідач
повернув позивачу. Фактично з позовом
позивач звернувся 12.12.2013року, тобто
після спливу позовної давності, про
застосування якої просить відповідач.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження пропуску позовної
давності з поважних причин, а його
посилання на переговори, які велися між
сторонами щодо погашення боргу та
тяжке фінансове становище, яке не дало
йому змоги своєчасно сплатити послуги
адвоката, судовий збір та звернутися
до суду не підтверджено жодними
належними доказами в розумінні статті
34 ГПК України, тому його клопотання про
поновлення позовної давності
задоволенню не підлягає.

З_урахуванням вищезазначеного,
незважаючи на порушення відповідачем
права позивача, позовні вимоги в
частині стягнення боргу з орендної
плати в сумі 51716грн.63коп. задоволенню
не підлягають у зв'язку із спливом
позовної давності.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення 32502грн. 31коп. неодержаного
прибутку суд виходить із наступного.

Позовні вимоги в цій частині позивач
обгрунтовує тим, що після рішення
господарського суду Херсонської
області від 08.12.2009року відповідач
продовжувала не сплачувати орендну
плату та 17.03.2010року повернула
орендоване майно за актом
приймання-передачі. Позивач вважає, що
зазначеним актом та дефектним актом
від 10.03.2010року підтверджується, що
відповідач навмисно привела
приміщення в неробочий стан:
демонтована підлога, стеля, обрізана
електропроводка; демонтовані двері і
вікна; пошкоджено санвузол та
телефонні мережі.

За поясненням позивача, неналежне
виконання відповідачем своїх
обов'язків за договором при поверненні
майна та його пошкодження відповідачем
спричинило те, що він не зміг
передати зазначені приміщення в
оренду із розрахунку орендної плати
еквівалентної 12 дол. США за 1 кв.м. та
змушений був укласти договір з ПП
ОСОБА_4 із розрахунку оплати вартості
оренди еквівалентній 3 дол. США за 1 кв.м.
в результаті чого не одержав прибуток
(втратив вигоду) в сумі 32502грн.31коп.

Відповідно до ст.224 ГК України під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності.

Аналогічна норма міститься і в
статті 22 ЦК України. Частиною 1 статті
614 ЦК України встановлено, що особа,
яка порушила зобов'язання несе
відповідальність за наявності її
вини, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені статті визначають
загальну норму щодо відшкодування
збитків внаслідок наявності складу
господарського правопорушення:
порушення права; завдання збитків та
причинний зв'язок між порушенням
права та збитками. При наявності таких
обставин у особи виникає право на
відшкодування завданих збитків.

Притягнення ж до
господарсько-правової
відповідальності можливе лише при
наявності передбачених законом умов.
Їх сукупність утворює склад
господарського правопорушення, який є
підставою господарсько-правової
відповідальності. Склад
господарського правопорушення,
визначений законом для настання
відповідальності у формі
відшкодування збитків утворюють
наступні елементи: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивну та суб'єктивну сторону.
Суб'єктом є боржник; об'єктом -
правовідносини по зобов'язаннях;
об'єктивною стороною - наявність
збитків у майновій сфері кредитора,
протиправна поведінка суб'єкта
господарювання, а також причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
правопорушника і збитками; суб'єктивну
сторону господарського
правопорушення складає вина, яка
представляє собою психічне
відношення особи до своєї
протиправної поведінки та її
наслідків.

Відсутність хоча б одного із
вищеперелічених елементів, що
утворюють склад

господарського правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за порушення у сфері
господарської діяльності, оскільки
його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Відшкодування збитків - це міра
відповідальності за порушення в сфері
господарювання, тому її застосування
можливе за наявності підстави
відповідальності, передбаченої
законом. Особа, яка вимагає
відшкодування збитків, повинна довести
факт порушення господарського
зобов'язання контрагентом, наявність і
розмір понесених ним збитків,
причинний зв'язок між правопорушенням
і збитками.

Відповідно до статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Однак позивачем не наведено належних
доказів на підтвердження вини
відповідача та розміру збитків у
вигляді упущеної вигоди.

Так, відповідно до ч.1 ст.779 ЦК України
відповідач, як наймач, зобов'язаний
усунути погіршення речі, які сталися з
його вини.

Згідно з частиною 3 зазначеної норми
наймач не відповідає за погіршення
речі, якщо це сталося внаслідок
нормального її зношення або упущень
наймодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України
обов'язком відповідача при припинені
договору є негайне повернення
позивачу об'єкту оренди у стані, в
якому він був одержаний відповідачем,
з урахуванням нормального зносу, або
у стані, який обумовлено в договорі.

Пунктом 4.1.3 договору оренди від
16.05.2007року сторони узгодили, що
відповідач зобов'язаний повернути
об'єкт оренди по акту в справному
стані, з урахуванням нормального
зносу.

Таким чином вищезазначені норми права
та умови договору оренди зобов'язують
відповідача повернути орендоване
майно у стані, в якому воно було
одержане від позивача з урахуванням
нормального зносу.

Однак позивачем не надано доказів того,
в якому стані об'єкт оренди передавався
відповідачу при підписанні договору
(16.05.2007року), оскільки акту
приймання-передачі на момент
укладення договору позивач не надав,
незважаючи на те, що відповідно до
пункту 2.1.1 договору оренди від 16.05.2007
року саме на позивача покладався
обов'язок в 15-денний строк після
підписання я договору передати
приміщення відповідачу по акту, який є
невід'ємною частиною договору.

За таких обставин позивачем не
доведено, що з вини відповідача майну
спричинені збитки. До того ж і розміру
збитків, в тому числі вартості
матеріалів зазначених в дефектному
акті від 18.03.2010року, позивачем суду не
надано.

Посилання позивача на втрачену вигоду,
яку він визначає як різницю між
вартістю орендної плати, зазначеної в
договорі оренди укладеному з
позивачем і вартістю орендної плати за
якою він передає об'єкт оренди новому
орендарю після повернення майна
відповідачем, також не є належним
доказом вини відповідача та
обгрунтуванням розміру втраченої
вигоди відповідно до ст. 34 ГПК України.

При цьому слід зазначити, що
відповідно до частин 1, 2 статті 67,
частини 4 статті 179 Господарського
Кодексу України відносини підприємств
з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами у сфері
господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Сторони вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечить законодавству України.
При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли вони мають право
погоджувати на свій розсуд будь-які
умови договору, що не суперечать
законодавству.

Матеріалами справи доведено, що після
повернення об'єкту оренди
відповідачем, позивач за договором від
24.03.2010року передає його в оренду
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4
Пунктом 3.1 договору зазначено розмір
орендної плати який визначається із
вартості 12 дол. США за 1 кв.м.
орендованої площі. Станом на 24.03.2010року
позивачу уже було відомо про стан
майна, яке передається в оренду,
оскільки17.03.2010року об'єкт було йому
повернуто відповідачем, а 18.03.2010року
складено дефектний акт. Незважаючи на
це, розмір орендної плати з новим
орендарем позивач узгоджує в тому ж
розмірі, що і з відповідачем за
договором від 16.05.2007року. Нелогічним є
укладення в день підписання договору
оренди (24.03.2010року) доповнення до
договору, яким позивач зменшує розмір
орендної плати до 3 дол. США за 1 кв.м.

Зазначене вище свідчить про вільне
волевиявлення позивача при укладенні
договору оренди від 24.03.2010року та при
узгодженні розміру орендної плати і
ці дії не знаходяться в причинному
зв'язку з діями відповідача.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги про
стягнення втраченої вигоди в сумі
32502грн.31 коп. також не підлягають
задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України відносяться на позивача.

В засіданні оголошена вступна та
резолютивна частина рішення.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 24 січня 2014р.

Суддя
З.І. Ємленінова