КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Справа№ 6/207

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача - Гаркавенко С.В.
(представник за довіреністю)

від відповідача - Бабенко С.В.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 04.11.2013 р. у справі №6/207 (суддя Ковтун
С.А.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс"

про стягнення 240955,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія
„Київенерго" в особі Структурного
відокремленого підрозділу
„Енергозбут Київенерго" звернулась до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс" про стягнення
заборгованості за договором про
постачання теплової енергії у гарячій
воді №1310419 від 27.06.2006 р. у розмірі 229966,12
грн. основного боргу, 10045,84 грн.
інфляційних втрат, 943,94 грн. трьох
процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення оплати за
поставлену теплову енергію згідно умов
Договору про постачання теплової
енергії у гарячій воді №1310419 від 27.06.2006
р., спожиту за період з 01.09.2007 р. по 01.03.2008
р., внаслідок чого і виникла
заборгованість.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 р., на підставі ст.25 ГПК
України, змінено позивача акціонерну
енергопостачальну компанію
"Київенерго" її правонаступником
публічним акціонерним товариством
"Київенерго".

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.11.2013 р. у справі №6/207 позовні
вимоги публічного акціонерного
товариства "Київенерго" задоволено
частково. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс" на користь
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" 135045,84 грн. боргу з
урахуванням інфляційної складової, 943,94
грн. трьох процентів річних, 2459,90 грн.
державного мита, 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу; провадження в
частині стягнення 104966,12 грн. припинено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
повністю рішення господарського суду
міста Києва від 04.11.2013 р. у справі №6/207
та прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити повністю та стягнути з
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс" витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги в сумі 2409,56 грн.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. При цьому, скаржник стверджує, що
позивач застосував у розрахунку
заборгованості нечинні тарифи на
теплову енергію, посилаючись при цьому
на те, що розпорядження Київської
міської адміністрації №643 від 30.05.2007 р.,
яке впорядковувало розмір тарифів на
теплову енергію, та за яким проводив
нарахування боргу позивач скасоване, а
також на те, що розпорядження, якими
встановлено тарифи на теплову енергію,
та за якими проводив нарахування боргу
позивач, у Київському міському
управлінні юстиції зареєстровані не
були, відтак чинності не набрали, а тому
не можуть застосовуватися позивачем
при розрахунках з відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 р.
прийнято апеляційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс" до
провадження та призначено розгляд
справи на 21.01.2014 р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив суд
апеляційну скаргу задовольнити,
скасувати повністю рішення
господарського суду міста Києва від
04.11.2013 р. у справі №6/207 та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити
повністю та стягнути з публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс" витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги в сумі 2409,56 грн.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
04.11.2013 р. у справі №6/207 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

27.10.2006 р. між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" в особі Структурного
підрозділу "Енергозбут Київенерго", як
постачальником, та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс", як абонентом,
було укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №1310419
(далі за текстом - Договір), відповідно
до умов якого позивач зобов'язався
виробляти та постачати теплову енергію
споживачу для потреб опалення та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язався отримувати теплову
енергію та оплатити, відповідно до
умов, викладених у цьому договорі.

Відповідно до п.2.1. Договору при
виконанні умов даного договору, а також
при вирішенні всіх питань, що не
обумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією, чинним
законодавством України, Правилами
користування тепловою енергією,
нормативними актами з питань
користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

Основним обов'язком постачальника,
який складає предмет Договору, є
обов'язок безперебійно постачати
споживачу теплову енергію у вигляді
гарячої води на потреби опалення - в
період опалювального сезону, а також
гарячого водопостачання - протягом
року згідно із заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження (п. 2.2.1 Договору), а
споживача -дотриматись кількості
споживання теплової енергії за кожним
параметром та своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними в
додатку 2 до Договору (п. 2.3.1 Договору).

Згідно зі звертанням-дорученням
відповідача Договір укладено з метою
постачання теплової енергії для потреб
житлового будинку по вул. Гришка, 9 в м.
Києві; облік споживання абонентом
теплової енергії проводиться по
приладах обліку

Виходячи зі змісту п. 2, п. 4, п.5 додатку
№2 до Договору кількість спожитої
споживачем теплової енергії в
розрахунковому періоді визначається
відповідно до показників приладів
(встановлених у споживача будинкових
комерційних приладів обліку теплової
енергії), встановлених на межі
балансової належності. Дата зняття
споживачем показників будинкових
приладів обліку - по 25 число поточного
місяця. Споживач, що має будинкові
прилади обліку, щомісячно надає
постачальнику звіт по фактичному
споживанню теплової енергії в МВРТ-2
Драгоманова, 40-в - не пізніше 28 числа
поточного місяця.

Відповідно до п.9 Додатку №2 до Договору
споживач щомісяця з 12 по 15 числа
отримує МВРТ-2 Драгоманова, 40-в
оформлену постачальником платіжну
вимогу-доручення, табуляграму
фактичного споживання теплової
енергії за попередній період, акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
робочих днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно забезпечує не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
розрахунковим, оплату коштів від
населення за фактично спожиту теплову
енергію на транзитний рахунок ГІОЦ
КМДА; до 25 числа поточного місяця,
сплачує вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
229966,12 грн. основного боргу, 10045,84 грн.
інфляційних втрат, 943,94 грн. трьох
процентів річних, у зв'язку з
невиконанням зобов'язань щодо оплати
теплової енергії за договором № 1310419
від 27.10.2006 р. та додатками до нього.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором енергопостачання.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.1
ст. 275 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, зауважень щодо
відпуску теплової енергії від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач порушив зобов'язання щодо
строків та порядку розрахунку за
спожиту теплову енергію (спожиту за
період з 01.09.2007 р. по 01.03.2008 р.), в зв'язку з
чим у нього утворилась заборгованість
станом на 01.03.2008 р. у розмірі 229966,12 грн.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем сплачено 104966,12
грн. заборгованості, відтак в цій
частині вимог спір відсутній, у зв'язку
з чим провадження в ній підлягає
припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

Доказів належної оплати за договором
заборгованості в розмірі 135045,84 грн. з
урахуванням інфляційної складової
боргу суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст.276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Виходячи зі змісту ст. 20 Закону України
„Про теплопостачання" тарифи на
теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги"
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг базується
на Конституції України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку
(ч.2 ст.32 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги").

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги" до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

У преамбулі та пункті 1 Указу
Президента України «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» та пункті 1 Положення
про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади до
предмета регулювання цих актів не
віднесено акти органів місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів.

Отже нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації, як
виконавчого органу Київради, щодо
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги не
підлягають державній реєстрації.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи роздруківки з Єдиного
державного реєстру судових рішень
постанови Шевченківського районного
суду міста Києва від 19.03.2013 р. у справі
№2610/10996/2012 (провадження №2-а/761/23/2013), у
задоволенні позовів до Київської
міської державної адміністрації про
визнання дій щодо підвищення тарифів
такими, що порушують вимоги закону,
визнання розпоряджень КМДА №№1574, 1575,
1576, 1577 від 30.10.2006 р., №№141,142,143,144 від
12.02.2007 р., №№640, 641, 642, 643 від 30.05.2007 р.
незаконними та нечинними з моменту
прийняття відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2013 р. у
справі №2610/10996/12 постанову
Шевченківського районного суду міста
Києва від 19.03.2013 р. у справі №2610/10996/2012
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 01.11.2013 р. №К/800/44906/13
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою на
постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.03.2013 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2013 р.

Отже, колегія суддів вважає, що
позивачем правомірно застосовані
тарифи, встановлені вищевказаними
розпорядженнями при обчисленні
вартості спожитої відповідачем
теплової енергії за договором №1310419
від 27.10.2006 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України, порушення зобов'язань
є підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Таким чином, відповідно до умов
договору та чинного законодавства
України, враховуючи те, що відповідач у
встановлений договором №1310419 від 27.10.2006
р. строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, у позивача
наявні правові підстави вимагати
стягнення з відповідача за порушення
грошового зобов'язання інфляційних
втрат, три відсотки річних.

Колегія суддів вважає розрахунок сум
інфляційних втрат, трьох відсотків
річних, заявлених до стягнення, вірним.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язання по оплаті за Договором,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 135045,84 грн. основного
боргу з урахуванням інфляційної
складової боргу, 943,94 грн. 3% річних.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ковальська-Житлосервіс" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 04.11.2013 р. у справі
№6/207 - без змін.

2. Матеріали справи №6/207 повернути до
господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун