донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014р. справа №905/4737/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В.
Принцевської Н.М., Скакуна О.А.при
секретарі судового засідання
Прилуцьких М.І.за участю представників:
від позивача: не прибуввід відповідача
1:Шатохін М.В. довіреність №б/н від
20.05.2013р.від відповідача 2:Стоян О.Б.
довіреність №б/н від
01.07.2013р.розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства «Слов'янський завод
високовольтних ізоляторів», м.
Слов'янськ Донецької області на
рішення господарського суду Донецької
області від07.11.2013р.по справі№905/4737/13
(суддя Осадча А.М.)за позовомПублічного
акціонерного товариства «Слов'янський
завод високовольтних ізоляторів», м.
Слов'янськ Донецької області до
1.Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фондова компанія
«Кліринговий дім», м. Київ; 2.Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Аудиторська фірма «Ніка-аудит», м.
Донецьк провизнання недійсним
договору №14 від 04.03.2013р.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
«Слов'янський завод високовольтних
ізоляторів», м.Слов'янськ Донецької
області звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фондова компанія
«Кліринговий дім», м. Київ та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аудиторська фірма
«Ніка-аудит», м. Донецьк про визнання
недійсним договору №14 від 04.03.2013р.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.11.2013р. у справі
№905/4737/13 у задоволенні позовних вимог
відмовлено. Судове рішення
обґрунтоване тим, що судом не
встановлено жодних правових підстав
щодо невідповідності укладеного
договору вимогам чинного
законодавства, що мало б наслідком його
недійсність.

Позивач, не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх доводів скаржник
посилається на те, що спірний договір
підписаний зі сторони Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фондова
компанія «Кліринговий дім» Давиденком
Д.С., але з тексту договору не зрозуміло
ім'я та по-батькові підписанта та не
зазначено яку посаду він займає на
підприємстві, тому, на його думку, не
відомо чи мала ця фізична особа
повноваження для підписання договору
від імені юридичної особи. Вважає, що
сторони у договорі не погодили строк
дії договору, тобто не дійшли згоди
всіх істотних умов договору.

Позивач у судове засідання 17.12.2013р. не
прибув, направив клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю прийняття участі у
розгляді справи з підстав виїзду у
відрядження за кордон по справам
підприємства. У судове засідання, яке
відбулося 21.01.2014р. не з'явився, причин не
повідомив.

Представник відповідача 1 у судове
засідання прибув, вимоги ухвали суду не
виконав, проти розгляду справи без
участі представника позивача не
заперечував.

Представник відповідача 2 у судове
засідання прибув, проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
проти розгляду справи за відсутністю
представника позивача не заперечував.

Судова колегія вважає можливим
здійснити розгляд справи у відсутності
представника позивача, оскільки
сторони були повідомлені про день та
час судового засідання належним чином
відповідно до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної
інстанції здійснювалось за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у порядку розгляду апеляційної скарги
встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді норм матеріального та
процесуального права, що мають
значення для справи. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи,
04.03.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ФК "Кліринговий Дім"
(Замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "АФ "Ніка-Аудіт"
(Виконавець) укладений договір №14 на
виконання аудиторських робіт, за
умовами пункту 1.1 якого Замовник, як
акціонер ПАТ "СЗВІ" (Емітент) доручає, а
Виконавець бере на себе обов'язки
провести аудиторську перевірку
Емітента за узгодженою процедурою, яка
перелічується у додатку №1 до цього
договору.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін без складання
протоколу розбіжностей.

Відповідно до пункту 1.2. договору
проведення аудиторської перевірки
Емітента призначається на підставі
пункту 4 статті 74 Закону України "Про
акціонерні товариства".

Пунктом 4.1 договору сторони визначили,
що за виконання аудиторських робіт
Замовник сплачує Виконавцю 10 тис.грн.
без ПДВ (платник єдиного податку 5%).

Згідно з пунктом 4.2. договору на
виконання робіт, передбачених даним
договором, Замовник перераховує
Виконавцю аванс в розмірі 100%.
Перерахування суми авансу
відбувається протягом 5 (п'яти) днів з
дня отримання від Емітента
повідомлення про можливість
проведення перевірки.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили,
що договір діє в період з моменту
підписання до його повного виконання.

У пункті 4.3 договору сторони
передбачили, що вартість послуг по
договору відповідає рівню звичайних
цін на дату підписання договору.
Вартість послуг може бути збільшена у
зв'язку зі збільшенням обсягу робіт за
домовленістю сторін. Сторони обізнані
про вартість аудиторських послуг на
внутрішньому ринку.

У третьому розділі договору сторони
визначили порядок здавання та прийому
робіт. Зокрема, робота буде
виконуватись після надання Емітентом
можливості проведення перевірки.
Конкретні строки виконання робіт
визначатимуться за взаємною згодою
сторін.

Здавання та прийом виконаних
аудиторських робіт (надання послуг)
оформлюються актом прийому-здачі
виконаних робіт. Акт підписується
двома сторонами та є підставою для
закінчення дії договору (п.п.3.1, 3.2
договору).

Статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також з дій осіб, що не
передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права і обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, є зокрема, договори та
інші правочини.

Як вбачається з договору №14 від 04.03.2013р.
у пункті 1.2 сторони домовились, що
проведення аудиторської перевірки
Емітента призначається на підставі
пункту 4 статті 75 Закону України "Про
акціонерні товариства".

Таке ж посилання в якості підстави
здійснення проведення аудиторської
перевірки зазначено й у вимозі, яку
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ФК "Кліринговий Дім"
направило Публічному акціонерному
товариству "СЗВІ".

Пунктом 4 статті 75 Закону України "Про
акціонерні товариства" визначено, що
висновок аудитора крім даних,
передбачених законодавством про
аудиторську діяльність, повинен
містити інформацію, передбачену
частиною другою статті 74 цього Закону,
а також оцінку повноти та
достовірності відображення
фінансово-господарського стану
товариства у його бухгалтерській
звітності.

Відповідно до пункту 5 статті 75 Закону
України "Про акціонерні товариства"
аудиторська перевірка діяльності
акціонерного товариства також має бути
проведена на вимогу акціонера
(акціонерів), який (які) є власником
(власниками) більше 10 відсотків простих
акцій товариства. У такому разі
акціонер (акціонери) самостійно
укладає (укладають) з визначеним ним
(ними) аудитором (аудиторською фірмою)
договір про проведення аудиторської
перевірки фінансово-господарської
діяльності товариства, в якому
зазначається обсяг перевірки.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору недійсним, позивач
посилається на порушення вимог закону
щодо незалежності аудитора, про що, на
його думку, свідчить допущення
однакової помилки як у вимозі
відповідача 1, так і у договорі, а саме,
посилання на пункт 4 статті 75 Закону
України "Про акціонерні товариства"
замість пункту 5 статті 75 вказаного
Закону, яким визначено призначення
аудиторської перевірки на вимогу
акціонера.

Проте колегія суддів зазначає, що
частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 181 Господарського
кодексу України встановлено, що проект
договору може бути запропонований
будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках.

З матеріалів справи вбачається, що
договір підписано сторонами у
редакції, що була запропонована ним та
в подальшому погоджена відповідачем 2.

Пунктом 3 статті 73 Закону України "Про
акціонерні товариства" визначено, що
незалежним аудитором не може бути:
афілійована особа товариства;
афілійована особа посадової особи
товариства; особа, яка надає
консультаційні послуги товариству.

При цьому, відповідно до статті 20
Закону України "Про аудиторську
діяльність" проведення аудиту
забороняється: аудитором, який має
прямі родинні стосунки з членами
органів управління суб'єкта
господарювання, що перевіряється;
аудитором, який має особисті майнові
інтереси в суб'єкта господарювання, що
перевіряється; аудитором - членом
органів управління, засновником або
власником суб'єкта господарювання, що
перевіряється; аудитором - працівником
суб'єкта господарювання, що
перевіряється; аудитором -
працівником, співвласником дочірнього
підприємства, філії чи представництва
суб'єкта господарювання, що
перевіряється; якщо розмір винагороди
за надання аудиторських послуг не
враховує необхідного для якісного
виконання таких послуг часу, належних
навичок, знань, професійної
кваліфікації та ступінь
відповідальності аудитора; аудитором в
інших випадках, за яких не
забезпечуються вимоги щодо його
незалежності.

Членам адміністративних, керівних та
контролюючих органів аудиторських
фірм, які не є аудиторами, а також
засновникам, власникам, учасникам
аудиторських фірм забороняється
втручатися в практичне виконання
аудиту в спосіб, що порушує
незалежність аудиторів, які здійснюють
аудит.

Приймаючи до уваги принцип свободи
договору, суд вважає, що посилання у
тексті договору та у вимозі на пункт 4
статті 75 Закону України "Про акціонерні
товариства", а не на пункт 5 статті 75
вказаного Закону, як мало бути на думку
позивача, не є свідченням того, що
відповідачами порушено вимоги щодо
незалежності аудитору, встановлені
пунктом 7 частини 1 статті 20 Закону
України "Про аудиторську діяльність" та
не може бути належною підставою для
визнання договору недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду, що доводи
позивача в цій частині є
необґрунтованими та такими, що не
підтверджені жодним чином.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта стосовно
відсутності повноважень щодо
підписання договору з боку Товариства
з обмеженою відповідальністю "ФК
"Кліринговий Дім" з огляду на наступне.

Як вбачається з преамбули
договору №14 від 04.03.2013р., договір від
імені Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фондова компанія
"Кліринговий Дім" підписаний
Давиденком Д.С., який діє на підставі
Статуту.

Відповідно до Протоколу №2-2006 від
27.03.2006р. загальних зборів учасників
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фондова компанія
"Кліринговий Дім" Давиденка Дмитра
Сергійовича призначено на посаду
директора товариства з 01.04.2006р.

Згідно Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб- підприємців №678040 станом
на 20.05.2013р. керівником Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фондова
компанія "Кліринговий Дім" є Давиденко
Дмитро Сергійович. Останній також
зареєстрований як підписант, який має
право вчиняти дії від імені юридичної
особи без довіреності, у тому числі
підписувати договори та дані про
наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи.

Пунктом 10.6 Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фондова
компанія "Кліринговий Дім" передбачено,
що виконавчим органом товариства, що
здійснює управління його поточною
діяльністю є Директор.

За приписами пункту 10.6.1 Статуту
Директор вирішує всі питання
діяльності товариства, крім тих, які
віднесено до компетенції Зборів
Учасників.

Відповідно до пункту 10.6.4 Статуту
Директор, серед іншого, має право без
доручення здійснювати від дії імені
товариства, укладати угоди та чинити
юридичні дії від імені товариства,
давати доручення, відкривати та
використовувати рахунки товариства в
установах банків.

Таким чином, директор Товариства
з обмеженою відповідальністю "Фондова
компанія "Кліринговий Дім" Давиденко
Д.С. мав повноваження на підписання
договорів від імені вказаного
підприємства.

З огляду на викладене, судова
колегія погоджується з висновком
господарського суду, що спірний
договір №14 від 04.03.2013р. на виконання
аудиторських робіт з боку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фондова
компанія "Кліринговий Дім" підписано
уповноваженою особою - директором
підприємства Давиденком Д.С. та вважає
лише припущеннями висловлені в
апеляційній скарзі сумніви щодо
повноважень Давиденка Д.С. на
підписання договору від імені
юридичної особи.

Також, колегія суддів не приймає
посилання апелянта про неузгодженість
істотних умов договору, а саме, строку
дії договору з огляду на наступне.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно вимог статті 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Зазначені норми кореспондуються
з приписами статті 180 Господарського
кодексу України.

Строком дії господарського договору є
час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору. На
зобов'язання, що виникли у сторін до
укладення ними господарського
договору, не поширюються умови
укладеного договору, якщо договором не
передбачено інше. Закінчення строку
дії господарського договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, що мало місце під час
дії договору.

Відповідно до статті 251
Цивільного кодексу України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (статті 252 Цивільного кодексу
України).

Пунктом 7.3 договору передбачено, що
договір діє в період з моменту його
підписання до його повного виконання.

Одночасно, зі змісту пункту 3.2
договору випливає, що підписаний
сторонами акт прийому-здачі виконання
робіт є підставою для закінчення дії
договору.

Проаналізувавши умови спірного
договору, колегія суддів дійшла
висновку, що пункт 3.2 взаємно пов'язаний
з пунктом 7.3 договору, оскільки
підписаний між сторонами актом прийому
здачі виконаних робіт засвідчує факт
надання послуг за договором, тобто є
доказом виконання договору з боку
Виконавця.

Отже, строк дії договору визначено
сторонами вказівкою на подію, а саме
підписання сторонами акту
прийому-здачі виконаних робіт, який є
доказом виконання умов договору, у
зв'язку з чим, твердження скаржника
стосовно того, що сторонами не
визначено строк дії договору,
вважаються безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів
не погоджується з доводами апелянта, що
під час укладання договору на
виконання аудиторських робіт №14 від
04.03.2013р. сторонами не було досягнуто
згоди щодо істотних умов договору, а
саме, строку дії договору.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що сторонами були визначені всі
істотні умови спірного договору, що
підтверджується умовами договору.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
встановлено, що судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

За вимогами статей 1, 8 Конституції
України зміст правочину не повинен
суперечити положенням також інших,
крім актів цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується
судом у випадках та порядку,
визначеному цивільним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного
Кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу,
зокрема: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
зазначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Проте, позивачем не наведено жодних
правових підстав щодо невідповідності
укладеного договору вимогам чинного
законодавства, що мало б наслідком його
недійсність. Наявність будь-яких
обставин, які б свідчили про
невідповідність спірного договору
вимогам закону, позивачем не вказано,
та судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що господарський суд дійшов вірного
висновку про відсутність підстав, з
наявністю яких законодавство України
пов'язує недійсність договору.

За приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивач не довів
недійсність правочину, апеляційний
господарський суд вважає, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з'ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Донецької області
від 07.11.2013р. у справі №905/4737/13 підлягає
залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків викладених у
рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Слов'янський
завод високовольтних ізоляторів», м.
Слов'янськ Донецької області на
рішення господарського суду Донецької
області від 07.11.2013р. у справі №905/4737/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 07.11.2013р. у справі №905/4737/13 -
залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

Головуючий
Н.В. Ломовцева

Судді:
Н.М. Принцевська

О.А.Скакун

Надруковано 6 прим.:

1прим.-Позивачу;

2прим.-Відповідачам;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.