ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.2014
Справа № 905/8543/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 58785 грн. 16 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

В описовій частині позову ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» зазначає про наявність
підстав про стягнення з ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» заборгованості у сумі
58876 грн. 96 коп., яка складається із суми
невиплаченого відповідачем страхового
відшкодування у розмірі 58785 грн. 16 коп.
та 3% річних у сумі 91 грн. 80 коп.

Проте, в прохальній частині позову ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» просить стягнути з
відповідача лише суму невиплаченого
ПАТ «Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» страхового
відшкодування у розмірі 58785 грн. 16 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 528, 993, 1188, 1194
Цивільного кодексу України, ст. 27
Закону України «Про страхування», ст. 6,
22, 29, 35, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності та
відзив від 14.01.2014р. на позовну заяву, в
якому посилався на відсутність
підстав для відшкодування збитків в
порядку регресу, а саме:

- на відсутність погодження щодо
виплати суми страхового відшкодування
між потерпілою особою та страховиком
(ПАТ «Страхова компанія «Арсенал
Страхування»);

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

- не врахування позивачем суми франшизи
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/0008530 та ліміту відповідальності за
цим полісом;

- на відсутність правових підстав для
стягнення 3% річних.

Представник третьої особи або третя
особа в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлені
сторонам за адресою, зазначеною в
позові та спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
господарський суд вважає, що сторони
були повідомлені про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористалися, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 17.05.2011 року між
ПАТ «Страхова компанія «Арсенал
Страхування» (Страховик) та ОСОБА_2
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 43/11-Тз/Дн (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Ford Focus», державний номер НОМЕР_1. Строк
дії Договору з 18.05.2011р. по 17.05.2012 року.
Цим Договором визначена сума
страхового платежу у розмірі 4568,96 грн.
(а.с.7-10).

03 лютого 2012 року у м. Донецьку сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Ford Focus», державний номер
НОМЕР_1 та автомобіля «ВАЗ 210990»,
державний номер НОМЕР_2, що під
керуванням ОСОБА_1

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у позивача
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

06.02.2012 року Страхувальник звернувся до
Страховика із заявою про настання
страхового випадку, в якій просив
виплатити суму страхового
відшкодування по рахунку СТО (а.с. 15).
Отже доводи відповідача про
відсутність погодження щодо виплати
суми страхового відшкодування між
потерпілою особою та страховиком (ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування») спростовані матеріалами
справи.

Для визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Ford Focus», державний номер НОМЕР_1, у
результаті його пошкодження в ДТП, ТОВ
«Експертно-Консалтінгове бюро»
проведене експертне автотоварознавче
дослідження. Згідно звіту 65/04 від
13.04.2012р. про оцінку, вартість
матеріального збитку завданого
пошкодженням транспортного засобу,
вартість відновлювального ремонту
цього автомобіля з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу складає
96474,45 гривень (а.с. 16-20).

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 43/11-Тз/Дн від 17.05.2011р.,
враховуючи вартість відновлювального
ремонту встановленого звітом 65/04 від
13.04.2012р., на підставі страхового акту
від 18.06.2012р. (а.с.32), позивачем здійснено
виплату страхового відшкодування в
сумі 58875 грн. 16 коп. на користь ОСОБА_2. що
підтверджується платіжним дорученням
№4080 від 18.06.2012 року (а.с. 34).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Вироком Кіровського районного суду м.
Донецька від 27.06.2012 року винним у
вчиненні ДТП, що сталося 03.02.2012р., було
визнано ОСОБА_1, та притягнуто його до
кримінальної відповідальності за ч.1
ст. 286 КК України (а.с.13-14).

Цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу автомобіля «ВАЗ 210990», державний
номер НОМЕР_2, станом на час вчинення
ДТП ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ
«УАСК «Аска», що підтверджується
полісом №АВ/0008530, зі строком дії з
26.10.2011р. по 25.10.2012р. (а.с.33). Цим полісом
встановлено ліміт відшкодування за
майнову шкоду у розмірі 50000 грн. та
франшиза 1000 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Ford Focus»,
державний номер НОМЕР_1, згідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, а до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування відповідно до договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача як особи, відповідальної
за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, 02.08.2013 року звертався до
відповідача із претензією про виплату
страхового відшкодування на суму 58785,16
грн. (а.с.36), яку відповідач отримав
09.08.2013р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.37), проте, відповідач,
кошти не перерахував, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з вказаним позовом.

У своїх запереченнях представник
відповідача зазначав про відсутність у
позивача підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки
позивачем не надано доказів сплати
страхувальником страхового платежу,
тобто відсутнє підтвердження дії
договору страхування на момент події,
який по суті є підтвердженням того, що
виплата страхового відшкодування була
здійснена без порушень умов
страхування.

Судом розглянуті та відхилені ці
доводи відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України.

У відповідності до статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Згідно до статті 983 Цивільного Кодексу
України договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Нормами статті 28 Закону України "Про
страхування" визначено, що дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність за згодою сторін, а також у
разі несплати страхувальником
страхових платежів у встановлені
договором строки. При цьому договір
вважається достроково припиненим у
випадку, якщо перший (або черговий)
страховий платіж не був сплачений за
письмовою вимогою страховика протягом
десяти робочих днів з дня пред'явлення
такої вимоги страхувальнику, якщо інше
не передбачено умовами договору.

Такими чином, вимоги щодо необхідності
внесення страхових платежів для
набрання чинності договором
страхування або для запобігання його
припиненню викладені у статті 983 ЦК
України та статті 28 Закону України "Про
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи,
страхувальником 19.05.2011 року був
сплачений страховий платіж страхові за
Договором № 43/11-Тз/Дн у розмірі 8703,30
грн., що підтверджується випискою по
рахунку ПАТ «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» (а.с.45).

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/0008530 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в сумі
49000 грн. (50000 грн. - 1000 грн. = 49000 грн.)

Крім того, суд зазначає, що в описовій
частині позову ПАТ «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» зазначає про
наявність підстав про стягнення з ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» заборгованості у сумі
58876 грн. 96 коп., яка складається із суми
невиплаченого відповідачем страхового
відшкодування у розмірі 58785 грн. 16 коп.
та 3% річних у сумі 91 грн. 80 коп.

Проте, в прохальній частині позову ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» просить стягнути з
відповідача лише суму невиплаченого
ПАТ «Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» страхового
відшкодування у розмірі 58785 грн. 16 коп.

Водночас, згідно ч.4 ст. 22 ГПК України
позивач до прийняття рішення по справі
має право збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених ст. 5 цього Кодексу.

Позивачем не надано до суду заяву про
збільшення розміру позовних вимог та в
матеріалах справи відсутні докази
направлення заяву про збільшення
розміру позовних вимог на адресу
відповідача. Оскільки позивач таким
правом не скористався, суд розглядає
позовну заяву ПАТ «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» в межах позовних
вимог, тобто лише щодо стягнення суми
страхового відшкодування у розмірі 58785
грн. 16 коп.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач частково довів заявлену
до стягнення з відповідача суму
страхового відшкодування, а відтак
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню на суму 49000 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 58785
грн. 16 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (01000,
м.Київ, вул. Борщагівська, 154, ) суму страхового відшкодування у
розмірі 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.Донецьк
, проспект Ілліча, будинок 100, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (01000,
м.Київ, вул..Борщагівська, 154, ) витрати по сплаті судового збору
у сумі 1434 (одна тисяча чотириста
тридцять чотири) грн. 15 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 14
січня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 17 січня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов