м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відоремленого підрозділу Трипільської
теплової електростанціїдоДержавного
підприємства "Вугілля України"третя
особаДержавне підприємство
"Луганськвугілля"провідшкодування
збитків 26 269,08 грн.
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Желінська Т.М., Грибець
В.А. - представник за довіреністю;
від відповідача: Вовченко О.С. -
представник за довіреністю;
від третьої особи: не з'явились.
У судовому засіданні 13.01.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Центренерго" в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції до Державного
підприємства "Вугілля України" про
стягнення 26 269,08 грн. збитків та
стягнення судових витрат.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.11.2013 порушено провадження у
справі №910/21396/13, розгляд справи
призначений на 25.11.2013.

Ухвалою від 25.11.2013 рогляд справи
відкладений на 16.12.2013.

Ухвалою від 16.12.2013 залучено до участі у
справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмте спору, на
стороні відповідача - ДП
«Луганськвугілля»; продовжено строк
вирішення спору та відкладено розгляд
справи на 13.01.2014.

У відзиві на позов, відповідач
заперечив проти позову та зазначив, що
відсутність акту приймання-передачі
надлишку вугілля, перевантаженого за
даними досилочної накладної №46413795 у
вагон №65384604, №46990115 у вагон №65504557, №
46776407 у вагон №67865469 спростовує факт
перевантаження надлишку вугілля у
інший вагон, зафіксований комерціним
актом №042573/216/139 від 15.05.2012 та актом
загальної форми №657 від 17.05.2012, №685 від
26.05.2012, №765 від 01.06.2012. В матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази направлення виклику залізницею
представника вантажовідправника для
спільного зважування. Таким чином,
позивач не довів, що йому було
заподіяно збитки саме в результаті дій
чи бездіяльності ДП «Вугілля України».

Представники третьої особи у судові
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили, письмових
пояснень суду не подали.

В судовому засіданні 13.01.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011 між Публічним акціонерним
товариством "Центренерго" (далі -
позивач, покупець) та Державним
підприємством "Вугілля України" (далі -
відповідач, постачальник) було
укладено договір поставки вугілля №111/6
(надалі -Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору
постачальник поставляє покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними у
договорі, а покупець приймає вугілля,
оплачує його вартість на умовах,
встановлених договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
вугілля постачається рівномірно
протягом періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція призначення)
згідно з міжнародними правилами
тлумачення термінів "Інкотермс" в
редакції 2000 року з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Договором, та за реквізитами покупця,
вказаними в Додатках до Договору.

Відповідно до п. 3.2.5. постачальник має
право доручити виконання зобов'язань
по поставці вугілля за Договором
третій особі - Вугледобувному
підприємству, особу якого Сторони
погодять у Додатках до Договору.

Відповідно до умов Договору на адресу
вантажоотримувача Трипільської ТЕС
ПАТ "Центренерго" у 2012 році за
залізничними накладними №№ 52332897, 51840866,
525224414, 52522083 вантажовідправником
Славяносербськ-Донецький
(вугледобувне підприємство - ДП
"Луганськвугілля") були відправлені
вагони з вугіллям - антрацит №№67866640,
60851029, 68296642, 67664052.

На шляху прямування вказані вагони на
підставі актів загальної форми №685, 657,
765 були затримані для зважування, під
час якого виявлено перевантаження
вагонів понад вантажопідйомність, про
що складено комерційні акти АА042605/242/151,
АА042673/216/139, АА042651/248/158, АА042612/249/159.

Надлишок вугілля був перевантажений з
вагону №678666404 у вагон №67865469, з вагону
№60851029 у вагон №65384604, з вагону №68296642 та
вагону №67664052 у вагон №65604557 та видано
посилочні накладні №46776407, 46413795, 46990115.

У зв'язку з тим, що вантаж був
навантажений відповідачем понад
вантажопідйомність вагонів та у
зв'язку із перевантаженням вантажу у
інші вагони, позивачем були понесені
витрати у сумі 26 269,08 грн., пов'язані з
оплатою за додаткові послуги по
перевантаженню надлишку вантажу з
зазначених вагонів у інші вагони, що
підтверджується накопичувальною
карткою №30050462, 21050434, 12060516, переліками
3005, 1506, 2105, 1206, 0706, копії яких містяться у
матеріалах справи.

Пунктом 6 Статуту залізниць України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998 №457
передбачено, що накладна є основним
перевізним документом встановленої
форми, оформленим відповідно до цього
Статуту та Правил і наданим залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 4 Правил приймання
вантажів до перевезення, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 344 від 21.11.2000 відправник
зобов'язаний підготувати вантаж до
навантаження відповідно до вимог, які б
забезпечували його збереження на
всьому шляху перевезення.

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до
перевезення передбачено, що загальна
маса вантажу визначається зважуванням
(на вагонних, вантажних, елеваторних та
інших вагах) або іншим способом. Тип ваг
указується в накладній.

Маса вантажу визначається
відправником.

Про спосіб визначення маси вантажу
відправник зобов'язаний зазначити в
накладній.

Як передбачено п. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній.

Залізниця має право перевіряти
правильність цих відомостей, а також
періодично перевіряти кількість та
масу вантажу, що зазначаються у
накладній.

Згідно із ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Комерційний акт складається для
засвідчення, зокрема, невідповідності
найменування, маси і кількості місць
вантажу, багажу чи вантажобагажу
натурою з даними, зазначеними у
транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти
комерційний акт, якщо вона сама виявила
зазначені вище обставини або якщо про
існування хоча б однієї з них заявив
одержувач або відправник вантажу,
багажу чи вантажобагажу.

Як передбачено п. 1.3. Правил розрахунків
за перевезення вантажів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 644 від 21.11.2000 остаточні
розрахунки між залізницями і
одержувачами за перевезення вантажів і
надання додаткових послуг
здійснюються на станціях призначення.
При цьому до оформлення видачі вантажу
одержувачу станція повинна перевірити
правильність сплаченої провізної
плати, отримати недобори і всі платежі,
які виникли на станції відправлення
або при перевезенні і на станції
призначення.

Таким чином, сплата одержувачем всіх
платежів, які виникли при перевезенні,
є умовою оформлення видачі залізницею
вантажу одержувачу.

Статтями 193, 224, 225 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. До складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
додаткові витрати, понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
майнового права та інтересу. Одним зі
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків.

Аналогічні норми містяться також в
статті 20 Господарського кодексу
України, якою встановлено, що кожний
суб'єкт господарювання має право на
захист своїх прав і законних інтересів,
зокрема шляхом відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 22 ЦК України збитками
є зокрема витрати, які особа зробила
для відновлення свого порушеного
права.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Обов'язок відшкодування збитків є
загальною формою цивільно-правової
відповідності, яка настає для боржника
внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності,
відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України.

Для визначення підстав застосування
такої міри відповідальності, як
стягнення збитків (шкоди), необхідно
з'ясувати наявність всіх елементів
складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки, розміру
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника і
збитками, вину боржника.

Відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання доводить особа, яка
вчинила таке порушення (ч. 2 ст. 614
Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 9.4. Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС
(редакція 2000 року) відповідно до
"D"-термінів продавець відповідає за
прибуття товару в узгоджене місце чи
пункт призначення, при цьому продавець
зобов'язаний нести всі ризики й витрати
щодо доставки товару до цього місця
(пункту). Статтями А.3., А.6. терміну DDP на
продавця покладений обов'язок укласти
договір перевезення товару до
названого місця призначення та
додатково до витрат, що випливають із
статті А.3 "а", нести всі витрати,
пов'язані з товаром, до моменту
здійснення його поставки у
відповідності з статтею А.4.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав належним чином
зобов'язання перед позивачем щодо
поставки товару, що призвело до
необхідності понесення позивачем
витрат, пов'язаних із прийняттям такого
товару.

Заперечення відповідача викладені у
відзиві на позов, спростовані
матеріалами справи та вищенаведеними
обставинами.

Враховуючи, що наявні у матеріалах
справи докази свідчать про
обґрунтованість вимог позивача, та
зважаючи на те, що сума збитків,
спричинених порушенням відповідачем
своїх зобов'язань за договором та
понесених позивачем підтверджується
матеріалами справи, суд прийшов до
висновку, що вимоги Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"
про стягнення збитків підлягають
задоволенню у розмірі 26 269,08 грн.

З огляду на задоволення позову витрати
по сплаті судового збору згідно із ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства
"Вугілля України" (01601, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 4,код 32709929) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Центренерго" (03151, м. Київ, вул.
Народного ополчення, 1, код 22927045) 26 269,08
грн. (двадцять шість тисяч двісті
шістдесят девять гривень 08 коп.) -
збитків, 1 720,50 (одна тисяча сімсот
двадцять гривень 50 коп.) - судового
збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 16.01.2014

Суддя

М.Є. Літвінова