ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.14р. Справа № 904/9128/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
Будвироби", м.Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кові", м.
Київ

до відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Дніпропетровськ

про стягнення 67 660,32 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Горевий І. В.,
довіреність б/н від 08.01.2014р.;

від позивача 2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
Будвироби" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою до
відповідача-1: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кові" до
відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
68 299,38 грн., з яких: 58 887,56грн. - основний
борг, 7 747,36грн. - пеня, 1 664,46 грн. - 3%
річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем-1 умов
договору №09/13 купівлі-продажу від
28.01.2013р., в частині оплати поставленого
товару. В забезпечення виконання
зобов`язання між позивачем та
відповідачем-2 було укладено договір
поруки від 28.01.2013р.

Ухвалою від 26.11.2013р. порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 23.12.2013р.

23.12.2013р. відповідач-1 подав до суду
відзив на позовну заяву, в якому
просить відмовити в позовних вимогах
щодо стягнення пені та солідарної
відповідальності ТОВ "Кові" та ФОП
ОСОБА_1 Основний борг відповідача-1
перед позивачем становить 38887,56 грн.,
оскільки 02.12.2013р. було здійснено оплату
в рахунок основного боргу в розмірі 20
000,00 грн. Вважає, що стягнення 3% річних
відповідно до розрахунку позивача
підлягає задоволенню. Не підлягає
задоволенню стягнення з відповідача-1
пені у розмірі 7747,36 грн. тому, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов`язання
припиняється через 6 місяців від дня,
коли зобов`язання мало бути виконано.
Крім того, не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо солідарної
відповідальності відповідача-1 та
відповідача-2, оскільки при укладанні
договору купівлі продажу №09/13 від
28.01.2013р. відповідач-1 взяв на себе
обов'язки щодо своєчасної оплати за
поставлений товар та ці обов'язки
виконує.

23.12.2013р. відповідач-2 подав до суду
відзив на позовну заяву, в якому
просить у задоволенні позовних вимог
ТОВ "Підприємство Будвироби" до ФОП
ОСОБА_1 відмовити повністю, оскільки з
п. 5.21 договору поруки вбачається, що він
діє до моменту припинення поруки на
підставах, визначених ст. 559 Цивільного
кодексу України, тобто порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до п. 4.3 договору
купівлі-продажу від 28.01.2013р., останній
платіж за переданий товар по акту
приймання брухту № 114/1 від 05.04.2013р. мав
бути здійснений відповідачем-1 07.05.2013р.,
прострочення з 08.05.2013р. За таких
обставин у позивача виникло право
пред'явити вимогу до відповідача-2
(поручителя) про виконання порушеного
зобов'язання відповідача-1 щодо сплати
заборгованості за переданий товар,
починаючи з 08.05.2013р. протягом наступних
шести місяців. Таку вимогу до
відповідача-2 позивач пред'явив лише
22.11.2013р., тобто вже після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України шестимісячного строку.
Просить розглянути справу за його
відсутності.

23.12.2013р. розгляд справи відкладено на
15.01.2014р.

15.01.2014р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 20.01.2014р.

20.01.2014р. позивач подав до суду
уточнений розрахунок пені та просить
стягнути з відповідача 7108,3грн., просив
розглянути справу за відсутності його
представника.

У судове засідання з'явився
представник відповідача-1.

Відповідач-2 у судове засідання не
з'явився, у відзиві на позовну заяву
просив розглянути справу за його
відсутності.

Заслухавши пояснення представника
відповідача-1, дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кові" (покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
Будвироби" (продавець) було укладено
договір № 09/13 купівлі-продажу
(далі-договір).

Продавець зобов'язується передати у
власність, а покупець - прийняти та
оплатити брухт кольорових металів -
далі товар, згідно з технічними умовами
і якістю, і на умовах вказаними в даному
договорі, та діючої специфікації, що
являється невід'ємною частиною даного
договору (п. 1.1 договору).

Оплата за товар, поставлений на умовах
даного договору, здійснюється покупцем
в безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок продавця в
українській гривні, протягом 20-ти
(двадцяти) банківських днів після
прийняття товару на підставі
приймально-здавальних актів (п. 4.3
договору).

Покупець за цим договором несе
відповідальність за порушення строків
виконання зобов'язань своєчасного
розрахунку за поставлену партію товару
згідно пункту 4.3 договору у вигляді
сплати пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, діючої на момент
виникнення порушення, за кожний
прострочений календарний день (п. 5.3
договору).

Термін дії договору встановлюється з
дати його підписання по 31 грудня 2013р.,
але в будь-якому випадку до моменту
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань по договору (п. 6.1 договору).

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 128 887,56 грн., що підтверджується
видатковими накладними №49 від 07.03.2013р.
та №64 від 05.04.2013р. (а.с. 19, 27), актами
приймання брухту та відходів
кольорових металів № 90/03/07 від 07.03.2013р.
та № 04/05 від 05.04.2013р. (а.с. 22, 28),
товарно-транспортними накладними №
030707 від 07.03.2013р. та № 040507 від 05.04.2013р. (а.с.
24, 30) та рахунками до оплати № 54 від
07.03.2013р. та №76 від 05.04.2013р. (а.с. 18, 26).

У порушення умов договору відповідач
частково оплатив поставлений товар,
тобто свого обов'язку з повної та
своєчасної оплати отриманого товару у
встановлені строки не виконав, що і є
причиною спору.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст. 265 Господарського кодексу України).

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (п. 1 ч. 1
ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного
кодексу України).

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Позивач просить стягнути з
відповідачів-1,2 основний борг у розмірі
58 887,56грн.

Судом встановлено, що 02.12.2013р.
відповідач-1 перерахував позивачу 20
000,00грн. що підтверджується банківською
випискою (а.с.47).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет позову.

Згідно з п.4.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмета спору,
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору, якщо між
сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі
розгляду справи.

З огляду на викладене, провадження у
справі підлягає припиненню в частині
стягнення основного боргу у розмірі 20
000,00грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України, у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

На час розгляду справи доказів сплати
основного боргу у розмірі 38 887,56грн.
відповідачі-1,2 не надали.

Позивач просив стягнути з
відповідачів-1,2 пеню у розмірі 7 747,36 грн.

20.01.2014р. позивач подав до суду
уточнений розрахунок пені та просить
стягнути 7108,3грн.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).

У разi порушення зобов'язання настають
правовi наслiдки, встановленi договором
або законом, зокрема - сплата неустойки
(п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу
України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або iнше майно, якi боржник повинен
передати кредиторовi у разi порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у вiдсотках
вiд суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ст.549
Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн. Розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 5.3 договору покупець
несе відповідальність за порушення
строків виконання зобов'язань
своєчасного розрахунку за поставлену
партію товару згідно пункту 4.3 договору
у вигляді сплати пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
на момент виникнення порушення, за
кожний прострочений календарний день.

Відповідно до п.1.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

З урахуванням наведеного судом
проведено перерахунок пені та
визначено, що її розмір ставить 7038,01грн.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідачів-1,2 3% річних у розмірі
1664,46грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

28.01.2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (поручитель)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
Будвироби" (кредитор) було укладено
договір поруки.

В порядку та на умовах, визначених цим
договором, поручитель поручається
перед кредитором за виконання
обов'язків ТОВ "КОВІ" (надалі іменується
"боржник") перед кредитором за
договором № 09/13 від 28.01.2013р., укладеним
між кредитором та боржником, (надалі
іменується "договір №09/13 від 28.01.2013р.").
Поручитель зобов'язується сплатити
кредиторові всю вартість товару, а
також, включаючи, але не обмежуючись,
штрафні санкції, пеню, інші витрати
передбачені договором № 09/13 від
28.01.2013р., додатками та додатковими
угодами до нього (п.1 договору поруки).

У разі порушення боржником обов'язків
за договором № 09/13 від 28.01.2013р.
поручитель відповідає перед
кредитором солідарно, тобто кредитор
вправі на власний розсуд пред'явити
вимогу про сплату вартості товару за
вказаним договором № 09/13 від 28.01.2013р. до
боржника або до поручителя, або до двох
обох (п. 2.1 договору поруки).

Поручитель відповідає перед
кредитором по всій вартості товару, що
має бути оплачена за вказаним
договором № 09/13 від 28.01.2013р. , включаючи,
сплату штрафних санкцій, пені, інших
витрат передбаченим договором № 09/13
від 28.01.2013р. (п. 2.2 договору поруки).

У разі несплати боржником вартості
поставленого товару протягом строків
передбачених вказаним договором № 09/13
від 28.01.2013р., додатками та додатковими
угодами до нього, кредитор вправі
пред'явити вимогу про сплату платежів,
що мають бути сплачені до поручителя (п.
3.1 договору поруки).

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін (п. 5.1 договору поруки).

Цей договір діє до моменту припинення
поруки на підставах, визначених ст. 559
Цивільного кодексу України (п. 5.2
договору поруки).

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст.553 Цивільного
кодексу України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ст. 554
Цивільного кодексу України).

Порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності (ч. 1 ст.559 Цивільного
кодексу України).

Порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя (ч. 4 ст.559
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

23.12.2013р. відповідач-1 у відзиві на
позовну заяву, зазначив, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо солідарної відповідальності
відповідача-1 та відповідача-2, оскільки
при укладанні договору купівлі продажу
№09/13 від 28.01.2013р. відповідач-1 взяв на
себе обов'язки щодо своєчасної оплати
за поставлений товар та ці обов'язки
виконує.

23.12.2013р. відповідач-2 подав до суду
відзив на позовну заяву, в якому
просить у задоволенні позовних вимог
ТОВ "Підприємство Будвироби" до ФОП
ОСОБА_1 відмовити повністю, оскільки з
п. 5.21 договору поруки вбачається, що він
діє до моменту припинення поруки на
підставах, визначених ст. 559 Цивільного
кодексу України, тобто порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
Відповідно до п. 4.3 договору
купівлі-продажу від 28.01.2013р., останній
платіж за переданий товар по акту
приймання брухту № 114/1 від 05.04.2013р. мав
бути здійснений відповідачем-1 07.05.2013р.,
прострочення з 08.05.2013р. За таких
обставин у позивача виникло право
пред'явити вимогу до відповідача-2
(поручителя) про виконання порушеного
зобов'язання відповідача-1 щодо сплати
заборгованості за переданий товар,
починаючи з 08.05.2013р. протягом наступних
шести місяців. Таку вимогу до
відповідача-2 позивач пред'явив лише
22.11.2013р., тобто вже після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України шестимісячного строку.

Позивачем не надано суду доказів
звернення до відповідача-2 (поручителя)
з вимогою про виконання порушеного
зобов'язання відповідача-1 щодо сплати
заборгованості за договором
купівлі-продажу №09/13 від 28.01.2013р.
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

23.12.2013р. відповідач-1 подав до суду
відзив на позовну заяву, зазначивши,
про визнання позовних вимог в частині
38887,56грн. - основного боргу, оскільки
02.12.2013р. було здійснено оплату в рахунок
основного боргу в розмірі 20 000,00 грн. та
стягнення 3% річних.

Право відповідача визнати позов
повністю або частково передбачено ст. 22
Господарського процесуального
кодексу України.

Згідно зі ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України
визнання позову відповідачем
викладається в адресованій
господарському суду письмовій заяві,
що долучається до справи. У разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Дії відповідача не суперечать
законодавству, не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

З урахуванням наведеного,
господарський суд приймає визнання
відповідачем-1 позову в частині
стягнення основного боргу в розмірі 20
000,00 грн. та 3% річних.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу у розмірі 20 000,00грн. на підставі
п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору;
позовні вимоги задовольнити частково
та стягнути з відповідача-1 67590,03грн., з
яких:38 887,56грн. - основний борг, 7038,01грн. -
пеня, 1 664,46 грн. - 3% річних, стосовно
солідарної відповідальності
відповідачів-1,2 -відмовити.

Згідно з абз. 4 п.4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України"
правило статті 49 ГПК України щодо
розподілу сум судового збору у справах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог
застосовується також і у випадках, коли
судовий збір сплачено за мінімальною
(визначеною Законом) ставкою.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу витрати по
сплаті судового збору покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог: на
позивача - 1,72грн. (0,1%), на відповідача-1 -
1718,78грн. (99,9%).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу у
розмірі 20000,00грн.

У позовних вимогах до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 -відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кові" (02088, м.Київ,
вул.Першого Травня, буд.1-А,
ідентифікаційний код 37626177) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
Будвироби" (49051, м. Дніпропетровськ,
вул.Винокурова, буд.2А,
ідентифікаційний код 20248512) 67590,03грн., з
яких:38 887,56грн. - основний борг, 7038,01грн. -
пеня, 1 664,46 грн. - 3% річних, про що видати
наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кові" (02088, м.Київ,
вул.Першого Травня, буд.1-А,
ідентифікаційний код 37626177) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
Будвироби" (49051, м. Дніпропетровськ,
вул.Винокурова, буд.2А,
ідентифікаційний код 20248512) витрати по
сплаті судового збору у розмірі
1718,78грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
оголошення, а у разі якщо в судовому
засідання було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення - з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя І.В. Мілєва

Повне рішення складено 20.01.2014