м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23214/13 23.01.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Привалова
А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/23214/13

за позовом приватного підприємства
«Видавництво «Махаон-Україна»;

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет»;

про стягнення 20 052,63 грн.

Представники сторін:

від позивача: Грюканов Ю.О.,
довіреність б/н від 07.11.2013р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва
звернулось приватне підприємство
«Видавництво «Махаон-Україна» (надалі -
позивач) з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фудмаркет» (надалі - відповідач) про
стягнення 20 052,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не оплатив товар, отриманий
за видатковими накладними № 000000357 від
26.01.2012р., № 000000430 від 30.01.2012р. та №
000000431 від 30.01.2012р., внаслідок чого
виникла заборгованість у сумі 20 052,63
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.12.2013р. порушено провадження
у справі № 910/23214/13 та призначено її
розгляд на 19.12.2013р.

Присутній у судовому засіданні 19.12.2013р.
представник відповідача заперечував
проти позовних вимог та зазначив, що
між сторонами було укладено договір
поставки, на виконання умов якого і
було поставлено товар, відтак спірні
правовідносини регулюються
положеннями договору. Проте,
представник відповідача не надав
витребувані судом документи.

Ухвалою суду від 19.12.2013р. було
відкладено розгляд справи на 23.01.2014р.

Присутнім у судовому засіданні 23.01.2014р.
представником позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 19.12.2013р. не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду про час і місце його проведення, що
підтверджується розпискою від 19.12.2013р.
про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості між
сторонами, позивач за видатковими
накладними № 000000357 від 26.01.2012р., №
000000430 від 30.01.2012р. та № 000000431 від 30.01.2012р.,
копії яких залучені до матеріалів
справи та оригінали були оглянуті в
судовому засіданні, передав
відповідачеві товар на загальну суму 20
052,63 грн.

При цьому, твердження відповідача, що
товар за вказаними накладеними було
поставлено у відповідності до
укладеного між позивачем та
відповідачем договору поставки судом
відхиляється, оскільки у
вищезазначених накладних відсутнє
посилання на будь-який договір, а також
сторонами не надано доказів існування
укладених письмово договорів поставки
у період з 26.01.2013р. по 30.01.2013р.

Судом встановлено, що вищезазначені
видаткові накладні оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення «Про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
Фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, щодо зазначення обов'язкових в них
реквізитів, а саме: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назву документа
(форми); дату і місце складення
документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідач за отриманий товар не
розрахувався.

Оскільки отриманий товар відповідач не
оплатив у повному обсязі, позивач
11.11.2013р. цінним листом направив
відповідачу вимогу за вих. № 1 від
11.11.2013р. про сплату боргу в сумі 20 052, 63
грн. Проте, відповідач вказану вимогу
залишив без відповіді та задоволення.

Отже, на день розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем за отриманий товар становить
20 052,63 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом (ч. 1).

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ч .2).

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, однією з підстав
виникнення господарських зобов'язань є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу
України визначає загальний порядок
укладання господарських договорів,
зокрема, у частині 1 цієї статті
йдеться, що господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками;
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження до
виконання замовлення, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

З викладеного вище вбачається, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір у спрощений спосіб, що
підтверджується видатковими
накладними щодо передачі товару
відповідачу. Відповідно до цього
договору, позивач зобов'язався
поставити товар, а відповідач, у свою
чергу, прийняти його та оплатити.

Отже, за своєю правовою природою
правочин, який відбувся між позивачем
та відповідачем, є договором поставки,
проте при його укладенні сторонами не
встановлено терміну виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
поставки товару.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується

При цьому підписання покупцем
видаткових накладних, які є первинними
обліковими документами в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і які відповідають вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксують
факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України №
01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права»).

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 р. № 9/252-10 та від 28.02.2012
р. № 5002-8/481-2011.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
положення ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, відповідач зобов'язаний був
оплатити вартість товару в момент
отримання товару та підписання
товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленими
видатковими накладними та не надано
доказів оплати переданого товару,
відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 20 052,63 грн. є обґрунтованою,
документально підтвердженою, а відтак
підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Фудмаркет» (01103, м.
Київ, Залізничне шосе, 57; ) на користь приватного
підприємства «Видавництво
«Махаон-Україна» (04050, м. Київ, вул.
Мельникова, 12; ) 20 052 грн.
63 коп. - боргу, 1720 грн. 50 коп. - витрат по
сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.01.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов