ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 січня 2014 р. Справа № 902/1555/13

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Нешик О.С., при секретарі
судового засідання Снігур О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом комунального підприємства
"Вінницяоблтеплоенерго", м.Вінниця

до Вінницького національного
аграрного університету, м.Вінниця

про стягнення 553449,97 грн заборгованості
за договором купівлі-продажу теплової
енергії

За участю представників:

позивача - Кіхтенко О.М. (довіреність
№01/01/14 від 02.01.2014, паспорт серії АВ №
641474) та Зажирка Ю.Д. (довіреність №44/01/01
від 10.12.2013, адвокатське посвідчення);

відповідача - Власенко Т.С. (довіреність
№12-45-3007 від 26.12.2013, паспорт серії АВ
№824496) та Бурбеза В.І. (довіреність
№12-45-83 від 24.01.2014, паспорт серії АВ №
205803).

ВСТАНОВИВ :

Комунальне підприємство
"Вінницяоблтеплоенерго" звернулось до
господарського суду Вінницької
області з позовом про стягнення з
Вінницького національного аграрного
університету 553449,97 грн заборгованості
за договором купівлі-продажу теплової
енергії №Т-8/922 від 17.05.2012.

Ухвалою суду від 18 листопада 2013 року
порушено провадження у даній справі,
судове засідання призначено на 17
грудня 2013 року.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
17.12.2013 представника відповідача та
ненаданням останнім витребуваних
судом документів ухвалою суду від
17.12.2013 розгляд справи відкладено до
24.01.2014 та продовжено строк розгляду
спору на 15 днів.

Присутні в судовому засіданні 24.01.2014
представники позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Представником відповідача в судовому
засіданні подано клопотання "про
зменшення штрафних санкцій" (вх.
№08-46/682/14 від 24.01.2014), в якому останній
визнав основний борг в розмірі 521054,29
грн та просив суд зменшити штрафні
санкції (пеню) в зв'язку з важким
майновим станом установи, яка є
неприбутковою.

Розглянувши матеріали справи та додані
по справі додаткові документи,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

17.05.2012 між позивачем - КП
"Вінницяоблтеплоенерго" (за договором -
постачальник) та Вінницьким
національним аграрним університетом
(за договором -"споживач") укладено
договір №Т-8/922 купівлі-продажу
теплової енергії, відповідно до п.1.1.
якого постачальник взяв на себе
зобов'язання постачати споживачеві
теплову енергію в обумовлених
договором обсягах, а споживач
зобов'язався приймати та оплачувати
спожиту теплову енергію за
встановленими тарифами і в терміни,
передбачені договором.

В розділі 6 договору сторони погодили,
що розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться виключно в
грошовій формі відповідно до
встановлених тарифів. Розрахунковим
періодом є календарний місяць.
Споживач до 5 числа місяця споживання
проводить попередню оплату споживання
теплової енергії у розмірі 50% вартості
обсягів споживання передбачених на цей
місяць договором.

Відповідно до п.п. 6.4. договору, по
закінченню розрахункового періоду
споживач зобов'язаний:

6.4.1. прийняти у постачальника акт
здачі-приймання виконаних робіт та
підписати його протягом 5 діб, після
чого один підписаний та завірений
печаткою примірник повернути
постачальнику. Не підписаний без
обґрунтованих пояснень протягом 5 діб
Акт вважається таким, що набрав
чинності.

6.4.2. прийняти від постачальника рахунок
на оплату зазначених в акті
здачі-приймання виконаних робіт
обсягів поставленої теплової енергії
та оплатити її протягом 5 діб.

Згідно п.п. 11.1 цей договір набуває
чинності з 12.05.2012 і діє до 31.12.2012 та
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку дії договору від
кожної із сторін не надійде письмової
заяви про його припинення.

Із наявних у матеріалах справи актів
здачі-приймання виконаних робіт,
рахунків-фактур, актів про визначення
обсягів реалізованої теплової енергії,
вбачається, що позивачем, у період з
01.01.2012 по 31.12.2012 відповідно до умов
зазначеного вище договору поставлено,
а відповідачем отримано теплову
енергію на загальну суму 2478115,84 грн. та
холодну воду, що йде на підігрів на
загальну суму 82210,83 грн.

Однак, відповідач в порушення умов
договору здійснив лише часткову оплату
теплової енергії, фактично не
розрахувавшись за отриману теплову
енергію за листопад та грудень 2012 року,
внаслідок чого виникла заборгованість
в сумі 514588,05 грн та в сумі 6466,24 грн за
споживання холодної води, що йде на
підігрів за грудень 2012 року.

Таким чином, станом на 31.10.2013 борг
Вінницького національного аграрного
університету перед КП
"Вінницяоблтеплоенерго" складає 521054,29
грн. (514588,05+6466,24).

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Як було вказано вище, відповідач в
клопотанні "про зменшення штрафних
санкцій", поданому в судовому засіданні
24.01.2013 року вказав, що основний борг в
розмірі 521054,29 грн. позивачем визначений
вірно.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу визнано
відповідачем та підтверджено
договором, актами здачі-приймання
виконаних робіт, рахунками-фактурами,
розрахунком основного боргу та іншими
матеріалами справи, основний борг
підлягає стягненню в розмірі 521054,29 грн.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3% річних за період з 17.12.2012 по
31.10.2013 (з урахуванням здійснених
відповідачем в цей період двох
часткових проплат, а саме: 28.12.2012 в сумі
107087,23 грн. та 15.01.2013 в сумі 106224 грн.),
судом не виявлено помилок, а тому позов
в частині стягнення 12932,65 грн. 3% річних
підлягає задоволенню на підставі ст. 625
ЦК України.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 19463,03 грн.
пені за період з 17.12.2012 по 31.10.2013, які
обраховані з урахуванням здійснених
відповідачем в цей період двох
часткових проплат, а саме: 28.12.2012 в сумі
107087,23 грн. та 15.01.2013 в сумі 106224 грн.,
клопотання відповідача про зменшення
пені у вказаній в сумі, в результаті
чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 ЦК
України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 ГК України виконання зобов'язання
може забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст. 548 ЦК України
встановлено, що виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові
у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені є правомірними,
оскільки відповідають умовам
укладеного договору та положенням
чинного законодавства.

Як вказує відповідач, Вінницький
національний аграрний університет має
заборгованість перед іншими
юридичними особами більше 1 млн. грн., є
неприбутковою установою і на 2013 рік з
бюджету на комунальні кошти не було
виділено коштів. Господарської
діяльності університет не здійснює і
стягнення пені завдасть йому
фінансової шкоди.

З врахуванням встановлених обставин та
клопотання відповідача, суд прийшов до
висновку про необхідність зменшення
розміру заявленої до стягнення пені,
враховуючи наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено можливість зменшення за
рішенням суду розміру неустойки, що
стягується з боржника за порушення
зобов'язання, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків. При
цьому відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в
п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує
вказівку, що міститься в п. 2.4. ППВГСУ №14
від 17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", в якому
зазначається, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням
господарського суду (частина третя
статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК
України, пункт 3 статті 83 ГПК). Судовий
збір в разі зменшення судом розміру
пені покладається на відповідача
повністю, без урахування зменшення
такого розміру.

Слід зазначити, що законодавчо не
врегульований розмір (відсоткове
співвідношення) можливого зменшення
штрафних санкцій.

Враховуючи викладені обставини в
сукупності, суд, користуючись правом,
наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК
України та ст.83 ГПК України, зменшує
розмір заявленої до стягнення пені до
9731,50 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на
відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК
України. При цьому суд враховує п. 4.3.
ППВГСУ №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання
практики застосування розділу VІ
Господарського процесуального кодексу
України", в якому вказується, що у разі,
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 45,
46, 49, 82, 83, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Вінницького національного
аграрного університету (21008, м.Вінниця,
вул.Сонячна, 3; ) на
користь комунального підприємства
"Вінницяоблтеплоенерго" (21100 м.Вінниця,
вул.Вишнева, буд.24; )
521054,29 грн - основного боргу; 9731,50 грн
пені, 12932,65 грн 3% річних, 11069,00 грн -
судового збору.

3. У стягненні 9731,53 грн. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам
рекомендованими листами.

Повне рішення складено 29 січня 2014 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - КП "Вінницяоблтеплоенерго"
(21100, м.Вінниця, вул.Вишнева, 24);

3 - відповідачу - Вінницькому
національному аграрному університету
(21008, м.Вінниця, вул.Сонячна, 3).