Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" січня 2014 р.
Справа № 906/1742/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (м.Черкаси)

до Приватного акціонерного товариства
"Кремнянський крохмальний завод"
(с.Кремне, Лугинський район,
Житомирська область)

про стягнення 84717,26 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача 84717,26 грн., з
яких 55000 грн. - кошти неповернутої
фінансової допомоги, 28800 грн. - пеня, 917,26
грн. - 3% річних.

08.01.2014 від позивача на адресу суду
надійшов лист (а.с. 36), у якому остання
вказує, що будь-яких додаткових
фінансових операцій між ФОП ОСОБА_1 та
ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод"
за період з 20.03.2012 по 03.01.2014 не
здійснювалось. Також повідомляє, що у
зв'язку із значною відстанню не має
можливості прибути до відповідача для
підписання Акту звірки, а останній
ігнорує будь-які звернення позивача, що
виключає можливість провести звірку
взаєморозрахунків за допомогою
факсимільного зв'язку, або будь-яким
іншим способом. До листа позивачем
додано копію довідки про стан
заборгованості відповідача, оригінал
та копія договору №1-в від 15.02.2013, Акт
звірки взаєморозрахунків станом на
03.01.2014 (а.с. 37-40).

Крім того, 13.01.2014 на електронну адресу
суду надійшла заява позивача (а.с. 41-42),
згідно якої остання повідомляє, що
станом на 13.01.2014 кошти, надані в якості
поворотної фінансової допомоги ПрАТ
"Кремнянський крохмальний завод" за
Договором №1-в від 15.02.2012, не повернуті.
Вказує, що проти продовження розгляду
справи заперечує, оскільки відповідач
мав повернути зазначені кошти до 19.03.2013,
проте, на неодноразові завіряння, що
кошти будуть повернуті найближчим
часом, жодних фактичних дій не вчинено.
За вказаного, позивач вважає, що
відповідач уникає виконання свого
обов'язку по поверненню отриманих
коштів, що в свою чергу, негативно
впливає на її господарську діяльність.

13.01.2014 на адресу суду від відповідача
надійшло клопотання (а.с. 43), згідно
якого останній просить суд продовжити
строк розгляду спору та відкласти
розгляд справи у зв'язку з неможливістю
направлення повноважного представника
та враховуючи необхідність подання
додаткових доказів.

Сторони своїх представників у судове
засідання не направили.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов
висновку про відхилення клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи та продовження строку розгляду
спору, з огляду на наступне.

Згідно ст.77 ГПК України, підставами для
відкладення розгляду є обставини, за
яких спір не може бути вирішено в
даному судовому засіданні, зокрема:
нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів. Натомість,
враховуючи наявні у справі та подані
представником позивача матеріали, а
також те, що розгляд справи ухвалою
суду від 10.12.2013 було відкладено на 13.01.2014
і відповідач мав достатньо часу для
вчинення дій по виконанню вимог
вказаної ухвали та для врегулювання
спору, зважаючи при цьому, що явка
представника відповідача обов'язковою
не визнавалася, відсутність
представника останнього, на думку суду,
не перешкоджає вирішенню спору по суті.
Суд також звертає увагу, що чинне
законодавство не обмежує
представництво в судовому процесі лише
одним конкретним представником від
кожної сторони, тому відповідач мав
право направити іншого, належним чином
уповноваженого представника, для
участі в даному судовому засіданні.
Крім того, у випадку неможливості
направлення в судове засідання своїх
повноважних представників, до дня
судового засідання, відповідач мав
право подати через канцелярію
господарського суду витребувані
ухвалою документи, про що було
зазначено в ухвалах суду від 28.11.2013 (а.с.
1) та від 10.12.2013 (а.с. 33). Також у
зазначених ухвалах відповідач
попереджався, що у разі неподання ним
відзиву на позовну заяву та
витребуваних судом документів, справа
буде розглянута за наявними в ній
матеріалами, згідно приписів ст.75 ГПК
України. До того ж, 25.01.2014 закінчується
встановлений ч.1 ст. 69 ГПК України строк
розгляду спору і часу, що залишився до
його закінчення, з врахуванням
поштового обігу та часу на
виготовлення ухвали суду, може
виявитися недостатньо для належного
повідомлення учасників судового
процесу про час та місце розгляду
справи.

Що стосується клопотання про
продовження строку розгляду спору, то
відповідно до ч.3 ст. 69 ГПК України, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів.

Натомість, у клопотанні відповідача
відсутнє належне обґрунтування
необхідності продовження строку
розгляду спору, яке б вказувало на
винятковість цього випадку, як
підставу для задоволення клопотання.
Водночас, при дослідженні матеріалів
справи, суд не виявив і особливостей
розгляду даного спору, які б свідчили
про доцільність продовження строку
розгляду спору. Судом також
враховується заява позивача від 13.01.2014
(а.с. 41-42).

У відповідності до ст.75 ГПК України,
справа розглядається за наявними в ній
документами.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та
вбачається з матеріалів справи, 15.02.2012
між Фізичною особою ОСОБА_1 (позивач,
сторона-1) та Приватним акціонерним
товариством "Кремнянський крохмальний
завод" (відповідач, сторона-2) було
укладено Договір №1-в про надання
безвідсоткової поворотної фінансової
допомоги.

За п. 1.1. вказаного Договору, сторона-1
надає поворотну фінансову допомогу в
розмірі, що обумовлена цим Договором, а
сторона-2 зобов'язується повернути таку
саму суму грошових коштів в порядку та
на умовах, визначених цим Договором.

Розмір фінансової допомоги, згідно п. 2
Договору, становить 55000 (п'ятдесят п'ять
тисяч) гривень. При цьому у п. 2.2.
Договору вказано, що останній є
безвідсотковим.

За п.3.3 Договору, фінансова допомога
вважається наданою стороною1 та
отриманою стороною2 з моменту
зарахування коштів на розрахунковий
рахунок сторони2 та/або внесення
готівки в касу сторони2.

Позивач вказує, що на виконання умов
Договору перерахував відповідачу
грошові кошти на загальну суму 55000,00грн.
(а.с. 10-11).

Однак, відповідач свої зобов'язання по
поверненню позики не виконав, у зв'язку
з чим йому була направлена претензія
від 12.03.2013 за №4-п з вимогою
перерахувати на розрахунковий рахунок
позивача кошти, отримані відповідачем
в якості поворотної фінансової
допомоги. Вказана претензія, як
зазначає позивач, залишена без
відповіді та задоволення.

Враховуючи невиконання відповідачем
зобов'язання по поверненню грошових
коштів, позивач, керуючись п. 6.1.
Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України,
нарахував до стягнення з відповідача
28800,00грн. пені та 917,26грн. 3% річних.

Відповідач за підставами пред'явлення
та предметом позов не оспорив, відзиву
на позовну заяву та доказів повернення
фінансової допомоги не надав.

Дослідивши наявні у справі документи,
врахувавши приписи законодавства, що
регулює спірні правовідносини,
господарський суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість позовних
вимог, з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

У відповідності до ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
Договору поворотної фінансової
допомоги 1-в про надання безвідсоткової
фінансової допомоги від 15.02.2012 (а.с. 9),
який за своєю правовою природою є
договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується сторонами, що на
виконання умов Договору позивачем було
надано відповідачу поворотну
фінансову допомогу в сумі 55000,00грн.
згідно платіжних доручень №405 від
16.02.2012 на суму 40000,00грн. та №416 від 19.03.2012
на суму 15000,00грн. (а.с. 10-11).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Так, пунктом 4.1. Договору сторони
встановили, що строк фінансової
допомоги стороні2 становить 365 (триста
шістдесят п'ять) днів з моменту надання
фінансової допомоги та/або її частини в
порядку передбаченому п. 3.3. цього
Договору.

За п.5.1 та п.5.2 фінансова допомога
повертається в безготівковій формі
шляхом перерахування відповідних
грошових коштів на поточний рахунок
сторони1. Фінансова допомога
вважається поверненою з моменту
фактичного зарахування грошової суми,
що позичалася на поточний рахунок
сторони1.

Враховуючи зазначене, відповідач
зобов'язаний був повернути отриману
суму фінансової допомоги у розмірі
40000,00грн. - до 16.02.2012, а 15000,00грн. - до 19.03.2013.

Однак, вказані зобов'язання відповідач
не виконав, внаслідок чого сума
неповернутої фінансової допомоги
станом на час розгляду справи в суді
склала 55000,00грн., що вбачається з
довідки (а.с. 37) та заяви позивача (а.с.41).
Доказів зворотнього матеріали справи
не містять.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що вимога позивача в частині
стягнення 55000,00грн. є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Пунктом 6.1.Договору сторони визначили,
що у випадку порушення стороною2
строків повернення фінансової
допомоги (п. 4.1. Договору) сторона2
зобов'язується сплатити стороні1 пеню в
розмірі 3% від розміру фінансової
допомоги за кожний день прострочення
повернення фінансової допомоги.

З розрахунку позивача вбачається, що
пеню в сумі 28800,00грн. останнім
нараховано за період з 17.02.2013 по 12.03.2013 у
розмірі 3% за кожний день прострочення
від суми невиконаного грошового
зобов'язання (а.с. 15).

Однак, статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено граничний розмір пені,
який не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

При цьому, у п. 2.9. Постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" визначено, що за
приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.
Установлене статтею 3 названого Закону
обмеження розміру пені не стосується
неустойки, встановленої іншими
законодавчими актами.

З огляду на викладене, здійснивши
перерахунок пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
прострочення, суд дійшов висновку, що
обґрунтовано заявленою сумою пені за
визначений позивачем період є 394,52грн. У
стягненні 28405,48грн. пені слід відмовити.

Що стосується заявлених позивачем
917,26грн. 3% річних, нарахованих за період
з 17.02.2013 по 22.11.2013 (а.с. 15), то у
відповідності до статті 1050 ЦК України,
якщо позичальник, зокрема, своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу.

Так, приписами ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок позивача по
нарахуванню 3% річних, суд дійшов
висновку, що останні нараховані
обґрунтовано та вірно, тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести
належними та допустимими у справі
доказами ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін.

Відповідач доказів на спростування
викладених у позовній заяві обставин
суду не надав. При цьому, позивач довів
суду обґрунтованість заявлених
позовних вимог належними та
допустимими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позов підтверджуються
належними доказами, які є в матеріалах
справи, та підлягає частковому
задоволенню на суму 56311,78грн., з яких:
55000,00грн. основного боргу; 394,52грн. пені;
917,26грн. 3% річних. У стягненні 28405,48грн.
пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
обґрунтовано заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Кремнянський крохмальний
завод" (11334, Житомирська обл., Лугинський
р-н., с. Кремне, вул. Центральна, буд. 90,
ід. код 00383395)

на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1):

- 55000,00грн. основного боргу;

- 394,52грн. пені;

- 917,26грн. 3% річних;

- 1143,62грн. судового збору.

3. В частині стягнення 28405,48грн. пені
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.01.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек. з пов. про вруч.)