м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6872/13 14.01.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
До Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрщебпоставка"
Про стягнення 142892, 76
Колегія суддів у складі:
Головуючий суддя Бондаренко Г.П.
Суддя Сташків Р. Б.
Суддя Цюкало Ю. В.
Представники сторін:
Від позивача Можейко О.В.
(дов. б/н від 03.06.13 р)
Від відповідача Оніщенко С.О. (дов.
б/н від 09.12.2013 року)
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 14.01.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
кар'єроуправління" (далі за текстом -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрщебпоставка"
(далі за текстом - відповідач) про
стягнення 142892, 76 грн. заборгованості за
договором № 21/09/2012 від 21.09.2012 року, з
яких 83856, 36 грн. основного боргу, 58952, 71
грн. пені, 83, 69 грн. інфляційних втрат та
покладання судових витрат на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.04.2013 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/6872/13, розгляд
справи призначено на 11.06.2013 року, в
порядку ст. 79 ГПК України зупинено
провадження у справі до отримання
повідомлення від компетентного органу
Російської Федерації (Арбітражного
суду Брянської області) про виконання
судового доручення.

04.06.2013 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
Арбітражним судом Брянської області
надано повідомлення про виконання
судового доручення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.06.2013 року провадження у
справі №910/6872/13 поновлено, розгляд
справи призначено на 11.06.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.06.2013 року судом оголошена
перерва у судовому засіданні до 16.07.2013
року, у зв'язку з витребуванням
додаткових доказів по справі та
наданням можливості відповідачу
ознайомитись з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2013 року судом відкладено
розгляд справи на 06.08.2013 року, у зв'язку
з неявкою представника відповідача в
судове засідання, невиконанням вимог
ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.08.2013 року суд за власною
ініціативою призначив колегіальний
розгляд справи № 910/6872/13, у зв'язку із її
складністю,присутності іноземного
елементу у справі, присутності
розрахунків з іноземною валютою для
винесення законного та обґрунтованого
рішення.

07.08.2013 року суддя Бондаренко Г.П.
звернулася до Голови Господарського
суду міста Києва з заявою для
визначення складу колегії для розгляду
справи №910/6872/13.

Розпорядженням від 07.08.2013 року Голови
Господарського суду міста Києва було
призначено здійснення розгляду справи
№ 910/6872/13 колегіально у складі:
головуючий суддя - Бондаренко Г.П.;
суддя Босий В.П.; суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.08.2013 року справу № 910/6872/13
прийнято до провадження колегії суддів
у складі: головуючий суддя - Бондаренко
Г.П.; суддя Босий В.П.; суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.09.2013 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
24.09.2013 року, у зв'язку з необхідністю
ознайомитись з матеріалами справи
колегією суддів.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.09.2013 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відпустці, справу №
910/6872/13 передано для розгляду колегії
суддів: суддя Балац С. В. (головуючий),
суддя Босий В. П., суддя Цюкало Ю. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.09.2013 року справу № 910/6872/13
прийнято до провадження колегії
суддів: суддя Балац С. В. (головуючий),
суддя Босий В. П., суддя Цюкало Ю. В.,
розгляд справи призначено на 05.11.2013
року.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 30.09.2013 року, у
зв'язку з виходом судді Бондаренко Г.П.
з відпустки, справу № 910/6872/13 передано
для розгляду колегії суддів: суддя
Бондаренко Г. П. (головуючий), суддя
Босий В. П., суддя Цюкало Ю. В. та
прийнято до провадження колегії
суддів.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 05.11.2013 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. та судді Босого В. П. у
відпустці, справу № 910/6872/13 передано для
розгляду колегії суддів: суддя Балац С.
В. (головуючий), суддя Сташків Р. Б.,
суддя Цюкало Ю. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року справу № 910/6872/13
прийнято до провадження колегії
суддів: суддя Балац С. В. (головуючий),
суддя Сташків Р.Б., суддя Цюкало Ю. В.,
розгляд справи призначено на 10.12.2013
року.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року, у зв'язку з виходом судді
Бондаренко Г.П. з відпустки, справу №
910/6872/13 передано для розгляду колегії
суддів: суддя Бондаренко Г. П.
(головуючий), суддя Сташків Р.Б., суддя
Цюкало Ю. В. та прийнято до провадження
колегії суддів.

10.12.2013 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником відповідача подано
відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 року судом оголошена
перерва у судовому засіданні до 17.12.2013
року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року в порядку ст. 69 ГПК
України продовжено строк вирішення
спору на 15 днів, в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
14.01.2014 року, у зв'язку з необхідністю
ознайомлення складом суду з наданими
сторонами доказами.

14.01.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано заяву
про збільшення позовних вимог,
відповідно до якої позивач збільшив
розмір позовних вимог в частині
стягнення пені та просить стягнути з
відповідача 298 555, 20 рублів пені
нарахованої за невиконання договору.

В судове засідання 14.01.2014 року
представники сторін з'явились.

Представником відповідача надано усні
пояснення по суті позовної заяви, в
яких просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Представником позивача надано усні
пояснення по суті заяви про збільшення
позовних вимог, в яких просить суд
прийняти заяву до розгляду у судовому
засіданні.

Судом розцінено заяву позивача від
14.01.2014 року як заяву про збільшення
позовних вимог та прийнято в порядку
ст. 22 ГПК України, в подальшому розгляд
справи проходить з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог від
14.01.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем п. п. 4.5., 5.1. договору №
21/09/2012 від 21.09.2012 року, яке призвело до
простою вагонів з вини відповідача (на
думку позивача) на станції
навантаження більше 48 годин від дати
прибуття, що у відповідності до п. 6.5.
договору є підставою для покладення на
відповідача шкоди за знаходження на
під'їзних коліях відповідно
виставлених рахунків «Укрзалізниці»
(витрат понесених позивачем за
використання вагонів). Позивачем також
нараховано пеню за несвоєчасну сплату
збитків відповідачем позивачеві
відповідно до виставленого рахунку на
оплату збитків.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав не доведеності порушення
відповідачем зобов'язань за договором,
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та заявленими в
позовній заяві збитками.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2012 року між позивачем, як продавцем
за умовами договору, та відповідачем,
як покупцем за умовами договору,
укладено договір № 21/09/2012 (далі за
текстом договір), відповідно до п. 1.1.
якого (з урахуванням укладеної між
сторонами 22.09.2012 року додаткової угоди
№ 1 до договору) продавець зобов'язався
поставити та передати, а покупець
прийняти та оплатити гранітну
продукцію (далі пойменовану - товар), за
ціною відповідно до Додатку № 1 до
договору на умовах DAP ст.
Зерново-експ./Суземка - експ. (ІНКОТЕРМС
2010). Поставка здійснюється партіями на
територію Російської Федерації.

Відповідно до п. 4.1. договору, за
домовленістю сторін, умови поставки по
договору викладаються у відповідності
до вимог ІНКОТЕРМС 2010 та
індивідуальних умов вказаних в цьому
договорі між сторонами.

Згідно п. 4.2. договору, поставка товару
здійснюється залізничним транспортом
покупця. При цьому, п. 2.8. договору
встановлено, що витрати по перевезенню
товару по території Російської
Федерації, податки та збори,
передбачені діючим законодавством
Російської Федерації, оплачує
покупець, а витрати по перевезенню
товару по території України, податки та
збори, передбачені діючим
законодавством України - продавець.

Товар відвантажується партіями
відповідно до письмових заявок
покупця. Відвантаження здійснюється в
об'ємі та в строки, а також за
реквізитами відвантаження, які
вказуються покупцем в письмових
заявах, узгоджених з продавцем. Товар
відвантажується продавцем протягом 3 -х
робочих днів після виконання покупцем
п. 5.1. даного договору, в подані на
станцію (власні, орендовані та/або
використовувані на іншій законній
підставі) покупцем залізничні вагони.
Всю відповідальність за поставку
залізничних вагонів несе покупець (п.
4.3. договору).

Пунктом 4.5. договору сторони погодили,
що покупець направляє заявку продавцю,
в якій вказує об'єм товару, що
придбавається, кількість вагонів та
строк поставки вагонів на станцію
продавця за 10 календарних днів до
запланованої дати відвантаження
товару.

Згідно п. 4.6. договору протягом 3-5 днів
продавець повинен підтвердити або
відмовити в заявці покупцю. При
підтвердженні, оформлена в письмовому
вигляді заявка, підписується
уповноваженими представниками сторін,
скріплюється печатками. Заявка
направляється сторонами засобами
факсимільного зв'язку або електронною
поштою (у вигляді сканованої копії), а
потім протягом 5 днів оригінали
направляються поштою.

В пункті 4.7. договору сторонами
визначено, що оплата залізничних
тарифів за подання порожніх вагонів в
пункт навантаження на ст. Калинівка - 1
ПЗ України здійснюється покупцем.
Оплата залізничного тарифу
(перевезення) за навантажені
залізничні вагони Україна - Росія
здійснюється за рахунок коштів
продавця.

Пунктом 4.8. договору покупець
зобов'язався надати продавцю
затверджений з залізничними дорогами
Росії та України План перевезень на
організацію перевезень на наступний
місяць з розбивкою за часом
відвантаження.

В статті 5 договору сторони погодили
умови оплати. Так, відповідно до п. 5.1.
договору поставка товару здійснюється
на умовах 100 % передплати за партію
товару шляхом банківського переводу на
валютний рахунок продавця. Покупець,
відповідно договору, зобов'язується
здійснити передплату за партію товару
протягом 10 днів з моменту підписання
договору, на підставі рахунку - фактури,
наданого продавцем.

Відповідно до п. 6.3. договору за
несвоєчасний перерахунок покупцем
коштів передбачених п. 5.1., п. 5.5., п. 6.6.
договору, продавець вправі вимагати
оплату пені в розмірі 0, 05 % за кожний
день прострочення від суми погодженої
партії товару. При цьому продавець має
право перенести строки відвантаження
або відмінити відвантаження партії на
власний розсуд, а також звільняється
від відповідальності за порушення
строків поставки.

Невиконання сторонами умов даного
договору, що привело до матеріальних
втрат тягне за собою застосування
штрафних санкцій в розмірі нанесених
збитків (п. 6.4. договору).

При виникненні простою вагонів по вині
покупця на станції завантаження більше
48 годин від дати прибуття (включаючи
подані вагони на станцію без
письмового погодження з продавцем, не
погоджений план перевезень на
організацію перевезень на наступний
місяць і т. д.), покупець додатково
виплачує продавцю збитки за
знаходження на під'їзних коліях згідно
виставлених рахунків «Укрзалізниці»
(п. 6.5. договору).

Згідно п. 6.5.1. договору облік часу
перебування вагонів під завантаженням
визначається з моменту прибуття на
станцію до часу відправлення зі
станції на основі даних Головного
інформаційно-облікового центру
Укрзалізниці або відомістю плати за
користування ГУ - 46.

На суму збитків, нарахованих
відповідно до п. 6.5. договору, продавець
виставляє покупцю рахунок
(направляється сторонами засобами
факсимільного зв'язку або електронною
поштою (у вигляді сканованої копії),
який оплачується покупцем протягом 2
банківських днів.

Відповідно до п. 8.1. договору, сторонами
погоджено, що при вирішенні спорів,
сторони керуються законодавством
України. Згідно п. 8.2. договору спори, що
виникли при виконанні цього договору,
регулюються шляхом двосторонніх
переговорів (претензій), і якщо сторони
не дійдуть згоди протягом 1 (одного)
місяця, то такі розбіжності підлягають
розгляду в Господарському суді міста
Києва.

Матеріали справи містять наступні
заявки відповідача (покупця):

№ 23/5 від 29.09.2012 року на поставку 26
вагонів товару;

№ 03/3 від 03.10.2012 року на поставку 24
вагонів товару;

№ 03/4 від 03.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару;

№ 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару;

№ 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару, якими позивач в тому
числі обґрунтовує свої позовні вимоги.

Доказів направлення відповідачем
позивачу зазначених заявок поштою
та/або доказів отримання позивачем від
відповідача зазначених заявок
поштовим зв'язком матеріали справи не
містять.

Матеріали справи також містять
виставлені позивачем відповідачу
рахунки-фактури №54 від 02.10.2012 року на
оплату поставки 26 вагонів товару, № 56
від 05.10.2012 року на оплату поставки 24
вагонів товару, № 55 від 04.10.2012 року на
поставку 20 вагонів товару, № 57 від
05.10.2012 року на поставку 20 вагонів
товару, № 58 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару на загальну суму 3 317
280, 00 рублів.

Доказів направлення/виставлення
вказаних рахунків позивачем
відповідачу та/або доказів отримання
їх відповідачем засобами поштового
зв'язку матеріали справи не містять.

В той же час, із матеріалів справи
вбачається, що оплату по вказаних
рахунках відповідач здійснив 03.10.2012
року на суму 800 000, 00 рублів, 05.10.2012 року
на суму 800 000, 00 рублів, 05.10.2012 року на
суму 1 518 400, 00 рублів та 10.10.2012 року на
суму 198 880, 00 рублів. Всього відповідач
сплатив на користь позивача,
відповідно вказаних вище рахунків 3 317
280, 00 грн., тобто всю суму згідно
виставлених позивачем рахунків.

Відправка позивачем відповідачу
товару замовленого за заявками № 23/5
від 29.09.2012 року на поставку 26 вагонів
товару, № 03/3 від 03.10.2012 року на поставку
24 вагонів товару, № 03/4 від 03.10.2012 року на
поставку 20 вагонів товару, № 05/1 від
05.10.2012 року на поставку 20 вагонів товару
та 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару була здійснена
наступним чином: 04.10.2012 року
відправлено 20 вагонів, 05.10.2012 року
відправлено 26 вагонів, 06.10.2012 року
відправлено 24 вагони, 07.10.2012 року
відправлено 20 вагонів і 08.10.2012 року
відправлено 10 вагонів.

За твердженням позивача, відповідачем
були порушені п.п. 4.5, 5.1. договору, що
призвели до простою вагонів понад 48
годин та завданню позивачу збитків,
обумовлених п. 6.5. договору у розмірі 326
048, 29 рублів (що складає на 09.10.2012 року 83
856, 36 грн.), які позивач просить стягнути
з відповідача.

Окрім, завданих збитків, позивач
просить суд стягнути з відповідача
пеню в розмірі 223 916,40 рублів за період з
13.10.2012 року по 25 лютого 2013 року
відповідно до п. 6.3. договору та 317, 87
рублів інфляційних втрат, нарахованих
на суму збитків.

Відповідач з позовними вимогами не
погоджується з тих підстав, що
позивачем не доведено порушення
відповідачем зобов'язань за договором,
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та заявленими в
позовній заяві збитками, а також
наголошує, що позивач прийняв
замовлення направлені відповідачем на
умовах, вказаних в заявках, проте
всупереч умовам договору

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Договір укладений між сторонами
врегульований правом України, у
відповідності до п.п. 8.1., 9.7. договору, що
не суперечить Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Договір № 209/2012 від 21.09.2012 року є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
в тому числі підпадають під правове
регулювання Глави 54 Цивільного кодексу
України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України сторони для визначення
умов договорів поставки мають право
використовувати відомі міжнародні
звичаї, рекомендації, правила
міжнародних органів та організацій,
якщо це не заборонено прямо або у
виключній формі цим Кодексом чи
законами України.

При укладанні договору сторони
погодили поставку товару на умовах DAP
ст. Зерново-експ./Суземка - експ.
(ІНКОТЕРМС 2010) та індивідуальних умовах
вказаних в договорі між сторонами.

DAP - «поставка в місці призначення»
означає, що продавець здійснив
поставку, коли товар надано у
розпорядження покупця на
транспортному засобі, що прибув,
готовим для розвантаження у названому
місці призначення. Продавець несе всі
ризики, пов'язані з доставкою товару до
названого місця.

Згідно статті А3 DAP Правил Інкотермс
продавець зобов'язаний за власний
рахунок укласти контракт (договір)
перевезення товару до названого місця
призначення або узгодженого пункту
якщо такий є у названому місті
призначення.

Відповідно до положень статті А6 DAP
Правил Інкотермс продавець
зобов'язаний оплатити крім витрат, що
виникають відповідно до статті А3, всі
витрати пов'язані з товаром, до моменту
його поставки відповідно до статті А4,
за винятком витрат, що оплачує
покупець, як передбачено статтею В6.

Отже, за правилами ІНКОТЕРМС 2010 при
поставці на умовах DAP, продавець несе
всі витрати по перевезенню вантажу, до
моменту його поставки до пункту
призначення - ст. Зерново-експ./Суземка -
експ. Проте, сторони при укладанні
договору погодили індивідуальні
відхилення від умов DAP, визначених в
правилах ІНКОТЕРМС 2010.

Відповідно до п. 4 Вступу до Правил
ІНКОТЕРМС 2010, правила інкотермс дійсно
зазначають, яка сторона контракту
(договору) купівлі - продажу зобов'язана
забезпечити перевезення чи
страхування при поставці товару
продавцем покупцеві, і які витрати
покладаються на кожну із сторін. Але в
правилах Ікотермс не йде мова про ціну
чи метод оплати. Також вони не
визначають порядок переходу права
власності на товар чи наслідки
порушення умов контракту (договору). Ці
питання зазвичай регулюються чітко
визначеними умовами контракту
(договору) купівлі - продажу або правом,
що застосовується до даного контракту
(договору). Сторонам слід
усвідомлювати, що обов'язкове місцеве
законодавство може мати перевагу над
будь-яким аспектом контракту (договору)
купівлі - продажу, у тому числі над
обраним правилом Інкотермс.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що при вирішенні справи
необхідно керуватися нормами
законодавства України та положеннями
укладеного між сторонами договору,
оскільки правила ІНКОТЕРМС не
регулюються питання щодо наслідків
порушення умов контракту (договору)
купівлі - продажу, і сторонами
погоджені відхилення від правил.

Згідно зі статтями 611, 623 Цивільного
кодексу України, наслідками порушення
зобов'язань є, зокрема, відшкодування
збитків, встановлене договором або
законом. Боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.
Аналогічні норми містять статті 224, 225
Господарського кодексу України.

Слід зазначити, що для застосування
такої міри відповідальності, як
відшкодування збитків, потрібна
наявність всіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправна поведінка (дія чи
бездіяльність особи); шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. У разі відсутності
хоча б одного з цих елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.
Отже, в даному випадку для стягнення
збитків з відповідача, необхідно
довести протиправність його поведінки,
тобто довести, що відповідач порушив
взяті на себе за укладеним між
сторонами договором поставки
зобов'язання, що кореспондується з
пунктом 6 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 01.04.94 р. N
02-5/215 «Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди» (із змінами та
доповненнями).

За умовами договору (п. 6.5), обов'язок по
оплаті збитків за знаходження на
під'їзних коліях, відповідно до
виставлених рахунків «Укрзалізниці»
виникає у покупця за наявності вини
покупця у виникненні простою вагонів
на станції навантаження більше 48 годин
від дати прибуття (включаючи
поставлення вагонів на станцію без
письмового погодження з продавцем, не
погодження плану перевезення на
організацію перевезення на наступний
місяць і т. д.).

Отже, умовами договору сторони
визначили не вичерпний перелік
випадків, в яких вина за простій
вагонів більше 48 годин на станції
навантаження визнається за
відповідачем, до якого входять,
зокрема, такі випадки: 1) поставлення
вагонів на станцію без письмового
погодження з продавцем; 2) не
погодження плану перевезення на
організацію перевезення на наступний
місяць, тощо.

За твердженням позивача, відповідачем
було порушено п. 4.5. договору та
направлено заявки № 23/5 від 25.09.2012 року
на поставку 26 вагонів товару, № 03/3 від
03.10.2012 року на поставку 24 вагонів
товару, № 03/4 від 03.10.2012 року на поставку
20 вагонів товару, № 05/1 від 05.10.2012 року на
поставку 20 вагонів товару та № 05/1 від
05.10.2012 року на поставку 10 вагонів товару
не за 10 днів до запланованої дати
відвантаження товару, а також порушено
п. 5.1. договору стосовно 100 % попередньої
оплати поставки, що призвело до простою
вагонів та збитків позивача.

Стосовно погодження плану перевезення
на організацію перевезення на
наступний місяць, то матеріали справи
такого плану не містять, проте із
позовної заяви (стор. 3 абз. 4 позовної
заяви) вбачається, що на виконання п. 4.8.
договору було надано/затверджено Плани
перевезень для організації перевезень
(Месплан). Виходячи, із зазначеного суд
дійшов висновку, що п. 4.8. договору
відповідачем порушено не було і
позивач на таке порушення не
посилається.

Щодо надання відповідачем заявок на
поставку товару позивачу з порушенням
п. 4.5. договору, то суд зазначає
наступне.

Як вказувалося вище, доказів
направлення поштовим зв'язком заявок
позивачу відповідачем та/або отримання
позивачем їх від відповідача матеріали
справи не містять, тому із наявних в
матеріалах справи доказів суд
позбавлений можливості достеменно
встановити дату направлення
відповідачем позивачу заявок на
поставку товару. Проте умовами
договору, укладеного між сторонами,
також передбачена можливість
направлення таких заявок факсом або
електронною поштою (п. 9.6 договору).

При цьому, позивачем не заперечується
факту отримання заявок відповідача,
що зазначається позивачем в позовній
заяві, проте і позивач не зазначає дати
отримання ним заявок.

В той же час, заявки направлені
відповідачем позивачу містять
вихідний номер та дату, із якої суд і
виходив визначаючи дату отримання
позивачем від відповідача заявок на
поставку товару. Отже, заявку № 23/5 від
25.09.2012 року на поставку 26 вагонів товару
позивач отримав 25.09.2012 року, заявку № 03/3
від 03.10.2012 року на поставку 24 вагонів
товару та № 03/4 від 03.10.2012 року на
поставку 20 вагонів товару позивач
отримав 03.10.2012 року, заявки № 05/1 від
05.10.2012 року на поставку 20 вагонів товару
та № 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару позивач отримав 05.10.2012
року. Доказів іншого матеріали справи
не містять.

Відповідно до п. 4.4. договору, заявки є
невід'ємною частиною даного договору.

За умовами п. п. 4.3, 4.5. договору, в заявці
покупця на поставку товару, зокрема,
має бути зазначений об'єм товару, що
купується, строк поставки вагонів на
станцію продавця, а також відгрузочні
реквізити.

Заявки, які містяться в матеріалах
справи, не містять запланованого
строку поставки вагонів відповідачем у
справі.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача
про те, що саме поставка вагонів мала
відбуватися через десять днів від дати
подання заявки, оскільки умовами
договору таке не передбачено (зокрема,
не передбачено, що вагони мають бути
поставлені на місце навантаження не
раніше ніж через 10 днів після подачі
заявки). Натомість, п. 4.5 передбачає, що
заявка направляється за десять
календарних днів не до дати поставки
вагонів, а за десять календарних днів
до дати відвантаження товару. Даний
висновок суду узгоджується і з іншими
умовами договору, зокрема п. 4.3
договору, яким передбачається, що
продавець відвантажує товар
(завантажує вагони) протягом 3-ох
робочих днів після здійснення
відповідачем передплати, у вагони, які
вже прибули на станцію. Отже, даний
пункт передбачає, що після здійснення
передплати позивач має право
здійснювати відвантаження товару
протягом трьох робочих днів з дати
оплати відповідачем товару у вже
поставлені вагони. Отже, відвантаження
товару відбувається протягом трьох
робочих днів у вагони, що вже прибули
(тобто між датою поставки вагонів та
їх відправленням покупцеві
(відповідачу) може пройти три робочі
дні).

За таких обставин, говорити про те, що
поставка вагонів має відбуватися не
раніше ніж за десять днів від дати
заявки є безпідставним, оскільки саме
відвантаження товару (тобто відправка
вагонів) має відбуватися через 10
календарних днів від дня подання
заявки.

Враховуючи те, що перша заявка була
направлена 25.09.2012 року, а відвантаження
(відправка перших вагонів) відбулося
05.10.2012 року, то судом не встановлено
порушень відповідачем п. 4.5 договору.

Як встановлено судом, за умовами п. 4.6.
договору продавець протягом 3-5 днів
зобов'язаний підтвердити або відмовити
в заявці покупцю, при цьому
підтвердження оформлюється шляхом
підписання уповноваженими
представниками сторін заявки та
скріплення печатками.

Заявки, які містяться в матеріалах
справи підписані тільки з боку
відповідача і не містять підписів
уповноважених осіб позивача та
відтиску його печатки. Проте матеріали
справи не містять також і відмови
позивача у виконанні заявок покупця
відповідно до зазначеного в даних
заявках. Разом з тим, позивач своїми
фактичними діями, отримавши заявки,
протягом 3-5 днів не відмовив у їх
виконанні, а навпаки, виставив
відповідачеві рахунки-фактури на
оплату товару, поставку яких
відповідач запитував, а отже погодився
з запропонованим відповідачем до
відвантаження об'ємом товару. За таких
обставин, позивач своїми діями
фактично погодив умови поставки на
умовах та об'ємі, визначеному в заявках
відповідача у справі.

Таким чином, заявки № 23/5 від 25.09.2012 року
на поставку 26 вагонів товару, № 03/3 від
03.10.2012 року на поставку 24 вагонів
товару, № 03/4 від 03.10.2012 року на поставку
20 вагонів товару, № 05/1 від 05.10.2012 року на
поставку 20 вагонів товару та № 05/1 від
05.10.2012 року на поставку 10 вагонів
товару, в яких не були зазначені строки
поставки вагонів на станцію продавця,
були погоджені позивачем, що
підтверджується діями позивача по
поставці товару, а саме виставленням
рахунків позивачем відповідачеві,
починаючи з 02.10.2012 року по 05.10.2012 року.

Враховуючи те, що заявки відповідача
на поставку товару, погоджені
позивачем (доказів відмови позивача
від виконання заявок матеріали справи
не містять, а містять докази фактичного
прийняття позивачем даних заявок до
виконання шляхом виставлення
рахунків-фактур на оплату товару, а в
подальшому заявки були виконані
позивачем, що вбачається із матеріалів
справи), суд дійшов висновків, що
поставлення вагонів на станцію
продавця за заявками №№ 23/5 від 25.09.2012
року, 03/3 від 03.10.2012 року, 03/4 від 03.10.2012
року, 05/1 від 05.10.2012 року та 05/1 від 05.10.2012
року було погоджено продавцем
відповідно до наданого Плану
перевезнь, умови якого зазначає сам
позивач у позовній заяві у останньому
абзаці з 01.10.2012 року по 05.10.2012 року

Фактично суд виходить з того, що
позивач отримав заявки відповідача
про відвантаження товару, на які
виставив рахунки на оплату, а отже
сторонами було погоджено, що позивач
зможе поставити запитуваний
відповідачем об'єм товару. При цьому,
судом встановлено, що позивач мав право
відмовитись виконувати надані заявки,
а також мав право на відмову від
поставки товару до здійснення
передплати відповідачем у справі.

Натомість, позивач не відмовився від
виконання наданих відповідачем заявок,
прийняв їх до виконання та виставив
рахунки-фактури на оплату не протягом
3-5 днів з моменту отримання заявок, а
пізніше (перший рахунок виставлено
02.10.2012 року)

Відповідно до позовної заяви (абз. 1
стор. 5 позовної заяви), про порушення п.
4.5. договору відповідачем позивач
направив йому повідомлення вих. № 01/10-4
від 01.10.2012 року з проханням
дотримуватись умов договору.
Дослідивши зазначене повідомлення, суд
дійшов висновків, що воно не містить
жодних посилань на заявки направлені
відповідачем позивачу та жодних
тверджень щодо порушення відповідачем
умов договору, тому суд відхиляє доводи
позивача, що про порушення п. 4.5.
договору позивач направляв
повідомлення відповідачу.

Умовами договору сторони погодили 100 %
передплату поставки товару на підставі
рахунку-фактури, наданого продавцем. Як
зазначалось вище, матеріали справи
доказів направлення/виставлення
позивачем засобами поштового зв'язку
відповідачу рахунків - фактур № 54 від
02.10.2012 року на оплату поставки 26 вагонів
товару, № 56 від 05.10.2012 року на оплату
поставки 24 вагонів товару, № 55 від
04.10.2012 року на поставку 20 вагонів
товару, № 57 від 05.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару, № 58 від 05.10.2012 року на
поставку 10 вагонів товару на загальну
суму 3 317 280, 00 рублів не містять. Однак
умовами договору, зокрема п. 9.6.
договору, передбачено можливість
надсилання документів, які
забезпечують виконання договору,
шляхом направлення їх по факсу чи
електронній пошті. Враховуючи те, що
відповідачем здійснено оплату
виставлених позивачем рахунків у
період з 03.10.2012 року по 10.10.12 року, то суд
приходить до висновку про
виставлення/направлення позивачем
рахунків відповідачу саме в день їх
оформлення, тобто з 02.10.2012 року по 05.10.2012
року. За таких обставин, суд не може
прийти до висновку, що простій вагонів
стався в зв'язку з несвоєчасним
здійсненням передплати відповідачем,
яка здійснюється на підставі
виставлених позивачем рахунків.

Таким чином, судом встановлено, що план
перевезень для організації був наданий
позивачу, поставка вагонів за заявками
була погоджена позивачем, а перша
заявка № 25/3 від 25.09.2012року була
направлена у строки, встановлені 4.5
договору (за десять календарних днів до
дати відвантаження), то суд не може
встановити порушення п.п. 4.5., 4.8, 5.1
договору саме з вини відповідача.

За викладених обставин, суд не вбачає
вини відповідача у виникненні простою
вагонів більше 48 годин, а також
причинно-наслідкового зв'язку між
витратами позивача, які пов'язані з
часом, необхідним саме позивачу для
навантаження вагонів, виставленням
рахунків відповідачеві, та діями
відповідача у справі.Зазначене ставить
під сумнів наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
понесеними позивачем витратами
(збитками) та діями відповідача.

Крім того, судом враховано п. 2.8.
договору, відповідно до якого
продавець оплачує витрати по
перевезенню товару по території
України, податки та збори, передбачені
діючим законодавством України, в тому
числі витрат за користування вагонами,
понесення яких передбачено Правилами
користування вагонами і контейнерами
(ст. 119 - 126 Статуту залізниць України),
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999 року № 113.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги, що за умовами п. 6.5. договору
обов'язок по оплаті збитків за
знаходження на під'їзних коліях,
відповідно до виставлених рахунків
«Укрзалізниці» виникає у покупця за
наявності вини покупця у виникненні
простою вагонів на станції
навантаження більше 48 годин від дати
прибуття, суд дійшов висновку, що
матеріалами справи не доведено вину
відповідача в простої вагонів на
станції навантаження більше 48 годин
від дати прибуття, порушення
відповідачем п.п. 4.5, 4.8 та 5.1. договору, а
також причинно - наслідкового зв'язку
між понесеними витратами та діями
відповідача, з огляду на що позовні
вимоги є такими, що не підлягають
задоволенню.

Судові витрати в порядку ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 21.01.2014 року.

Головуючий суддя
Г.П. Бондаренко

Суддя
Р. Б. Сташків

Суддя
Ю. В. Цюкало