КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.           Справа№ 927/1341/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій Л.М.

суддів:           Кондес Л.О.

ОСОБА_1

за участю представників
сторін:

від позивача:          ОСОБА_2 –
представник, дов. № 10/10-07 від 10.10.2013;

від відповідача: ОСОБА_3 – представник,
дов. № 08/01-01 від 08.01.2014;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Фермерського господарства
"Борзнянське"

на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 29.10.2013

у справі № 927/1341/13 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружба-Нова"

до Фермерського господарства
"Борзнянське"

про стягнення 35 720,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 29.10.2013 у
справі № 927/1341/13 позов задоволено
повністю; підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача 35 720,48
грн. боргу, 1 720,50 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що факт
передачі позивачем товару відповідачу
загальною вартістю 35 720,48 грн.
підтверджується видатковими
накладними № 03-06/03 від 03.06.2011, № 03/06-04 від
03.06.2011; відповідачем доказів, які
спростовують факт отримання товару,
суду не надано; від відповідача
грошових коштів в якості оплати товару,
переданого по видаткових накладних,
які покладені в основу позову, не
надходило.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
Чернігівської області від 29.10.2013 у
справі № 927/1341/13 скасувати з підстав
неповного з’ясування обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, порушення та
неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що справа №
927/1341/13 була розглянута за відсутності
представника відповідача, від якого до
початку судового засідання, яке
відбулось 29.10.2013, надійшло письмове
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв’язку із його хворобою, чим
порушено вимоги статті 77 ГПК України та
встановлений статтею 4-3 ГПК України
принцип змагальності, що позбавило
відповідача можливості судового
захисту своїх прав, а також надання
заперечень щодо позовних вимог.

На думку скаржника, між позивачем та
відповідачем не укладалось жодного
господарського договору; якщо
припустити, що господарський договір
купівлі-продажу між позивачем та
відповідачем укладений шляхом
складання видаткових накладних № 03-06/03
та № 03-06/04 від 03.06.2011, то на підставі
прямої вказівки закону такий договір є
неукладеним, оскільки не містить всіх
суттєвих умов господарського договору;
господарський договір між позивачем та
відповідачем, що передбачав передачу
кукурудзи, вівса і насіння соняшнику,
або не був укладений відповідно до
приписів ч. 8 ст. 181 ГК України, або є
недійсним, у зв’язку із недотриманням
сторонами встановленої законом форми
договору згідно із положенням ч. 1 ст. 215
ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує проти її доводів, просить
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 29.10.2013 у
справі № 927/1341/13 залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
враховуючи доводи відзиву на
апеляційну скаргу, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду
Чернігівської області позовну заяву
про стягнення з відповідача 35 720,48 грн.
заборгованості; судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем було передано відповідачу
кукурудзу, овес та насіння соняшнику
Румбансон (далі – товар), всього на
загальну суму 35 720,48 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, а саме: № 03/06-03 від 03.06.2011 на
суму 19 650,00 грн. та № 03/06-04 від 03.06.2011 на
суму 16 070,48 грн.

Про передачу позивачем та прийняття
відповідачем товарів свідчать підписи
посадових осіб сторін на згаданих
видаткових накладних та відбитки
печатки.

Позивачем виставлено відповідачу для
оплати рахунки-фактури № СФ-0001124 від
03.06.2011 та № СФ-0001125 від 03.06.2011.

Згідно із ч. 1 ст. 181 ГК України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони; правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Отже, підписавши та скріпивши
відбитками печаток зазначені
видаткові накладні, сторонами укладено
договір купівлі-продажу, виконано його
позивачем й частково відповідачем,
оскільки позивачем, як продавцем,
передано відповідачу, як покупцю,
товари, а останній їх прийняв, проте не
оплатив.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов’язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов’язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов’язку.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов’язаний оплатити товар після
його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем надіслано на адресу
відповідача вимогу від 11.10.2013 № 11/10-06, у
якій позивач вимагав оплатити
переданий товар протягом 7-ми днів.

Відповідач зазначену вимогу залишив
без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб’єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов’язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов’язання – відповідно
до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Як передбачено ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідач не надав доказів оплати
всієї вартості одержаного від позивача
товару.

Таким чином, позовна вимога про
стягнення 35 720,48 грн. заборгованості є
такою, що відповідає нормам
законодавства та підтверджена
матеріалами справи, тому підлягає
задоволенню.

Апеляційний господарський суд не
погоджується із доводами апеляційної
скарги, враховуючи викладене та
наступне.

Оскільки договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, то відповідач зобов’язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, як це встановлено
в ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Згідно із ч. 1 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права", із змінами,
якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 Цивільного
кодексу України, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується (див. постанову
Вищого господарського суду України від
28.02.2012 N 5002-8/481-2011); при цьому підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар; строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 N 9/252-10), а також
постанову Вищого господарського суду
України від 20.09.2012 № 12/5026/556/2012.

Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов; істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору; істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди;
договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Як вбачається із змісту видаткових
накладних від 03.06.2011 за №№ 03/06-03 та 03/06-04,
у цих видаткових накладних зазначено
найменування товару, кількість, ціна,
вартість, що надає можливість
відповідачу виконати свій обов’язок
оплатити одержані товари.

Також у згаданих видаткових накладних
зазначено, зокрема, що відповідач є
платником, та умова продажу:
безготівковий розрахунок, що не надає
підстав для сумнівів щодо належності
умов до правочину купівлі-продажу.

При цьому слід вказати на те, що
відповідачем товари прийняті без
зауважень.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвалою суду першої інстанції від
17.10.2013 розгляд справи № 927/1341/13
призначено на 29.10.2013.

Факт отримання скаржником 19.10.2013 ухвали
Господарського суду Чернігівської
області від 17.10.2013 у справі № 927/1341/13
підтверджується наявним у матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення за
№ 00894225.

29.10.2013 відповідач надав до
Господарського суду Чернігівської
області клопотання про відкладення
розгляду справи у зв’язку із хворобою
представника відповідача.

У задоволенні зазначеного клопотання
відповідача господарським судом
першої інстанції було відмовлено,
оскільки відповідачем не надано
жодного документу, який би
підтверджував викладені в клопотанні
обставини, а також враховуючи, що в силу
ст. 28 ГПК України юридичну особу в
господарському суді можуть
представляти не тільки представники,
повноваження яких підтверджуються
довіреністю, а також керівники цих
юридичних осіб, в відповідачем до
клопотання не надано доказів
неможливості з’явитися в судове
засідання керівника товариства.

Згідно із ст. 22 ГПК України сторони
зобов’язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач не скористався правом взяти
участь у судовому засіданні 29.10.2013,
оскільки не направив свого
представника.

Слід зазначити, що законодавством не
передбачено обмежень щодо надання
керівником юридичної особи
повноважень її представника у
господарському процесі іншим особам,
крім тих, що не мають можливості взяти
участь у судовому засіданні, або
представляти інтереси відповідача
особисто.

Згідно із ст. 75 ГПК України якщо відзив
на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Статтею 77 ГПК України не передбачено
обов’язку суду відкладати розгляд
справи через нез’явлення в засідання
представника сторони, якщо це не є тією
обставиною, за наявності якої спір не
може бути вирішено в даному засіданні.

Таким чином, судом першої інстанції
були дотримані норми процесуального
права про права та обов’язки сторін у
судовому процесі.

Скаржник в апеляційній скарзі не
вказав на існування обставин, які б
свідчили про прийняття судом першої
інстанції неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення господарського суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 29.10.2013 у
справі № 927/1341/13 залишити без змін, а
скаргу Фермерського господарства
"Борзнянське" без задоволення.

2. Справу № 927/1341/13 повернути до
Господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий
суддя
Л.М.
Ропій

Судді

Л.О. Кондес

ОСОБА_1

Помічник
судді
Л.О. Дегтярюк

З оригіналом згідно