КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. Справа№ 911/3843/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

секретаря судового засідання Ворони
В.В.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрграф»

на рішення Господарського суду
Київської області

від 12.11.2013 року

у справі № 911/3843/13 (суддя
Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед форест»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрграф»

про стягнення 20 599,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 12.11.2013 року по
справі № 911/3843/13 позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед форест»
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрграф» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед форест» 17
937,60 грн. основної заборгованості, 157,75
грн. 3% річних, 710,62 грн. пені, 1 793,76 грн.
штрафу та 1 720,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрграф» звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Київської області
від 12.11.2013 року по справі № 911/3843/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед форест».
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед форест» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрграф» витрати,
понесені при сплаті судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 року
справу № 911/3843/13 було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у складі головуючого судді Ткаченка
Б.О., суддів: Алданової С.О., Дідиченко
М.А.

08.01.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнайтед
форест» надійшов відзив на апеляційну
скаргу, у якому позивач просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 14.01.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
повного, всебічного та правильного
вирішення справи, а також невірно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
прийняття невірного рішення по суті
спору.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про причини неявки суд не повідомили.

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 року про
прийняття апеляційної скарги до
провадження надсилалась сторонам за
адресами вказаними у позовній заяві та
апеляційній скарзі.

Сторони отримали вказану ухвалу, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
75-76).

Колегія суддів вважає можливим
здійснити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін,
за наявними матеріалами справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

03.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед форест»
(далі - позивач, постачальник, ТОВ
«Юнайтед форест») та Товариством з
обмеженою відповідальністю «УКРГРАФ»
(далі - відповідач, покупець, ТОВ
«УКРГРАФ») укладено договір поставки №
КУР 04/06-1 (далі - Договір).

Відповідно до п 2.1 Договору
постачальник зобов'язується поставити
товар покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти даний товар та
оплатити його на умовах передбачених
Договором.

Згідно п. 3.1 Договору, датою поставки
товару вважається дата оформлення
постачальником відвантажувального
документу - видаткової накладної.
Поставка товару проводиться на умовах,
що передбачені у рахунку-фактурі від
03.06.2013 року № КИ на суму 17 937,60 грн.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що разом
із товаром постачальник направляє
покупцю оригінали документів, які є
невід'ємною частиною договору, а саме:
рахунок - фактуру, видаткову накладну,
податкову накладну.

Як передбачено п. 4.1 Договору, умови
оплати - оплата 100 % вартості поставки
товару не пізніше 18.06.2013 року.

За твердження позивача, він здійснив
поставку, проте відповідач, в супереч
умовам договору, не здійснив оплати, що
і стало підставою для звернення з
позовом.

Поставка відповідачу товару на суму 17
937,60 грн. підтверджується видатковою
накладною від 05.06.2013 року № КЛ00005538 (а.с.
13).

Відповідач вказаний товар отримав, на
підставі довіреності від 04.06.2013 року №
114, що підписана уповноваженою особою
та скріплена відтиском печатки (а.с. 14).

Крім того, в матеріалах справи наявний
рахунок-фактура від 03.06.2013 року №
КИ, виставлений відповідачеві,
згідно Договору, на оплату вказаної
поставки товару в сумі 17 937,60 грн.

Перелік товару вказаний в видатковій
накладній, довіреності та
рахунку-фактурі є ідентичним.

Позивачем було направлено відповідачу
претензію від 07.08.2013 року № 07/08, яка
містить вимогу погасити
заборгованість за Договором у сумі 17
937,60 грн., що підтверджується описом
вкладення, квитанцією та повідомленням
про вручення поштового відправлення
(а.с. 16-17).

Позивачем до матеріалів справи надано
банківську довідку від 08.11.2013 року №
153-1/1375, з якої вбачається, що кошти від
відповідача на рахунки позивача за
спірною видатковою накладною у період
з 03.06.2013 року по 30.10.2013 року не надходили.

Відповідачем не надано жодних доказів
щодо погашення вартості прийнятого
товару на суму 17 937,60 грн.

З огляду на вказані докази, колегія
прийшла до висновку, що відповідач не
сплатив за товар поставлений
позивачем, а отже за ним виникла
заборгованість у сумі 17 937,60 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України) за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача на користь позивача 17 937,60
грн.

Крім того, позивач, керуючись п. 7.2
Договору, просить стягнути з
відповідача 10 % штрафу в розмірі 1 793,76
грн. за несвоєчасну оплату товару та
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України за
кожен день прострочення, яка за
розрахунком позивача складає 710,62 грн.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

У відповідності до положень п. 2.1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013 року № 14 пеня, за визначенням ч. т.
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі,
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Передбачений ч. 6 ст. 231 ГК України
розмір відповідальності за порушення
грошових зобов'язань застосовується,
якщо інше не узгоджено сторонами в
договорі або не передбачено законом.

Умовами п. 7.2 Договору встановлено, що у
випадку невиконання покупцем строків
оплати, згідно п. 4.1 даного Договору
18.06.2013 року, більш ніж на два дні,
покупець виплачує постачальнику штраф
в розмірі 10 % від суми заборгованості, а
також пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, за кожен день
прострочення.

Оскільки, відповідач не сплав вартість
товару в розмірі 17 937,60 грн., позивач
просить стягнути 1 793,76 грн. штрафу в
розмірі 10 % від суми заборгованості (17
937,60 грн. * 10% = 1 793,76 грн.) та пеню за період
з 19.06.2013 року по 03.10.2013 року в сумі 710,62
грн.

Колегія суддів, враховуючи період
нарахування неустойки, провівши
повторний арифметичний розрахунок,
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
штрафу в розмірі 1 793,76 грн. та пені за
вказаний період в сумі 710,62 грн.

Крім того, за прострочення грошового
зобов'язання позивач, керуючись ст. 625
Цивільного кодексу України, просить
стягнути з відповідача за період з
19.06.2013 року по 03.10.2013 року 3% річних у
розмірі 157,75 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як передбачено законом, право
кредитора вимагати стягнення боргу,
враховуючи 3% річних та інфляційні
витрати, є способом захисту майнових
прав та інтересів кредитора, сутність
яких складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Оскільки, матеріалами справи
підтверджується прострочення
відповідачем грошового зобов'язання, з
нього, на підставі статті 625 Цивільного
кодексу України, підлягають стягненню 3
% річних за вказаний період у сумі 157,75
грн.

Стосовно доводів апелянта щодо
порушення його прав, у зв'язку з тим, що
суд першої інстанції не відклав
розгляд справи та не надав змоги
відповідачу обґрунтувати свої
заперечення щодо вимог позивача,
колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання є безпідставними та
необґрунтованими з огляду на те, що
відповідач про дату та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином. Ухвала суду першої інстанції про
порушення провадження по справі від
08.10.2013 року, якою розгляд справи
призначено на 29.10.2013 року, була вручена
відповідачу 16.10.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с. 5).
Ухвалу про відкладення від 29.10.2013 року,
якою розгляд справи відкладено на
12.11.2013 року, відповідач отримав 05.11.2013
року (а.с. 27).

Враховуючи вищезазначене, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог у повному обсязі та стягненню з
відповідача на користь позивача суми
заборгованості в розмірі 17 937,60 грн.,
штрафу - 1 793,76 грн. пені - 710,62 грн., 3%
річних - 157,75 грн.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені Товариством з
обмеженою відповідальністю «Укрграф»
в апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду Київської
області від 12.11.2013 року по справі №
911/3843/13 прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрграф»
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрграф»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 12.11.2013 року по справі № 911/3843/13
залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/3843/13
повернути до Господарського суду
Київської області..

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 20.01.2014
року.