КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа№ 910/17804/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Перепьолкіна Ю.В.

від відповідача - Туголуков О.Є.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "САН ТРАНС" на рішення
Господарського суду міста Києва від
07.11.2013 року (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "САН ТРАНС"

до Фізичної особи-підприємця
Остріщенко Юрія Васильовича

про стягнення 13225,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 року по справі №910/17804/13
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, позивач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.12.2013 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
13.01.2014 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

10 січня 2014 року від представника
відповідача, через відділ
документального забезпечення суду,
надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
відкладено розгляд справи до 27.01.2014
року.

В судове засідання 27.01.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представником позивача в судовому
засіданні подано пояснення, яке після
судового засідання за резолюцією судді
зареєстровано у відділі
документального забезпечення суду та
приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
07.11.2013 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду в повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

24 жовтня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Прем"єр
дистриб"юшн компані" та ФОП Ганзюк
Вадимом Вікторовичем укладено договір
на надання транспортно-експедиційних
послуг по території України
автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 1.1. договору ФОП Ганзюк
В.В. зобов"язався за дорученням ТОВ
"Прем"єр дистриб"юшн компані" за
винагороду, від свого імені та за
рахунок клієнта організувати
виконання визначеного даним договором
комплексу транспортно-експедиційних
послуг, пов"язаних з перевезенням,
зберіганням та доставкою вантажу ТОВ
"Прем"єр дистриб"юшн компані", а також
виконувати інші обов"язки визначені
даним договором.

09 квітня 2012 року між позивачем та ФОП
Ганзюк Вадимом Вікторовичем укладено
договір про надання
транспортно-експедиторських послуг
№000233.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.03.2013 року від ФОП Ганзюк В.В. до
позивача надійшла Заявка №А - 00000523/1р на
організацію перевезення вантажу за
маршрутом с. Мартусівка - м.
Краматорськ.

07 серпня 2012 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 000656
про надання
транспортно-експедиторських послуг
(далі - Договір) та врегулювано питання
організації та виконанні перевезень по
території України та іноземних держав.

Місцевим господарським судом
встановлено, що на виконання умов
Договору, 21.03.2013 року між позивачем та
відповідачем підписано Заявку № С -
00000802/ПА (далі - Заявка).

Відповідно до умов Заявки позивач
доручив відповідачу здійснити
перевезення Товарів народного вжитку
до міста Краматорськ.

Як вбачається з матеріалів справи,
автомобілем МАН держ. номер АА 2083 IX з
обладнаним напівпричепом держ. номер
18576 КА, під керуванням Чаговця
Володимира, здійснена поставка товару
(лікеро-горілчаних виробів), згідно з
номенклатурою товару, зазначеною в ТТН
на загальну суму 467956,25 грн. за
видатковою накладною №695 від 21.03.2013
року, до міста Краматорськ.

Згідно з Обліковою карткою АМТ, доданою
до листа ГУ МВС України в місті Києві
Управлінням Державної автомобільної
інспекції №10/28656вх від 11.10.2013 року
автомобіль МАН держ. номер АА 2083 IX
належить Остріщенку Юрію Васильовичу,
а власником напівпричепу РАСТОN TXL 339
держ. номер 18576 КА є Паржицький
В'ячеслав Анатолійович.

Відповідно до акту приймання-передачі
продукції (товарів) по кількості та
якості № 22/03 від 22.03.2013 року, під час
розвантаження Товару виявлено нестачу,
а саме горілка Журавлі особлива 0,5/12 у
кількості 529 пляшок, що еквівалентно
сумі 13225,10 грн., про що на зворотному
боці Транспортної накладної серія
02ААВА №807671 від 21.03.2013 року зроблено
відмітку.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також: з угод,
не передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між: учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України та cт.193 ГК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших правових
актів, а за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 307 Господарського кодексу
України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити ввірений їй
другою стороною (вантажовідправником)
вантаж до пункту призначення в
установлений законодавством чи
договором строк та видати його
уповноваженій на одержання вантажу
особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Порядок перевезення вантажів
автомобільним транспортом по
території України, до якого
відноситься й спірне перевезення,
регулюється Правилами перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 р. (далі Правила).

Відповідно до ч. 1 ст. 932 ЦК України
експедитор має право залучити до
виконання своїх обов'язків інших осіб.

Пунктом 10.1. Правил встановлено, що
Перевізники приймають вантажі для
перевезення на підставі укладених
договорів із Замовниками, згідно з
заявками або за разовими договорами.

Згідно з п. 11.1 Правил основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що в
товарно-транспортній накладній серія
02ААВА №807671 від 21.03.2013 року, наданій
позивачем, в графі перевізник
зазначено Ганзюк В.В., так само, як і в
акті приймання-передачі продукції №22/03
від 22.03. 2013 року.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
автомобільний транспорт" позивач
повинен забезпечити своєчасне та повне
оформлення документів на перевезення
вантажу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, зокрема поставки Товару
згідно із Заявкою.

Посилання апелянта на довідку ДАІ, з
якої вбачається, що автомобіль на якому
здійснювалась поставка Товару
належить відповідачу, колегією суддів
визнано безпідставними, оскільки
вищезазначена довідка не може
вважатися доказом факту поставки
відповідачем Товару, в розумінні
статей 33,34 Господарського
процесуального кодексу. Теж саме
стосується і Заявки, яка свідчить про
наміри до такого перевезення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
за приписами ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено наявності
протиправної поведінки та вини
відповідача, а відтак правові підстави
для покладення на відповідача
відповідальності за неодержання
позивачем доходів в розмірі 13225,10 грн.
відсутні.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "САН ТРАНС"
та скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 07.11.2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "САН ТРАНС"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
07.11.2013 року по справі №910/17804/13 - без
змін.

Матеріали справи №910/17804/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 28.01.2014 року.