ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.
Справа № 911/4553/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фіндлес-Україна",

03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДК-АГРО",

07533, Київська обл., Баришівський р-н, с.
Недра, вул. Ворошиловоградська, 47

про стягнення 21 078,44 грн.

за участю представників:

позивача - Дякевич Т.В. (довіреність від
12.06.2013 № 12);

відповідача - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фіндлес-Україна"
(далі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДК-АГРО"
(далі - відповідач) про стягнення
21 078,44 грн., з яких: 19 466,80 грн. -
основний борг, 978,33 грн. - 20% річних та
633,31 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань зі здійснення
розрахунку за товар, що поставлений
позивачем.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.12.2013 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
24.12.2013.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 26258 від
24.12.2013) позивачем подано документи на
вимогу ухвали суду від 06.12.2013.

У судове засідання 24.12.2013 представник
відповідача не з'явився, вимоги ухвали
суду від 06.12.2013 відповідач не виконав,
розгляд справи відкладено на 21.01.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 731/14 від 20.01.2013)
позивачем подано до матеріалів справи
довідку банківської установи від 14.01.2014
№ 4, з відомостями про часткову сплату
відповідачем 09.12.2013 коштів за Договором
у розмірі 7 000,00 грн.

У судовому засіданні 21.01.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги.

Відповідач письмовий відзив на позовну
заяву не подав, представника у судові
засідання не направив, не повідомивши
про причини, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судових засідань.

Нез'явлення у судове засідання
представника відповідача та неподання
відповідачем письмового відзиву на
позов не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 21.01.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього в
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фіндлес-Україна"
(далі - позивач, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДК-АГРО" (далі -
відповідач, покупець) укладено договір
поставки Д-2 на умовах відстрочення
платежу від 23.07.2013 № 210КВ (далі -
Договір), відповідно до умов якого,
постачальник продає, а покупець купує
на умовах Договору товар, в кількості,
асортименті, цінах та умовах поставки,
що обумовлюються в додатках або в
специфікаціях або видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною
Договору (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.1.1. та 3.1.2.
Договору, оплата вартості товару
проводиться покупцем наступним чином:
частину вартості товару в розмірі 50%
покупець оплачує до моменту
відвантаження товару зі складу
постачальника; друга частина вартості
товару в розмірі 50% оплачується
покупцем на умовах відстрочення
кінцевого розрахунку протягом 10
календарних днів з дня відвантаження
товару зі складу постачальника (дата
зазначена у видатковій накладній).

Договір діє з моменту підписання
сторонами - до 31.12.2013 (пункт 13.1.
Договору).

На виконання умов Договору, позивач на
суму 30 135,60 грн. за видатковими
накладними: від 25.07.2013 № ФИД00004641 та від
01.10.2013 № ФИД00006280, що підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені відбитками їх печаток,
поставив відповідачу товар, а
відповідач, за довіреностями: від
25.07.2013 № 75 та від 26.09.2013 № 81, що
підписані керівником відповідача та
скріплені відбитками його печатки,
вказаний товар отримав. До матеріалів
справи долучені копії зазначених
накладних та довіреностей, а оригінали
оглянуті судом у судовому засіданні.

Як зазначається позивачем та
підтверджується матеріалами справи,
відповідач частково оплатив товар, що
отриманий ним за Договором, на суму 10
668,80 грн., що підтверджується
банківською довідкою від 14.01.2014 № 4, яка
засвідчена підписом уповноваженої
особи банківської установи та
скріплена відбитком її печатки
(оригінал у матеріалах справи).

Крім того, відповідно до вищевказаної
банківської довідки від 14.01.2014 № 4
відповідач сплатив кошти за Договором
у розмірі 7 000,00 грн. 09.12.2013, тобто, після
порушення провадження у справі ухвалою
господарського суду Київської області
від 06.12.2013.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем під час розгляду
справи сплачена сума боргу в розмірі 7
000,00 грн., то провадження в цій частині
підлягає припиненню на підставі
пункту 1-1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно з частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36
Господарського процесуального кодексу
України господарським судом взято до
уваги у якості письмових доказів:
зазначені вище видаткові накладні та
довіреності - у якості письмових
доказів передачі товару позивачем та
прийняття товару уповноваженою особою
відповідача, банківську довідку від
14.01.2014 № 4 - у якості письмового доказу
для встановлення розміру
перерахованих відповідачем позивачу
коштів і, відповідно, наявності
заборгованості.

Доказів збільшення грошових
зобов'язань відповідача або
перерахування ним коштів в іншому
розмірі, суду не надано.

З огляду на вказане, суд дійшов
висновку, що матеріалами справи
підтверджується наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за Договором у розмірі 12 466,80
грн. - різниця між загальною вартістю
товару та перерахованими коштами.

З наявних у матеріалах справи
письмових доказів, з огляду на те, що
вони підписані уповноваженими на те
особами, вбачається наявність у
відповідача грошового зобов'язання
перед позивачем, строк виконання якого
настав і яке відповідачем не виконане.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно з частиною 2 статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з частиною 1 статті 693 Цивільного
кодексу України, якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу.

Відповідно до статті 531 Цивільного
кодексу України боржник має право
виконати свій обов'язок достроково,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 4 статті 538
Цивільного кодексу України, якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

Товар відповідачем прийнято, що
підтверджується підписами
уповноваженої особи відповідача та
відбитками його печатки на спірних
видаткових накладних.

Матеріали справи не містять доказів
заперечень відповідача при отриманні
товару щодо неналежності виконання
позивачем зобов'язань з поставки
товару за Договором.

Позивачем направлено на адресу
відповідача претензію від 10.09.2013
№ 192 з вимогою сплатити
заборгованість за Договором у сумі 17
668,80 грн.

Згідно зі статтею 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З огляду на викладене, наявні в
матеріалах справи письмові докази та
положення укладеного між сторонами
Договору, суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача 19 466,80 грн. боргу з оплати
поставленого товару підлягає
частковому задоволенню у розмірі 12 466,80
грн.

Позивач на підставі пункту 9.2. Договору
заявляє до стягнення з відповідача
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України за
кожен день прострочення, яка за
розрахунком позивача складає 633,31 грн.
та 20% річних за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 978,33 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Частиною 4
статті 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Зважаючи на вищевикладені вимоги
законодавства, умови Договору та
обставини справи, судом перевірено
правильність розрахунку пені, що
наданий позивачем, у розмірі 633,31 грн. та
встановлено, що вказана позовна вимога
підлягає задоволенню повністю у
заявленому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що у
випадку прострочення виконання
грошових зобов'язань по оплаті
вартості товару, покупець сплачує на
користь постачальника проценти за
неправомірне користування грошовими
коштами в розмірі 20% річних з
простроченої суми за весь час
прострочення.

За результатами перевірки розрахунку
20% річних судом встановлено, що позовна
вимога про стягнення з відповідача 20%
річних підлягає частковому
задоволенню у розмірі 977,98 грн.

За результатами аналізу
вищезазначених норм чинного
законодавства та всебічного розгляду
матеріалів справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 12 466,80
грн. основної заборгованості, 633,31 грн.
пені та 977,98 грн. 20% річних є доведеними,
обґрунтованими, відповідачем не
спростованими, а, відтак, підлягають
задоволенню. Позовні вимоги про
стягнення 20% річних у розмірі 0,35 грн.
задоволенню не підлягають.

Позивачем сплачено 1 720,50 грн. судового
збору за подання позову.

Відповідно до частини 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, зважаючи на те, що спір виник
внаслідок неправильних дій
відповідача, судовий збір, у частині, в
якій позов припинений у зв'язку з
частковою сплатою відповідачем
основного боргу, після порушення
провадження у справі, покладається
судом на відповідача.

Відшкодування решти судового збору,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Господарського процесуального
кодексу України покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДК-АГРО" (07533,
Київська обл., Баришівський р-н, с.
Недра, вул. Ворошиловоградська, 47,
ідентифікаційний ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фіндлес-Україна" (03038,
м. Київ, вул. Лінійна, 17,
ідентифікаційний ) 12 466
(дванадцять тисяч чотириста
шістдесят шість) грн. 80 коп. основної
заборгованості, 977 (дев'ятсот сімдесят
сім) грн. 98 коп. 20% річних, 633 (шістсот
тридцять три) грн. 31 коп. пені та 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 47 коп.
судового збору.

3. Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення 7 000,00 грн.
основного боргу припинити.

4. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 24.01.2014.

Суддя
С.О. Саванчук