ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
Справа № 925/2030/13

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Скиби Г.М.,
за участю секретаря судового засідання
Кенкеч О.С., у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду розглянув справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «СІН-ТЕК», м. Черкаси,
вул. Смілянська, 144, оф. 203

до товариства з обмеженою
відповідальністю
«Украгроспецпостач-Сервіс», м. Черкаси,
вул. Смілянська, буд. 2

про стягнення 130 000,00 грн. помилково
перерахованих коштів,

за участю представників сторін:

від позивача: Булава Б.А. - за
довіреністю,

від відповідача: не з'явився.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СІН-ТЕК» звернулось
в господарський суд Черкаської області
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю
«Украгроспецпостач-Сервіс» про
стягнення 130 000,00 грн. помилково
перерахованих коштів, та відшкодування
судових витрат.

Позивач, обґрунтовуючи заявлений
позов, посилається на протиправне
заволодіння коштами позивача, їх
використання та зволікання
відповідача щодо повернення останнім
перерахованих йому коштів згідно
платіжного доручення від 16.09.2010р. №54 -
без будь-яких на те правових підстав.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, письмовий відзив не подав,
представника у судове засідання вдруге
не направив, витребувані документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Ухвала суду від 11.12.2013р. про
порушення провадження у справі
повернулась до суду з відміткою
працівника пошти - «за закінченням
терміну зберігання».

Неподання відповідачем відзиву на
позовну заяву та нез'явлення
представника відповідача у судове
засідання не перешкоджає розгляду
справи по суті за наявними доказами
відповідно до вимог ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України. Адреса відповідача в позовній
заяві та місце проведення
господарської діяльності відповідачем
відповідає адресі, вказаній в
реєстраційних документах на
відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, судом встановлено таке.

16.09.2010р. товариство з обмеженою
відповідальністю «СІН-ТЕК»
перерахувало кошти товариству з
обмеженою відповідальністю
«Украгроспецпостач-Сервіс» із
зазначенням у платіжному дорученні №54
призначення платежу: «оплата за пічне
паливо, згідно рах б/н від 16.09.2010р. у т.ч.
ПДВ 20% -21 666,67 грн.» на загальну суму
130.000,00 грн.

Копія платіжного доручення №54 від
16.09.2010р. знаходиться у матеріалах
справи (а.с. 9).

Перерахування коштів товариством
«СІН-ТЕК» в сумі 130000,00 грн. ТОВ
«Украгроспецпостач-Сервіс»
підтверджується також копією витягу з
банківського реєстру - призначення
платежу: «оплата за пічне паливо,
згідно рах б/н від 16.09.2010р. у т.ч. ПДВ 20% -21
666,67 грн.» (а.с. 13).

На адресу відповідача була направлена
вимога від 11.10.2013р. №56, з проханням в
семиденний термін з дня отримання
вимоги повернути кошти в сумі 130 000,00
грн., та попереджено про звернення до
суду для примусового стягнення суми
(а.с. 14).

Належних доказів вручення вимоги
відповідачу немає, оскільки відсутні
відмітки на наданому поштовому
повідомленні про вручення вимоги
відповідачу.

Вказуючи, що дані кошти знаходяться у
господарського товариства без будь -
якої правової підстави, позивач
звернувся до суду з вимогами про їх
стягнення з відповідача.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, враховуючи пояснення
представника позивача, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при
прийнятті рішення суд має врахувати
майнові інтереси сторін, не надаючи
переваги одному учаснику над іншим.
Рішення має грунтуватися на повній та
всебічній оцінці доказів у конкретній
справі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією їх породжують. Зокрема,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Позивач в судовому засіданні заперечив
укладення між ним та відповідачем у
справі будь-яких договорів щодо
придбання пічного палива.

Господарське товариство хоч і вказує
на відсутність існування між
учасниками спору договірних
зобов'язань з даного приводу, вказаного
у платіжному дорученні від 16.09.2010р. №54, -
рахунку відповідача б/н від 16.09.2010р. - не
надав, вказавши на його відсутність у
ТОВ «СІН-ТЕК» та помилкове
перерахування відповідачу коштів
бухгалтером товариства.

Досліджуючи дані обставини, суд
враховує, що правовідносини між
сторонами можуть виникнути на підставі
усної домовленості чи укладання
договору в спрощений спосіб.

За загальним порядком укладання
господарських договорів вони
викладаються у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів
(стаття 181 Господарського кодексу
України).

Правочин згідно зі статтею 205 ЦК
України може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст. 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Факту укладення між учасниками спору
угоди щодо купівлі-продажу пічного
палива судом не встановлено.

Не приймаються судом до уваги
посилання господарського товариства
на безпідставність перерахування
коштів відповідачу - за платіжним
дорученням від 16.09.2010р. №54 на загальну
суму 130.000,00 грн., оскільки в призначенні
платежу зазначено: «оплата за пічне
паливо, згідно рах б/н від 16.09.2010р. у т.ч.
ПДВ 20% -21 666,67 грн.».

Оригіналу рахунку відповідача
представник позивача суду не надав.

Суд зазначає, що після перерахування
спірних коштів господарському
товариству, учасниками відносин жодних
дій щодо оформлення та виконання
договірних відносин між собою у
встановленому порядку не вчинялось,
зважаючи на що, кошти в сумі 130 000,00 грн.
перераховані відповідачу на підставі
виданого ним рахунку на оплату пічного
палива, що придбавається.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено,
що особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Із зазначеної норми вбачається, що
зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов:

- набуття (збереження) майна однією
особою за рахунок іншої;

- відсутність для цього підстав, або
коли така підстава згодом відпала.

Наведені обставини не відносяться до
даних спірних правовідносин. Таким
чином, перераховані відповідачу
грошові кошти згідно платіжного
доручення від 16.09.2010р. №54 на загальну
суму 130.000,00 грн. за відсутності
продовження договірних відносин між
сторонами, можуть вважатися такими, що
перебувають у відповідача на законних
підставах, оскільки в призначенні
платежу зазначено: «оплата за пічне
паливо, згідно рах. б/н від 16.09.2010р. у т.ч.
ПДВ 20% -21 666,67 грн.». Суд вважає, що
сторонами виконані взаємні
зобов'язання - перерахувати та отримати
кошти, та не виконані зобов'язання
відвантажити та прийняти пічне паливо.
Позивач не довів наявність обов'язку у
відповідача повернення сплачених
коштів за майно.

Суд дійшов висновку, що позивач не
обґрунтував та не довів свої позовні
вимоги про стягнення з відповідача 130
000,00 грн., що отримані ним без правових
підстав.

При цьому суд враховує, що відповідно
до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Обов'язок доказування
слід розуміти як закріплену в
процесуальному та матеріальному
законодавстві міру належної поведінки
особи, що бере участь у судовому
процесі, із збирання та надання доказів
для підтвердження свого суб'єктивного
права.

Вимоги позивача не підтверджені
документально, та не ґрунтуються на
приписах законодавства, яке
регламентує спірні правовідносини.

В задоволенні позову належить
відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю вимог.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на позивача та не
стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
прийняття рішення. Сторони у справі
протягом цього строку мають право
подати апеляційну скаргу до
апеляційного суду на вказане рішення
через Господарський суд Черкаської
області.

Повне рішення складено 14.01.2014р.

Суддя
Г.М. Скиба