ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа № 922/1755/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя

Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі - Міракові Г.А.,

за участю:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, м. Харків
(вх. №3663Х/2-5) на рішення господарського
суду Харківської області від 14.11.13 р. по
справі № 922/1755/13

за позовом ФОП ОСОБА_3, м. Харків

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ФОП ОСОБА_3 звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою в якій просив
суд стягнути з відповідача - ФОП ОСОБА_2
168000 грн. заборгованості за укладеним
між сторонами договором позики від
05.12.2012 р. та судові витрати.

Рішенням господарського суду
Харківської області (колегія суддів у
складі: головуючого судді Інте Т.В.,
судді Добреля Н.С., Погорелова О.В.) від
14.11.2013р. по справі № 922/1755/13 позов
задоволено та стягнуто з відповідача
на користь позивача 168000 грн.
заборгованості та витрати по сплаті
судового збору у сумі 3360 грн.

Рішення господарського суду першої
інстанції мотивоване тим, що
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, місцевий
господарський суд визнав вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
168000,00 грн. заборгованості належно
обґрунтованою, доведеною матеріалами
справи та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідач з рішенням господарського
суду не погоджується, вважає його
незаконним та необґрунтованим, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та прийняти нове,
яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своєї позиції по
справі відповідач посилається на те, що
в порушення ст. 1046, 1047 Господарського
кодексу України ні кошти, ні будь-які
документи про отримання ОСОБА_2 коштів
у сумі 168000 грн. господарському суду
першої інстанції не представлялись.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду 02.12.2013р. прийнято
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 до
провадження та призначено до розгляду
на 18.12.2013р.

У судовому засіданні 18.12.2013р.
відповідач підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити,
рішення місцевого господарського суду
просив скасувати.

Позивач заперечував проти апеляційної
скарги, просив залишити її без
задоволення рішення господарського
суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні 18.12.2013р.
апеляційної інстанції колегія суддів
дійшла висновку про відкладення
розгляду справи з метою повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
справи на 22.01.2014р. о 10:00 год., про що
зазначено в протоколі судового
засідання від 18.12.2013р.

До Харківського апеляційного
господарського суду надійшла заява (вх.
254 від 13.01.2014р.) про визнання мирової
угоди, укладеної між ФОП ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в якій позивач та відповідач
просять визнати мирову угоду і закрити
провадження у справі на підставі ст. 80
Господарського процесуального
кодексу України.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні
заяви про затвердження мирової угоди з
підстав його безпідставності,
оскільки, доказів сплати боргу до
господарського апеляційного суду
сторонами не надано.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2011р. №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального
кодексу України», зокрема, апеляційна
інстанція не застосовує положення
Господарського процесуального кодексу
України щодо затвердження
господарським судом мирової угоди.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
цією мировою угодою відповідач визнає
свій борг перед позивачем за договором
позики №1 від 05.12.2012р. в сумі 168000грн.,
який, відповідно до п. 4 гарантує
погасити в день укладення цієї угоди,
тобто, 13. січня 2014 року.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 22.01.2014р. ані позивач, ані
відповідач не з'явились, хоча належним
чином були повідомлені у судовому
засіданні 18.12.2013р.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображенні відомості про явку сторін
(пункт 4 частини 2 ст. 81-1 ГПК), є належним
підтвердженням повідомлення такої
сторони (іншого учасника судового
процесу) про час і місце наступного
судового засідання.

Позивач та відповідач не скористалися
своїм правом брати участь в
господарському засіданні апеляційної
інстанції.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки, явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору, крім того
явка сторін не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливим розглянути справу без участі
сторін за наявними у ній матеріалами у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

05.12.2012р. укладений договір позики № 1
між ФОП ОСОБА_3 (позикодавець) та ФОП
ОСОБА_2 (позичальник) (т.с. 1 а.с. 11-13).

Пунктами 1.1, 2.1 Договору передбачено, що
позивач передав у власність
відповідачу грошові кошти в розмірі
168000,00 грн., а відповідач зобов'язався
повернути позику у визначений цим
договором строк.

Договір був підписаний з боку
позикодавця - ФОП ОСОБА_3, а з боку
позичальника ФОП ОСОБА_2 - гр. ОСОБА_5,
який діяв за нотаріально посвідченою
довіреністю від 20.10.2009 р. (а.с. 14), виданою
ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 14)

Як встановив господарський суд першої
інстанції та підтверджується в
господарському суді апеляційної
інстанції вищевказана довіреність є
дійсною до 20.10.14 р. та надає право
ОСОБА_5, зокрема, одержувати гроші, а
також виконувати всі інші юридично
значимі дії.

Отже, на момент підписання договору
позики від 05.12.2012 р. № 1, ОСОБА_5 мав
необхідні повноваження на отримання
грошей та підписання спірного
договору.

Колегія суддів погоджується з
висновками господарського суду першої
інстанції щодо безпідставності
твердження відповідача про
відсутність повноважень представника
(ОСОБА_5) на отримання грошових коштів
від імені ОСОБА_2 та підписання
спірного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, позика
передається в готівковій формі шляхом
надання відповідних грошових коштів
відповідачу в день підписання
договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що
позика може бути передана тільки
єдиним платежем.

Згідно з п. 3.3 договору, позика
вважається переданою відповідачу в
момент отримання позики, в розмірі,
передбаченому п. 2.1 договору,
відповідачем.

На виконання умов договору, позивач
передав представнику відповідача
(ОСОБА_5) грошові кошти в сумі 168000,00 грн.,
що підтверджується підписанням
договору та його скріпленням печатками
сторін.

У пункті 4.1 договору сторони
домовились, що відповідач зобов'язаний
повернути позику через 90 календарних
днів, з моменту отримання позики,
передбаченому п. 3.1 договору в розмірі,
передбаченому п. 2.1 договору,
відповідачем.

Проте, відповідач свої зобов'язання за
договором позики №1 від 05.12.2012р. не
виконав, грошові кошти в сумі 168000,00 не
повернув, внаслідок чого
заборгованість відповідача перед
позивачем склала 168000,00 грн.

ФОП ОСОБА_3 звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення заборгованості за
договором позики від 05.12.2012р. №1.

14.11.2013р. господарський суд Харківської
області прийняв рішення у справі
№922/1755/13, яким позов ФОП ОСОБА_3 до ФОП
ОСОБА_2 задоволено повністю з підстав,
визначених вище.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є
стягнення боргу за невиконання умов
договору позики, а отже, до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
норми Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046
Цивільного кодексу України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором. Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, які кореспондуються з
положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції та підтверджується
при апеляційному перегляді справи,
відповідач - ФОП ОСОБА_2 не виконав
умови укладеного договору позики №1
від 05.12.2012р. та не повернув
позикодавцеві позику у строк та у
порядку, передбаченому договором.

А також, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції,
що оскільки, договір позики №1 від
05.12.2012р. був укладений в письмовій
формі, підписаний сторонами та
скріплений печаткою відповідача, що є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі
позивачем грошової суми відповідачу.

Таким чином, місцевий господарський
суд повно та всебічно встановив
обставини справи й визначені
правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову про стягнення
грошових коштів за договором позики.

Посилання ФОП ОСОБА_2 на ненадання
господарському суду першої інстанції
доказів про отримання коштів
спростовуються матеріалами справи та
умовами договору та є безпідставними.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
справи.

З урахуванням викладеного, доводи,
викладені в апеляційній скарзі
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не
знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді справи та не
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
відповідача слід залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Харківської області від 14.11.2013р. у
справі №922/1755/13 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків,
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 14.11.2013р. у
справі № 922/1755/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
23.01.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.В. Плахов

Суддя
І.А. Шутенко