донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

13.01.2014 справа №905/6659/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Зубченко
І.В., Татенко В.М.при секретарі судового
засідання Кулявець Ю.В.за участю
представників сторін: від позивача:
Мачульський І.В. за довіреністювід
відповідача:не з'явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Слов'янське тролейбусне
управління" Слов'янської міської ради,
м. Слов'янськ, Донецька область на
рішення господарського суду Донецької
області від12.11.2013р. (повний текст
підписано 18.11.2013р.) по справі№905/6659/13
(суддя Мальцев М.Ю.) за
позовомКомунального підприємства
"Слов'янське тролейбусне управління"
Слов'янської міської ради, м.
Слов'янськ, Донецька область до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Славтелеком", м.
Слов'янськ, Донецька область
простягнення 52555,98 грн.

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Слов'янське
тролейбусне управління" Слов'янської
міської ради, м. Слов'янськ Донецької
області (Позивач) звернулось до
Господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Славтелеком", м. Слов'янськ Донецької
області (Відповідач) про стягнення
52555,98 грн.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 12.11.2013р. (суддя
Мальцев М.Ю.) у задоволенні позовних
вимог Комунального підприємства
"Слов'янське тролейбусне управління"
Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ
Донецької області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Славтелеком", м. Слов'янськ Донецької
області про стягнення 52555,98 грн.
відмоввлено

Рішення місцевого суду вмотивовано
відсутністю у Позивача права вимоги
через неукладенність договору в
періоду формування стягуваної
заборгованості та недоведеність
приналежності Позивачеві опір
контактної мережі, які
використовувались Відповідачем для
розміщення кабельної лінії.

Позивач, не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Донецької області від 12.11.2013р. у справі
№905/6659/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції апелянт зазначає, що
сам факт користування Відповідачем
майном Позивача є доказом укладання
договору користування шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень та наголошує на наявності в
нього (Позивача) права на це майно з
огляду на представлені апеляційному
суду додаткові докази, які мав
витребувати місцевий суд.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р. за
результатами автоматичного розподілу
справи сформовано колегію суддів у
наступному складі: головуючий
(суддя-доповідач) Попков Д.О., Зубченко
І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.12.2013р.
порушене апеляційне провадження із
призначенням розгляду скарги на
13.01.2014р. о 14.00 год.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 13.01.2014р., у
зв'язку із виходом судді Марченко О.А. з
відпустки, склад колегії було змінено
на: головуючий (суддя-доповідач) Попков
Д.О., Марченко О.А., Радіонова О.О.

Судове засідання апеляційної
інстанції здійснювалось за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у порядку розгляду апеляційної скарги,
встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник Позивача у судовому
засіданні 13.01.2014р. з'явився, підтримав
апеляційну скаргу, наполягаючи на її
розгляді по суті за відсутністю
представника Відповідача.

Представник Відповідача у судовому
засіданні 13.01.2014р. без пояснення причин
не з'явився, що, зважаючи на належне
повідомлення про судовий розгляд і
достатність часу для формування і
доведення до відома апеляційного суду
своєї позиції відносно розглядуваної
скарги унеможливлює подальше
відкладення судового засідання.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає
наступне:

Як правильно було встановлено місцевим
судом та вбачається із матеріалів
справи, після обстеження контактної
мережі тролейбусних маршрутів, згідно
акту від 12.11.2009р. (а.с.26), яким було
встановлено факт користування
Відповідачем опор Позивача, останній
листом №01/08-281 від 14.09.2009р. повідомив
Відповідача, що кабельна лінія зв'язку
розташована на опорах контактної
мережі по вул. Свердлова та вул. К.
Маркса, що знаходиться на балансі КП
«Слов'янське тролейбусне управління»
Слов'янської міської ради та просив
Відповідача укласти договір на сумісне
використання майна.

Позивачем також було складено акт
обстеження контактної мережі
тролейбусних маршрутів по вул.
Свердлова від 25.08.2010р. (а.с.27) якими
встановлено, що на 78 опорах
тролейбусного управління змонтована
кабельна лінія зв'язку «Славтелеком».

Позивач листами №01/08-281 від 14.09.2009р.
(а.с.28), №01/08-390 від 08.11.2010р. (а.с.30), №01/08-90
від 21.03.2011р. (а.с.31) пропонував
Відповідачу укласти договір про
надання послуг в користуванні опорами
контактної мережі, що знаходиться на
вулицях К.Маркса та Свердлова, не
надаючи, при цьому, проекту такого
договору. Відповідач, у свою ж чергу,
надіслав повідомлення №12 від 24.01.2011р.
(а.с.32) про неможливість укладання
договору, оскільки Позивачем не
доведено право власності на опори та
непогодження із ціною в договорі.

Спір щодо укладання між сторонами
відповідного договору для
врегулювання правовідносин у період
формування стягуваної заборгованості
з 01.12.2009р. по 31.12.2012р. в судовому порядку
не вирішувався, а відповідний договір
було укладено сторонами лише 01.02.2013р.
(а.с.35) і його умови не містять положень
щодо регулювання ними фактичних
відносин між сторонами у вказаний вище
період в порядку ч.3 ст.631 Цивільного
кодексу України.

За результатами проведеної у
червні-липні 2013р. ревізії Позивача з
боку Слов'янської об'єднаної державної
фінансової інспекції за період з
01.12.2009р. по 31.05.2013р. було встановлено
недоотримання Позивачем дебіторської
заборгованості за майно (опори
контактної мережі - 78 одиниць), які
самовільно використовувалися
Відповідачем у період з 01.12.2009р. по
31.12.2012р. на загальну суму 52555,98грн.
(а.с.а.с.19-25). Листом №01/08-227 від 01.08.2013р.
(а.с.36) Позивач вимагав у Відповідача
добровільно сплатити означену суму
заборгованості, але останній відхилив
означену вимогу (а.с.а.с.37, 38),
посилаючись на відсутність
відповідного договору та належного
розрахунку вартості відповідних
послуг.

Як вже зазначалося вище, Господарський
суд Донецької області у задоволенні
позовних вимог Комунального
підприємства "Слов'янське тролейбусне
управління" Слов'янської міської ради,
м. Слов'янськ, Донецька область до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Славтелеком", м.
Слов'янськ, Донецька область про
стягнення 52555,98 грн. відмовив.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального законодавства в
контексті встановлених обставин,
апеляційний суд дійшов висновку про
необґрунтованість вимог апеляційної
скарги з огляду на таке:

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, ст. 20 Господарського
кодексу України та ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
необхідною умовою застосування судом
певного способу захисту є наявність,
доведена належними у розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України доказами, наступна сукупність
умов:

- наявність у Позивача певного
суб'єктивного права (інтересу) - об'єкту
судового захисту;

- порушення (невизнання або
оспорювання) цього права (інтересу) з
боку Відповідачів;

- належність обраного способу судового
захисту (з точки зору передбаченого до
застосування діючим законодавством та
адекватного наявному порушенню).

Відсутність або недоведеність
будь-якого із вказаних елементів
зумовлює відмову у задоволенні
позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою існування захищуваного
суб'єктивного права на отримання
стягуваної суми заборгованості
Позивач вважає укладений з
Відповідачем договір на використання у
період з 01.12.2009р. по 31.12.2012р. опор
контактної мережі, доказами наявності
якого з 14.09.2009р. є фактичне використання
майна Відповідачем у розглядуваний
період та звернення Позивача з
пропозицією укласти такий договір, а
також подальше укладання договору з
цього приводу від 01.02.2013р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України. Втім,
наведені Позивачем обставини не можуть
свідчити про наявність укладеного між
сторонами договору, який був би
підставою для виникнення у Відповідача
грошових зобов'язань у стягуваному
розмірі за вказаний період з 01.12.2009р. по
31.12.2012р.

За загальним правилом договір має бути
укладений у формі єдиного документу,
підписаного і скріпленого печатками
сторін (ч.1 ст.181 Господарського кодексу
України). Водночас, письмова форма
договору може бути забезпечена і
шляхом обміну кореспонденцією (листи,
телеграми тощо) чи прийняттям
замовлення до виконання, якщо при цьому
забезпечується дотримання вимог
ст.ст.641, 642 Цивільного кодексу України
відносно надсилання оферти з усіма
істотними умовами договору та її
акцепту.

Як встановлено ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Аналогічні визначення містить і
ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу
України, при цьому ч.3 цієї норми вказує
на обов'язковість погодження сторонами
предмету, ціни і строку дії договору.
Ціну, як істотну умову договору
визначає і ч. 2 ст. 189 Господарського
кодексу України.

Втім, представлені Позивачем до
матеріалів справи документи вказують
як про відсутність належної оферти, так
і її акцепту Відповідачем впродовж
всього періоду формування стягуваної
заборгованості, що унеможливлює
твердження про досягнення згоди за
всіма істотними умовами. Питання щодо
укладання відповідного договору не
вирішувалося сторонами і в судовому
порядку. Фактичне самовільне
використання майна Скаржником
безпідставно ототожнюється із
прийняттям замовлення до виконання та
не може вважатися стадією виконання
відсутнього договору.

Інші аргументи апеляційної скарги не
спростовують означених висновків, так
само, як і на їх обґрунтованість жодною
мірою не впливають надані Позивачем
додаткові докази приналежності опір
контактної мережі, які апеляційним
судом взагалі не враховуються,
оскільки їх залучення не обґрунтовано
згідно вимог ст.101 Господарського
процесуального кодексу України, адже в
силу ст.ст.4-3, 33 цього Кодексу Позивач
повинен був самостійно представити
відповідні докази місцевому суду.

Відсутність захищуваного
суб'єктивного права в контексті
наведеного обґрунтування (належних
підстав для його існування)
унеможливлює і існування порушення
такого відсутнього права з боку
Відповідача, а отже - і застосування
запропонованого способу судового
захисту, з огляду на що суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволені вимоги, оскільки відповідно
до ч. 1 ст. 19 Конституції України і ч.2
ст.14 Цивільного кодексу України ніхто
не може бути примушений роботи те, що не
передбачено законодавством. В свою
чергу, позадоговірний характер
фактичних відносин між сторонами у
розглядуваний період може бути
підставою для висування окремих
позовних вимог про застосування іншого
способу судового захисту.

Оскільки Скаржником не доведено
порушення місцевим судом норм
матеріального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, а інших
представлених ст.104 Господарського
процесуального кодексу України
підстав для скасування такого рішення
апеляційним судом встановлено не було,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, що згідно із ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України має наслідком віднесення на
рахунок Комунального підприємства
"Слов'янське тролейбусне управління"
Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ
Донецької області витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Слов'янське тролейбусне
управління" Слов'янської міської ради,
м. Слов'янськ, Донецька область на
рішення Господарського суду Донецької
області від 12.11.2013р. у справі №905/6659/13
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Донецької області від 12.11.2013р. у справі
№905/6659/13 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції
набирає сили з дня її прийняття, але
може бути оскаржена

до Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

В.М. Татенко

Вик. Куц Н.С.

Надруковано 5 прим.:

1. Позивачу;

2. Відповідачу;

3. У справу;

4. ДАГС;

5. ГСДО