ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 р.
Справа № 914/4505/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Хрунь І.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Львівський бетон", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агролайф корми", с.
Давидів

про: стягнення 87 413,56 грн.

Представники:

Від позивача: Кордіяка Т.В. -
представник (Довіреність б/н від 08.11.2013
р.)

Від відповідача: Могильницький А.М. -
представник (Довіреність б/н від 31.12.2012
р.)

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівський бетон", м.
Львів до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агролайф
корми", с. Давидів про стягнення 79 806,55
грн.

Ухвалою суду від 28.11.2013 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 17.12.2013
р. З підстав, викладених в Ухвалі суду
від 17.12.2013 р. розгляд справи
відкладався. Для надання сторонам
можливості подати додаткові докази на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень в судовому засіданні 16.01.2014
р. оголошувалася перерва.

Згідно Заяви про уточнення позовних
вимог б/н від 25.12.2013 р. ціну позову
позивачем було збільшено до 87 413,56 грн.,
з яких 79 806,55 грн. це сума основного
боргу, 1 803,84 грн. - 3 % річних та 5 803,14 грн.
- пеня.

21.01.2014 р. від позивача в канцелярію суду
поступила Заява про уточнення позовних
вимог б/н від 21.01.2014 р., відповідно до
якої позивач зменшив суму заявлених
вимог та просить суд стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 49
048,29 грн., з яких 44 806,55 грн. основного
боргу, 3 228,99 грн. пені та 1 012,75 грн. 3 %
річних.

Відповідачем 23.01.2014 р. подано в
канцелярію суду Заперечення б/н від
22.01.2014 р., в якому зазначається, що
станом на 14.01.2014 р. відповідач сплатив
позивачу 35 000,00грн., тож загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 15.01.2014 р. становила
44 806,55 грн. Проте, дана заборгованість є
загальною і включає заборгованість по
всіх договорах укладених між
сторонами.

Зокрема, між сторонами було укладено
два договори на поставку: Договір
№25/08-12л на поставку товарного бетону
від 25.08.2012 р. та Договір №30/10-12л від
30.10.2012 р. на постачання залізобетонних
виробів. В розрахунках до заяви про
уточнення позовних вимог від 23.12.2013 р.
позивач, серед інших, як на підставу
наявності основного боргу, вказує
видаткову накладну №РН-0005266 від 07.12.2012р.
Проте, за даною накладною було
здійснено постачання залізобетонних
виробів, а не товарного бетону, тобто
поставка за вказаною накладною була
здійснена в процесі виконання Договору
№30/10-12л від 30.10.2012р. на постачання
залізобетонних виробів, а не Договору
№25/08-12л на поставку товарного бетону
від 25.08.2012р. Натомість, всі вимоги у
позовній заяві позивач ґрунтує лише на
Договорі №25/08-12л на поставку товарного
бетону від 25.08.2012 р. За вирахуванням
суми видаткової накладної №РН-0005266 від
07.12.2012 р., а саме 6 334,10 грн., сума
заборгованості за Договором №25/08-12л
від 25.08.2012р. станом на 15.01.2014 р. становила
б 38 472,45 грн., а на дату подання позову - 73
472,43 грн.

Таким чином, за твердженням
відповідача проведені позивачем
розрахунки не відповідають обставинам
справи та Договору №25/08-12л від 25.08.2012р.,
оскільки розраховувались із значно
більшої суми.

Окрім того, у запереченнях відповідач
наводить зауваження щодо порядку
нарахування позивачем штрафних
санкцій.

Згідно контррозрахунку відповідача
позивач міг заявити до відповідача
вимоги за Договором №25/08-12л від 25.08.2012 р.
лише в наступному розмірі: основний
борг (на 14.01.2014р.) - 38 472,45грн., 3% річних - 1
660,67 грн., пеня - 5 312,99 грн.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримав, просив суд позов задоволити.

Представник відповідача просив суд
прийняти до уваги доводи, викладені у
запереченні на позовну заяву, в
задоволенні позову відмовити.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

25.08.2012 р. між сторонами у справі
укладено Договір № 25/08-12л на постачання
товарного бетону, відповідно до умов
якого позивач взяв на себе зобов'язання
поставити, а відповідач зобов'язався
прийняти і оплатити товарний бетон, в
кількості, асортиментах і в строки
відповідно до дійсного Договору і
додатково погоджених Специфікацій, що
додаються до цього Договору і є його
невід'ємною частиною.

Як зазначається у Заяві про подання
додаткових доказів (вх. № 52352 від 09.12.2013
р.) за період з 25.08.2012 р. по 21.02.2013 р.
позивач передав, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 867 398,43 грн. На
підтвердження факту передачі
відповідачу товару позивачем надано
суду видаткові накладні та довіреності
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, оригінали яких оглянуто в
судовому засіданні, копії долучено до
матеріалів справи.

У п. 5.1. Договору сторони погодили, що
оплата товару проводиться один раз на
тиждень коштами шляхом авансування в
розмірі 50 % від прогнозованого
тижневого постачання бетону. Решта 50 %
протягом 5-ти банківських днів після
виконання тижневої заявки

Проте, як стверджує позивач у
встановлені Договором строки
відповідач отриманого товару у повному
обсязі не оплатив, сплативши лише 787
591,88 грн. Таким чином, станом на день
подання позову заборгованість ТзОВ
"Агролайф корми" перед ТзОВ "Львівський
бетон" становила 79 806,55 грн.

У Запереченнях на позовну заяву б/н від
22.01.2014 р. відповідач вказав, що у
заявлену позивачем до стягнення суму
боргу включено вартість товару, який
постачався не на підставі Договору №
25/08-12л на постачання товарного бетону
від 25.08.2012 р.

При огляді наданих позивачем
видаткових накладних суд встановив, що
згідно видаткових накладних № РН0005222
від 03.12.2012 р. на суму 5 170,10 грн. та №
РН0005266 від 07.12.2012 р. на суму 6 334,10 грн.
позивач здійснював поставку
залізобетонних виробів, а не товарного
бетону, як це визначено Договором №
25/08-12л на постачання товарного бетону
від 25.08.2012 р.

Таким чином, за виключенням вартості
товару, поставленого згідно видаткових
накладних № РН0005222 від 03.12.2012 р. на суму 5
170,10 грн. та № РН0005266 від 07.12.2012 р. на суму
6 334,10 грн. загальна вартість поставки
за Договором № 25/08-12л на постачання
товарного бетону від 25.08.2012 р.
становить 855 894,23 грн.

Під час розгляду справи господарським
судом відповідач на погашення
заборгованості перед позивачем
сплатив ще 35 000,00 грн., у зв'язку з чим
позивачем подано Заяву про уточнення
позовних вимог б/н від 21.01.2014 р. (вх. №
217/14 від 21.01.2014 р.), відповідно до якої
позивач зменшив суму заявлених вимог
та просить суд стягнути з відповідача
суму основного боргу 44 806,55 грн.

Як вказав представник позивача,
оскільки в платіжних дорученнях
відповідач не посилається на конкретні
договір і видаткові накладні, сплачені
кошти зараховано в рахунок погашення
загальної заборгованості. Таким чином,
із врахуванням здійсненої
відповідачем оплати в сумі 35 000,00 грн.
заборгованість ТзОВ "Агролайф корми"
перед ТзОВ "Львівський бетон" за
Договором № 25/08-12л на постачання
товарного бетону від 25.08.2012 р.
становить 44 806,55 грн.

За порушення строків оплати товару
позивач на підставі п. 8.1. Договору
просить суд стягнути з відповідача 3
228,99 грн. пені, яку нараховано за період
з 01.03.2013 р. по 31.08.2013 р. на заборгованість
в сумі 21 378,00 грн. за товар, отриманий
згідно видаткових накладних №№:
РН-0000466 від 15.02.2013р.; РН-0000467 від 15.02.2013 р.;
РН-0000471 від 15.02.2013 р.; РН-0000486 від 15.02.2013 р.;
РН-0000537 від 21.02.2013 р. та за період з 15.12.2012
р. по 14.06.2013 р. на заборгованість в сумі 23
428,55 грн. за товар, отриманих згідно
видаткових накладних №№: РН-0005272 від
07.12.2012 р.; РН-0005274 від 08.12.2012 р..

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
позивачем заявлено до стягнення з
відповідача 1 012,75 грн. 3 % річних.

Загальна сума позовних вимог, згідно
Заяви про уточнення позовних вимог б/н
від 21.01.2014 р. (вх. № 217/14 від 21.01.2014 р.)
становить 49 048,29 грн.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши та
дослідивши докази по справі та
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення з наступних підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі Договору
№ 25/08-12л на постачання товарного бетону
від 25.08.2012 р., відповідно до умов якого
та підписаних на його виконання
Специфікацій позивач в період з серпня
2012 року по лютий 2013 року постачав
відповідачу товарний бетон.

Про отримання товару відповідачем
свідчать видаткові накладні та
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оригінали яких оглянуто в судовому
засіданні, копії долучено до
матеріалів справи.

Згідно визначення ч. 1 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно приписів ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положення ст. 692 ЦК України визначають,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Строк та порядок виконання
відповідачем зобов'язання щодо оплати
товару сторонами визначений у п. 5.1.
Договору, яким передбачено, що оплата
товару проводиться один раз на тиждень
коштами шляхом авансування в розмірі 50
% від прогнозованого тижневого
постачання бетону. Решта 50 % протягом
5-ти банківських днів після виконання
тижневої заявки.

В процесі розгляду справи суд
встановив, що у строк, визначений п. 5.1.
Договору, відповідач отриманого від
позивача товару не оплатив і станом на
21.01.2014 р. сума основного боргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агролайф корми"
перед позивачем становить 44 806,55 грн.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 ГК
України передбачена
господарсько-правова відповідальність
учасників господарських відносин за
правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченому
цим Кодексом, іншими законами та
договором, у вигляді відшкодування
збитків, штрафних санкцій та
оперативно-господарських санкцій.

У п. 8.1. Договору сторони погодили, що за
несвоєчасну оплату товару відповідач
оплачує позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Із врахуванням положень вищенаведених
правових норм та умов Договору № 25/08-12л
на постачання товарного бетону від
25.08.2012 р., суд перевіривши здійснений
позивачем розрахунок позовних вимог,
прийшов до висновку, що заявлені,
згідно Заяви про уточнення позовних
вимог б/н від 21.01.2014 р. (вх. № 217/14 від
21.01.2014 р.) вимоги є обґрунтованими,
доведеними наявними в матеріалах
справи доказами та такими, що
підлягають до задоволення.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на відповідача.

З огляду на те, що позивачем сплачено
судовий збір в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, суд, відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий
збір», вважає за необхідне повернути
позивачу з державного бюджету 75,62 грн.
судового зору.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 7
Закону України «Про судовий збір»,
ст.ст. 174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526,
530, 599, 610, 612, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст.4-3,
33, 34, 43, 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агролайф
корми" (81151 Львівська область,
Пустомитівський р-н, с. Давидів, вул.
Львівська, 2а. Ідентифікаційний код
36874925) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Львівський бетон"
(79066, м. Львів, вул. Грунтова, 1.
Ідентифікаційний код 34814969) 44 806,55 грн.
основного боргу, 3 228,99 грн. пені, 1 012,75
грн. 3 % річних, всього -49 048,29 грн.; 1 720,50
грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

4. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Львівський бетон" (79066, м. Львів, вул.
Грунтова, 1. Ідентифікаційний код 34814969)
75,62 грн. судового зору, сплаченого
Платіжним дорученням № 1322 від 09.10.2013 р.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 27.01.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.