ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.14р. Справа № 904/8972/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН", м.
Дніпропетровськ

до Відповідача-1: Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь", м.Краматорськ,
Донецька область

Відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпробетон",
м.Дніпропетровськ

про стягнення штрафних санкцій за
несвоєчасне невиконання зобов'язання
за договорами поставки та поруки в сумі
155 992 грн. 62 коп.

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: Чемезова Н.В., дов.
№б/н від 01.11.2013 року;

від відповідача-1: Нощенко Л.Г., дов.
№17/984 від 08.07.2011 року;

від відповідача-2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЮМІН
(далі-Позивач) звернулось до
господарського суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" (далі-Відповідач-1)
та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпробетон"
(далі-Відповідач-2) про стягнення
штрафних санкцій за несвоєчасне
невиконання зобов'язання за договорами
поставки та поруки в сумі 155 992 грн. 62
коп. та судових витрат.

Позовні вимоги Позивача обґрунтовані
не належним виконанням Відповідачем
Договору поставки від 07.08.2009 року №15/971,
підстави якого закріплено судовими
актами відповідних судових інстанцій,
у зв'язку з чим Позивач нарахував
Відповідачу 35 річних та відсотки за
користування чужими грошовими коштами,
які і просить суд стягнути з
Відповідача.

28.11.2013 року від Позивача надійшла заява
про вжиття заходів забезпечення
позову, в якій останній просить суд
накласти арешт на грошові суми, що
належать Публічному акціонерному
товариству "Енергомашспецсталь", які
знаходяться на рахунках в банківських
установах.

Ухвалою господарського суду від 29.11.2013
року заяву Позивача про вжиття заходів
забезпечення позову задоволено
частково, вжито заходів до
забезпечення позову, а саме накладено
арешт на грошові кошти що належать
Публічному акціонерному товариству
"Енергомашспецсталь" в межах заявленої
суми 155 992 грн. 62 коп., що знаходяться в
банківських установах, в решті заяви
відмовлено.

12.12.2013 року Відповідач-1 направив на
адресу господарського суду відзив на
позовну заяву, з урахуванням якого,
вказує про необґрунтованість
заявлених позовних вимог, просив суд в
задоволенні позову відмовити.

26.12.2013 року Відповідач-1 направив на
адресу суду додаткові пояснення з
урахуванням яких вказує про те, що
26.06.2013 року ВДВС Крамоторського МУЮ
було сформовано платіжне доручення №
486 для перерахування Позивачу суми у
розмірі 39 639 грн. 60 коп. Так як вказана
сума ВДВС зарахована в погашення
основної заборгованості Відповідача
перед Позивачем на підставі рішення
Господарського суду Донецької області
від 28.02.2012 року за №34/49, тому Відповідач
вказує на те, що розрахунок 3% річних
зроблений Позивачем є не вірним.

В судовому засіданні представник
Позивача позовні вимоги підтримав,
вказав на те, що грошові кошти в сумі 39
639 грн. 60 коп. на виконання рішення
Господарського суду Донецької області
від 28.02.2012 року за №34/49 від ВДВС
Крамоторського МУЮ по платіжному
дорученню № 486 не отримував, просив суд
позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідач-1 у судовому
засіданні проти позову заперечує,
посилаючись на відзив на позов та
додаткові пояснення вважає позовні
вимоги не обґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Відповідач-2 у судове засідання не
з'явився. Відзив на позов та документи
витребувані ухвалою господарського
суду, а також докази оплати за спірним
договором до суду не надав. Клопотання
про відкладення розгляду спору та
письмові пояснення причин такої неявки
на адресу суду не надходило.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності представника
Відповідача-2, оскільки останній
повідомлений про час та місце судового
засідання належним чином (а.с.48), а в
матеріалах справи наявні документи
необхідні для вирішення спору по суті
та прийняття обґрунтованого рішення.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника Позивача та
Відповідача-1, оцінивши надані докази в
їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

07.08.2009 року між Позивачем
(далі-Постачальник) та Відповідачем-1
(далі-Покупець) був укладений Договір
поставки №15/971 (далі-Договір поставки),
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язався передати у встановлений
строк продукцію у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується відповідно до
умов Договору поставки прийняти
продукцію та оплатити її.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 28.02.2012 року по
справі №34/49 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЮМІН" до
Публічного акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" про стягнення
заборгованості за договором поставки
№15/971 від 07.08.2009 року в сумі 710 502,39 грн.
(а.с.15-17), у зв'язку з неналежним
виконанням Відповідачем-1 умов
Договору поставки, позов задоволено
повністю, стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" 675 632,36 грн. -
основного боргу, 21 950,10 грн. - пені, 8 671,56
грн. - суми інфляції, 3% річних в сумі 4
248,37 грн., 7 105,03 грн. - витрат по сплаті
державного мита, 236,00 грн. - витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 08.05.2012 року
рішення господарського суду Донецької
області від 28.02.2012 року по справі №34/49
залишено без змін. (а.с. 18-20).

У зв'язку з невиконанням Публічним
акціонерним товариством
"Енергомашспецсталь" в добровільному
порядку рішення господарського суду
Донецької області від 28.02.2012 року по
справі №34/49, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області до Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь"
(далі-Відповідач-1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дніпробетон" (далі-Відповідач-2) про
солідарне стягнення з Відповідачів
суми в розмірі 1 000,00 грн., а також
стягнення з Відповідача-1 суми в
розмірі 68 938,71 грн. штрафних санкцій,
нарахованих на суму основного боргу,
задоволену господарським судом
Донецької області в рамках справи №34/49.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.03.2012
року по справі №19/5005/2257/2012 за позовом
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" до
Відповідача-1 Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь" та
Відповідача-2 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпробетон" про
солідарне стягнення з відповідачів
суми в розмірі 1 000,00 грн., а також
стягнення з Відповідача-1 суми в
розмірі 68 938,71 грн. штрафних санкцій
позов задоволено повністю: стягнуто
солідарно з Публічного акціонерного
товариства "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДНІПРОБЕТОН" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" суму 1 000 грн. 00
коп. та суму 23 грн. 02 коп. судового збору;
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" суму 68 938 грн. 71
коп. та суму 1 586 грн. 48 коп. судового
збору. (а.с.21-23).

09.04.2012 року на виконання рішення
господарського суду від 27.03.2012 року
видано накази. (а.с.24).

У зв'язку з невиконанням Відповідачем-1
в добровільному порядку рішення
господарського суду Донецької області
від 28.02.2012 року по справі №34/49 Позивач і
звернувся до господарського суду з
позовом про стягнення штрафних санкцій
з Відповідача-1 від суми основного
зобов'язання в розмірі 675 632,36 грн.,
задоволеного рішенням господарського
суду Донецької області від 28.02.2012 року
по справі №34/49 за період наступний за
періодом з 01.03.2011 року по 05.03.2012 року, за
який стягнуто штрафні санкції за
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.03.2012
року по справі №19/5005/2257/2012, а саме за
період з 06.03.12р. по 10.11.13р. в сумі 129 466,26
грн. - відсотків за користування чужими
грошовими коштами та 26 526,36 грн. - 3%
річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в
частині нарахування 3% річних, Позивач
вказує на те, що на виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 28.02.2012 року по справі №34/49,
Відповідачем сплачувалась сума
основної заборгованості (675 632,36 грн.)
частинами.

Так Відповідач 27.12.12р. сплатив - 50 000
грн.00 коп., 22.02.13р. - 100 000 грн. 00 коп., а
05.04.2013 року - 229 943 грн. 42 коп. (всього - 379 843
грн. 42 коп.).

Проведення вказаних оплат
Відповідачем не заперечується.

З урахуванням рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
27.03.2012 року по справі №19/5005/2257/2012 по
якому стягнуто з Відповідача 3% річних
від суми основного боргу (675 632,36 грн.) у
розмірі 20 602 грн. 15 коп. за період з 01.03.2011
року по 05.03.2012 року, Позивач звернувся
до суду про стягнення 3% річний за
наступний період з 06.03.2012 року по 10.11.2013
року на вказану суму основного боргу (675
632,36 грн.), але з урахування проведених
вище оплат.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Цивільного
Кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
виконання зобов'язання або
одностороння зміна умов договору не
допускаються, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Так, згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Отже, з вимог ст. 625 ЦК України випливає
обов'язок боржника, відшкодувати
кредитору, спричинені інфляцією збитки
з нарахованими процентами річних за
прострочку виконання грошового
зобов'язання, а саме суми основного
боргу.

Позивачем розрахунок 3% річних за
період з 06.03.2012 року по 10.11.2013 року в сумі
26 526 грн. 36 коп., з урахуванням вказаних
вище оплат зроблений вірно та підлягає
задоволенню.

При цьому, суд не бере до уваги доводи
Відповідача стосовно сформованого
26.06.2013 року ВДВС Крамоторського МУЮ
платіжного доручення № 486 для
перерахування Позивачу (Стягувачу)
суми у розмірі 39 639 грн. 60 коп. на
виконання рішення Господарського суду
Донецької області від 28.02.2012 року за
№34/49 (а.с.131), виконаного на підставі
розпорядження-розрахунку від 07.06.2013
року (а.с.101), так як вказана сума органом
Державної виконавчої служби фактично
не перерахована на адресу Стягувача
(Позивача у справі) доказів з цього
приводу сторонами суду не надано, а
знаходження вказаної суми на
депозитному рахунку ВДВС не може
слугувати доказом фактичного
виконання вимог виконавчого документа.

Крім того Позивач, посилаючись на норми
статті 536 керуючись ст. 8 ЦК України за
аналогією статті 1048 Цивільного кодексу
України розрахував суму процентів за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 129 466 грн. 26 коп., яка
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
передбачено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 8 Цивільного
кодексу України, якщо цивільні
відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

При визначенні розміру процентів за
користування чужими грошовими коштами
Позивач використовує аналогію з
договором позики, а саме зі статтею 1048
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Вказані посилання Позивача на аналогію
спірних правовідносин з договором
позики є хибними, оскільки до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та у
відповідності зі статтею 692 Цивільного
кодексу у разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами,
а згідно з вищезгаданою статтею 536
Цивільного кодексу України, розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Таким чином діючим законодавством не
передбачена можливість застосування
до договору поставки положень про
позику, оскільки договори поставки та
позики є різними за своєю правовою
природою та регулюють різні види
правовідносин.

Враховуючи викладене суд вважає
безпідставними посилання Позивача на
норми статті 1048 ЦК України до спірних
правовідносин, оскільки нормами
вказаної статті регулюються інші за
своєю правовою природою
правовідносини.

Відтак, аналогію закону можна
застосовувати виключно у разі
подібності спірних неврегульованих
правовідносин.

Отже, враховуючи вищевикладене, вимоги
Позивача стосовно стягнення 129 466,26 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами задоволенню не
підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України по
справі №5016/1355/2012(4/44) від 20.08.2013 року та
постанові Верховного суду України по
справі №9/67-38 від 27.12.2010 року.

16.09.2009 року між Позивачем
(далі-Кредитор) та Відповідачем-2
(далі-Поручитель) був укладений Договір
№16/09П поруки (далі-Договір поруки)
(а.с.25), відповідно до пункту 1.1 якого
Поручитель зобов'язується в обсягу,
передбаченим Договором поруки,
відповідати перед Кредитором за
виконання зобов'язань Відповідача-1
(далі-Боржник) за Договором поставки
№15/971 від 07.08.2009 року, укладеному між
Кредитором та Боржником (далі-Основний
договір).

Підставою зобов'язання, забезпеченого
порукою за Договором поруки, є Основний
договір. (п. 2.1 Договору поруки).

Пунктом 2.2 Договору поруки передбачено,
що предметом Основного договору є:
Кредитор (Постачальник) зобов'язався
передати у власність Боржника
(Покупця), а Боржник - прийняти та
оплатити продукцію - пісок формований
кварцовий, ДСТУ 2138-91, марка 2К3О1О2.

Згідно з пунктом 3.1 Договору поруки
Поручитель відповідає перед
Кредитором за виконання Боржником
зобов'язання по Основному договору по
сплаті поставленої продукції за
Основним договором, а також за
відшкодування Кредитору збитків та
сплату відповідних штрафних санкцій на
суму, що не перевищує 1 000,00 грн.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі (ст. 553 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково зі стягненням
солідарно з Відповідача-1 та
Відповідача-2 суми поруки в розмірі 1 000
грн. 00 коп., як частину заборгованості,
що виникла за Договором поставки, а
також зі стягненням з Відповідача-1 - 25
526 грн. 36 коп. - 3% річних за період з 06.03.2012
року по 10.11.2013 року. В решті позовних
вимог - відмовити.

Крім того, Позивач просить суд стягнути
з Відповідачів на свою користь 7 090 грн.
00 коп. - витрат, пов'язаних з оплатою
послуг адвоката.

Вказані вимоги Позивач обґрунтовує
укладеним між Позивачем та ТОВ
"Адвокатська компанія "Лекс Фортіс" в
особі адвоката Хоруженко В.С. Договором
№2/13 про надання адвокатських послуг
від 04.11.2013 року (далі-Договір),
відповідно до пункту 1.1 якої,
Адвокатська компанія зобов'язується
надати Позивачу юридичні (адвокатські)
послуги, які передбачені Договором та
замовлені Позивачем, а Позивач
зобов'язується прийняти і оплатити їх в
порядку, визначеному Договором. (а.с.26).

Вартість послуг, які надаються на
виконання вказаного Договору, наведена
в Додатку №1 до Договору, а саме
переліку юридичних (адвокатських)
послуг. (а.с.27).

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що
винагорода Адвокатської компанії за
надання послуг визначається сторонами
у акті здачі-приймання послуг, виходячи
з тарифів, узгоджених сторонами в
додатках до Договору.

На виконання Договору Адвокатською
компанією надані юридичні послуги, що
підтверджується підписаним сторонами
та скріпленим печатками сторін Актом
здачі-приймання послуг №1 від 14.11.2013
року (а.с. 29), відповідно до якого,
вартість наданих Адвокатською
компанією Позивачу юридичних послуг
становить 7 090 грн. 00 коп.

Вказана сума в розмірі 7 090 грн. 00 коп.
була сплачена Позивачем Адвокатській
компанії, що підтверджується платіжним
дорученням №27094 від 18.11.2013 року. (а.с. 30).

За змістом статей 44 і 48 ГПК України
сума, сплачена за послуги адвоката, є
складовою судових витрат і її розмір
визначається в порядку, встановленому
Законом України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність".

Витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати
правої сторони відшкодовуються за
рахунок винної.

Вимоги до особи, яка вправі займатися
адвокатською діяльністю наведені у
статті 6 цього Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
якою визначено, що адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю. Статтею 30
Закону встановлено, що порядок
обчислення гонорару (фіксований
розмір, погодинна оплата), підстави для
зміни розміру гонорару, порядок його
сплати, умови повернення тощо
визначаються в договорі про надання
правової допомоги.

В контексті цих норм, судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті у випадку, якщо вони
сплачені адвокату стороною, котрій
такі послуги надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Формою отримання адвокатом
винагороди за надання правової
допомоги клієнту є гонорар, який
повинен бути законним за формою і
порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час на виконання доручення.
(Стаття 28 Правил адвокатської етики).

Документом, що підтверджує надання
адвокатом послуг позивачу, для
об'єктивного визначення розміру суми,
що може бути віднесена до складу
судових витрат в розумінні ст. 44 ГПК
України - є акт виконаних робіт
(послуг).

Таким чином, Позивачем до позовної
заяви додано належні в розумінні
статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
в підтвердження понесення ним витрат
по сплаті наданих адвокатських послуг,
передбачених Законом України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
які підлягають стягненню з
Відповідача-1.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
по справі покладаються на
Відповідача-1, оскільки саме з його вини
виник спір, так як Відповідачем-1 не
виконувались зобов'язання передбачені
договором поставки.

Як вказувалось вище, ухвалою
господарського суду від 29.11.2013 року
заяву Позивача про вжиття заходів
забезпечення позову задоволено
частково, вжито заходів до
забезпечення позову, а саме накладено
арешт на грошові кошти що належать
Публічному акціонерному товариству
"Енергомашспецсталь" в межах заявленої
суми 155 992 грн. 62 коп., що знаходяться в
банківських установах, в решті заяви
відмовлено.

Вважаючи на те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково зі
стягненням солідарно з Відповідача-1 та
Відповідача-2 суми поруки в розмірі 1 000
грн. 00 коп., як частину заборгованості,
що виникла за Договором поставки, а
також зі стягненням з Відповідача-1
суми у розмірі 25 526 грн. 36 коп. - 3% річних
за період з 06.03.2012 року по 10.11.2013 року,
суд вбачає достатньо підстав для
скасування заходів забезпечення
позову в частині не задоволених
позовних вимог, яка складається з суми
у розмірі 129 466 грн. 26 коп.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 21, 32, 43, 44, 49, 68, 75, 82-85,
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" (84306, Донецька
область, м. Краматорськ, ПАТ
"Енергомашспецсталь", р/р 252 у
філії ВАТ "Укрексимбанк" в м. Донецьк,
МФО 334817, ) та Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дніпробетон" (49112, м. Дніпропетровськ,
вул. Гаванська, 4, п/р 8573 в ПАТ "ВТБ
Банк" м. Київ, МФО 321767, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул.Дзержинського, 15,
прим. 1, п/р 8472 в ПАТ "ВТБ Банк" м.
Київ, МФО 321767, п/р8472 в ПАТ "ВТБ Банк"
м. Київ, МФО 321767, , ІПН 34)
1 000 грн. 00 коп. - суму поруки.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Енергомашспецсталь" (84306,
Донецька область, м. Краматорськ, ПАТ
"Енергомашспецсталь", р/р 252 у
філії ВАТ "Укрексимбанк" в м. Донецьк,
МФО 334817, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮМІН" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул.Дзержинського, 15,
прим. 1, п/р 8472 в ПАТ "ВТБ Банк" м.
Київ, МФО 321767, п/р8472 в ПАТ "ВТБ Банк"
м. Київ, МФО 321767, , ІПН 34)
25 526 грн. 36 коп. - 3% річних, 7 090 грн. 00 коп. -
витрат на оплату послуг адвоката, 530
грн. 53 коп. - судового збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову
вжитих ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 29.11.2013
року якою накладено арешт на грошові
кошти що належать Публічному
акціонерному товариству
"Енергомашспецсталь" (84306, Донецька
область, м. Краматорськ, ПАТ
"Енергомашспецсталь", р/р 252 у
філії ВАТ "Укрексимбанк" в м.Донецьк,
МФО 334817, ) в межах заявленої
суми 155 992 грн. 62 коп., а саме в частині не
задоволених позовних вимог, яка
складається з суми у розмірі 129 466 грн. 26
коп.

Суддя
О.І. Красота

Рішення підписано

16.01.2014р.