ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
Справа № 925/16/14

Господарський суд Черкаської області у
складі головуючого судді - Васяновича
А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - Зайцева М.Г. - представник
за довіреністю,

від відповідача - Богушинський Л.В. -
представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" в особі

філії приватного
підприємства "Торговий Дім
"Галпідшипник" у

м. Києві, м. Київ

до публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" в особі філії

"Управління магістральних
газопроводів "Черкаситрансгаз",

м. Черкаси

про стягнення 78 179 грн. 39 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2013 року приватне підприємство
"Торговий Дім "Галпідшипник" в особі
філії приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" у м. Києві
звернулося до господарського суду
Черкаської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Черкаситрансгаз" про стягнення
заборгованості у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
закупівлі товарів № від 29 січня
2013 року в розмірі 88 179 грн. 39 коп., в тому
числі: 69 486 грн. 76 коп. основний борг, 1 379
грн. 95 коп. 3% річних, 486 грн. 41 коп.
інфляційні втрати та 16 826 грн. 27 коп.
пеня.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 09 січня 2014 року
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи в судовому
засіданні на 23 січня 2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні надав суду заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій останній просив суд стягнути з
відповідача 78 179 грн. 39 коп. боргу, в тому
числі: 59 486 грн. 76 коп. основний борг, 1 379
грн. 95 коп. 3% річних, 486 грн. 41 коп.
інфляційні втрати та 16 826 грн. 27 коп.
пеня.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Вказана заява відповідає вимогам ст. 22
ГПК України, а тому судом розглядається
позов приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" в особі
філії приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" у м. Києві з
урахуванням зменшеного розміру
позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити повністю
з урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував з
мотивів викладених у відзиві та просив
суд повернути позовну заяву на
підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 23
січня 2014 року згідно ст. 85 ГПК України
було оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення зі справи
№925/16/14.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити частково виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено господарським судом
під час розгляду справи, 29 січня 2013 року
між публічним акціонерним товариством
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Черкаситрансгаз" (замовник) та
приватним підприємством "Торговий Дім
"Галпідшипник" в особі філії приватного
підприємства "Торговий Дім
"Галпідшипник" у м. Києві (постачальник)
було укладено договір закупівлі
товарів за № .

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного
договору постачальник зобов'язався
поставити замовнику підшипники (код
016-97-29.14.1), надалі - товари, а замовник -
прийняти і оплатити такі товари.

Асортимент, кількість, одиниця виміру,
ціна товару зазначаються в
специфікації (Додаток №1), що є
невід'ємною частиною даного договору
(п. 1.2. договору).

Позивач свої зобов'язання за договором
закупівлі товарів виконав повністю та
поставив відповідачу товар на загальну
суму 89 486 грн. 76 коп., що підтверджується
копією накладної №3165 від 25 лютого 2013
року.

Товар було прийнято відповідачем, що
підтверджується підписом
уповноваженої довіреністю №35 від 18
лютого 2013 року особи та відтиском
печатки підприємства у вищевказаній
видатковій накладній.

Відповідач в свою чергу зобов'язання по
оплаті поставленого товару виконав
частково, сплативши позивачу 30 000 грн. 00
коп., що підтверджується копіями
платіжних доручень №2158 від 18 травня 2013
року на суму 20 000 грн. 00 коп. та №6823 від 27
грудня 2013 року на суму 10 000 грн. 00 коп.

Таким чином позивач просив суд
стягнути з відповідача 59 486 грн. 76 коп.
боргу за поставлений товар згідно
договору закупівлі товару від 29 січня
2013 року за № .

Статтею 530 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно п. 4.1. договору оплата
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок постачальника проміжними
платежами по факту поставки товару
протягом 60 -ти календарних днів з дати
поставки. Датою поставки товару є дата
підписаної сторонами видаткової
накладної.

Отже, з урахуванням умов п. 4.1. договору
відповідач повинен був повністю
розрахуватися за поставлений товар не
пізніше 26 квітня 2013 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, якщо
інше не передбачено договором або
законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК
України не було доведено суду
належними та допустимими доказами
факту своєчасного здійснення, на
підставі умов договору, розрахунку з
позивачем за поставлений товар в
повному обсязі, а також не було
спростовано доводи та обґрунтування
позивача.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Таким чином, сума боргу в розмірі 59 486
грн. 76 коп. підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Пунктом 7.4. договору передбачено
відповідальність за порушення
відповідачем строків оплати вартості
одержаного товару, а саме: пеня у
розмірі 0,1% від вартості товарів, з яких
допущено прострочення оплати за кожний
день прострочення.

Позивачем на підставі п. 7.4. договору
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача 16 826 грн. 27 коп. пені, а саме:
розмір пені нарахований за період з 26
квітня 2013 року по 18 травня 2013 року на
суму боргу 89 486 грн. 76 коп. складає 2 060
грн. 76 коп., за період з 19 травня 2013 року
по 16 грудня 2013 року розмір пені
нарахований на суму боргу 69 486 грн. 76
коп. складає 14 765 грн. 51 коп.

Слід зазначити, що позивачем при
нарахуванні пені порушено вимоги ч. 6
ст. 232 ГК України, згідно якої
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

При цьому судом враховано, що п. 7.4.
договору не містив умови нарахування
пені понад строки, що встановлені ч. 6
ст. 232 ГК України.

Також при нарахуванні пені позивачем
було допущено помилку при визначенні
початку періоду прострочення
грошового зобов'язання, а саме порушено
вимоги ст. 253 ЦК України, згідно якої
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Крім того слід вказати, що за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки (п
2.9. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року, № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Також в пункті 1.9. вищевказаної
постанови зазначено, що день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного розмір пені
нарахований за період з 27 квітня 2013
року по 17 травня 2013 року (18 травня 2013
року сплачено відповідачем 20 000 грн. 00
коп.) на суму боргу 89 486 грн. 76 коп.
складає 772 грн. 28 коп., розмір пені
нарахований за період з 18 травня 2013
року по 26 жовтня 2013 року (дата
визначена з урахуванням положень ч. 6
ст. 232 ГК України та п. 7.4. договору) на
суму боргу 69 486 грн. 76 коп. (89 486 грн. 76
коп. - 20 000 грн. 00 коп.) складає 4 218 грн. 70
коп.

Отже, розмір пені, який підлягає
стягненню з відповідача, становить 4 990
грн. 98 коп., в решті стягнення пені в
сумі 11 835 грн. 29 коп. слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України позивачем
заявлено до стягнення 486 грн. 41 коп.
боргу, що виник внаслідок інфляції, а
також 1 379 грн. 95 коп. - 3 % річних
(розрахунок знаходиться в матеріалах
справи).

При нарахуванні інфляційних втрат та 3%
річних позивачем було допущено
аналогічні помилки, що й при
нарахуванні пені (за виключенням вимог
ч. 6 ст. 232 ГК України та Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

Крім того позивачем при нарахуванні
інфляційних втрат не було враховано
показники дефляції в липні 2013 року (99,9%)
та в серпні 2013 року (99,3%).

В пункті 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17
липня 2012 року, № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" вказано, що
сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція).
Зазначені висновки містяться також в
постанові Вищого господарського суду
України від 05 квітня 2011 року у справі N
23/466.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведеного розмір 3% річних та
інфляційних втрат нарахований за
період з 27 квітня 2013 року по 17 травня 2013
року на суму боргу 89 486 грн. 76 коп.
складає 154 грн. 46 коп. та 89 грн. 49 коп.
відповідно.

За період з 18 травня 2013 року по 16 грудня
2013 року (дата зазначена позивачем)
розмір 3% річних нарахований на суму
боргу 69 486 грн. 76 коп. складає 1 216 грн. 49
коп., розмір інфляційних - 205 грн. 46 коп.

Отже, з відповідача підлягає стягненню
1 370 грн. 95 коп. 3% річних та 294 грн. 95 коп.
інфляційних втрат, в решті стягнення 191
грн. 46 коп. інфляційних та 9 грн. 00 коп. 3%
річних слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

Згідно ч. 7 ст. 84 ГПК України в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами, про повернення
судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону у
випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Частиною другою ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" встановлено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Згідно платіжного доручення №280 від 17
грудня 2013 року позивачем було сплачено
1 827 грн. 00 коп. судового збору.

Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати станом на 01 січня 2013
року та ціну позову, сума судового
збору складає 1 720 грн. 50 коп.

Отже, з урахуванням наведеного, суд
вважає за необхідне повернути позивачу
з Державного бюджету України 106 грн. 50
коп. надмірно сплаченого судового
збору.

З відповідача, з урахуванням положень
ст. 49 ГПК України, підлягає до стягнення
1 455 грн. 54 коп. витрат на сплату судового
збору

На підставі викладеного, та керуючись
ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Черкаситрансгаз", вул. Сумгаїтська,3, м.
Черкаси, ідентифікаційний код 04694614, р/р
5001 в ПАТ КБ "Надра" м. Київ, МФО 380764
на користь приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" в особі
філії приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" у м. Києві,
вул. Фрунзе, 69 "Б", м. Київ,
ідентифікаційний код 24366711, р/р 089 в
відділенні №6 у м. Києві ЦФ ПАТ
"Кредобанк", МФО 325365 - 59 486 грн. 76 коп. -
основної заборгованості, 4 990 грн. 98 коп.
- пені, 1 370 грн. 95 коп. 3% річних, 294 грн. 95
коп. інфляційних втрат та 1 455 грн. 54 коп.
витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішення законної сили.

3. В решті вимог - в позові
відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету
України реєстраційний рахунок
№3002, отримувач - УДКСУ у м.
Черкасах Черкаської області, код - 38031150,
банк - ГУДКСУ у Черкаській області, МФО -
854018, код бюджетної класифікації - 22030001
на користь приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" в особі
філії приватного підприємства
"Торговий Дім "Галпідшипник" у м. Києві,
вул. Фрунзе, 69 "Б", м. Київ,
ідентифікаційний код 24366711, р/р 089 в
відділенні №6 у м. Києві ЦФ ПАТ
"Кредобанк", МФО 325365 судовий збір в сумі
106 грн. 50 коп. (сто шість гривень 50 коп.).

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду в порядку та
строки передбачені розділом ХІІ ГПК
України.

Повне рішення складено 28 січня 2014 року.

Суддя
А.В.Васянович