КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. Справа№ 910/14104/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Миронюк І.В.

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Даніель"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 22.11.2013 року (суддя Мельник
В.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Компанія з управління

активами "Національний
резерв"

до Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк

"Даніель"

про зобов'язання виконати умови
договору по поверненню

банківського вкладу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 22.11.2013 року по справі №910/14104/13
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Даніель" на користь Приватного
акціонерного товариства "Компанія з
управління активами "Національний
резерв" 10000,00 грн. - боргу за банківським
вкладом, 250,00 грн. - пені та 1720,50 грн. -
судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить частково
скасувати вищезазначене рішення та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу в розмірі 10000,00 грн. та
пені в розмірі 92,05 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
20.01.2014 року.

В судове засідання 20.01.2014 року з'явився
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник
відповідача повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення (Том 2,
а.с. 77), колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги у відсутність
представника відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 22.11.2013 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
відповідача не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

08 червня 2012 року між позивачем
(вкладник) та відповідачем (банк)
укладено договір банківського вкладу
№ СП/532-Т в національній валюті України
з щомісячною виплатою процентів
"Стабільний" (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач
надає відповідачу грошові кошти (вклад)
на зберігання на умовах терміновості,
платності та зворотності, а банк на
умовах визначених цим договором,
відкриває, обслуговує та закриває
вкладний рахунок позивачу, виплачує
вкладнику проценти та повертає вклад
та нараховані на нього проценти.

Згідно з п. 2.1. Договору вкладник
розміщує в банку вклад в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2. Договору,
перерахування суми вкладу
здійснюється вкладником зі свого
поточного рахунку на вкладний рахунок,
відкритий у Банку: № 02 в ПАТ
"Комерційний банк "Даніель", МФО 380980;
найменування Вкладника ПрАТ "КУА
"НАЦІОНАЛЬНИЙ РЕЗЕРВ"; призначення
платежу: Розміщення тимчасово вільних
коштів на Вкладному рахунку згідно з
договором № СП/532-Т від " 08" червня 2012
року, без ПДВ.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що
дата повернення банком вкладу 14.06.2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов Договору,
передав, а відповідач прийняв грошові
кошти в сумі 10000,00 грн.

Відповідач свої зобов'язання за
Договором не виконав, а саме не
повернув вклад в строк, передбачений п.
3.1. Договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1060 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги, що відповідач не заперечує щодо
існування заборгованості, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого суду, що вимоги позивача про
стягнення суми боргу в розмірі 10000,00
грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити, у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Місцевим господарським судом
встановлено, що пунктом 8.2 Договору
передбачено, що Покупець за договором,
у разі порушення строків оплати товару,
сплачує Постачальнику пеню в розмірі
0,1% від суми заборгованості за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
позивача та місцевого господарського
суду щодо суми пені, яка підлягає
стягненню, прийшла до висновку, що
останній складено арифметично
неправильно.

Так, датою прострочення виконання
зобов'язань, в розумінні ст. 253 ЦКУ, слід
вважати 15.06.2013 року, а не 14.06.2013 року.
Крім того, оскільки п. 8.2. Договору
передбачено, що розмір пені не може
бути більше подвійної облікової ставки
НБУ, то стягненню підлягає сума пені в
розмірі 92,05 грн.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що стороні, на користь
якої відбулося судове рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України на
сторони покладається обов'язок
доведення тих обставин, на які вони
посилаються, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Враховуючи викладене вище, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що місцевим господарським
суд не повно та всебічно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Даніель"
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва від
22.11.2013 року по справі №910/14104/13 - зміні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Даніель" задовольнити.

Змінити рішення Господарського суду
міста Києва від 22.11.2013 року по справі
№910/14104/13.

Викласти резолютивну частину рішення
по справі №910/14104/13 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Даніель"
(01033, м.Київ, вул. Саксаганського 3-А, ) на користь Приватного
акціонерного товариства "Компанія з
управління активами "Національний
резерв" (04210, м.Київ, просп. Героїв, ) 10000 (десять тисяч) грн. -
боргу за банківським вкладом, 92
(дев'яносто дві) грн. 05 коп. - пені та
судовий збір в розмірі 1702 (одну тисячу
сімсот дві) грн. 29 коп.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Компанія з управління
активами "Національний резерв" (04210,
м.Київ, просп. Героїв, )
на користь Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Даніель"
(01033, м.Київ, вул. Саксаганського 3-А, ) судовий збір за подання
апеляційної скарги в розмірі 860
(вісімсот шістдесят) грн. 25 коп.

Справу №910/14104/13 направити до
Господарського суду міста Києва.

Видачу наказів, на виконання постанови,
доручити Господарському суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 21.01.2014 року.