ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

23.01.2014Справа № 901/20/14Господарський суд
Автономної Республіки Крим у складі
судді Гризодубової А.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом Фізичної особи - підприємця
Морозова Родіона Юрійовича, с.
Тудолюбиве

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гран-К», м.
Сімферополь

про стягнення 44 080, 00 грн.

За участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Барановська С.Ю.,
довіреність № 7 від 21.11.2013 року.

Суть спору: Фізична особа - підприємець
Морозов Родіон Юрійович звернувся до
господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гран-К» про
стягнення 44 080,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 09.01.2014
року порушено провадження у справі та
розгляд справи призначений на 23.01.2014
року.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем обов'язків за договором
поставки в частині повної та
своєчасної оплати отриманого товару,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась заборгованість, яка стала
приводом для звернення позивача до
суду.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги визнав, проте просив
відмовити в позові з огляду на те, що
він не ухиляється від виконання
обов'язків.

Дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою - підприємцем
Морозовим Родіоном Юрійовичем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гран-К» укладено
низку договорів купівлі-продажу, а саме
від 01.01.2012 року ( а.с. 13), № 1 від 03.01.2012
року ( а. с. 104), № 2 від 01.07.2012 року ( а.с. 107),
№ 4 від 01.08.2012 року ( а.с. 110), № 5 від
01.10.2012 року ( а.с. 117), № 6 від 01.11.2012 року (
а.с. 121) № 7 від 01.11.2012 року ( а.с. 124) № 8 від
01.12.2012 року ( а.с. 129), № 9 від 01.12.2012 року (
а.с. 132), № 10 від 07.12.2012 року ( а.с. 135), № 9/1
від 01.12.2012 року ( а.с. 138), № 1 від 10.01.2013
року ( а.с. 146), № 2/1 від 01.02.2013 року ( а.с. 148)
№ 2 від 01.03.2013 року ( а.с. 153), № 3 від 01.03.2013
року ( а.с. 158), № 4 від 01.04.2013 року ( а.с. 163),
№ 5 від 01.07.2013 року ( а.с. 166), № 9 від
01.07.2013 року ( а.с. 170), № 10 від 01.07.2013 року (
а.с. 173), № 11 від 01.09.2013 року ( а.с. 176), та
договір про надання послуг у сфері
інформатизації від 17.11.2011 року.

Та за період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року
позивачем надано відповідачеві
товарів та послуг на загальну суму 1 936
608, 00 грн. Проте відповідач виконав
взяті на себе зобов'язання лише
частково, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі 44
080, 00 грн., яка спричинила звернення до
суду.

За своєю правовою природою, зазначені
договори є договорами купівлі -
продажу, відповідно до вимог статті 655
Цивільного кодексу України. А договір
від 17.11.2011 року - договором про надання
послуг.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття,
або прийняття його товаро-розпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903
Цивільного кодексу України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, яка кореспондується з
частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Поняття "зобов'язання" необхідно
розглядати як правовідношення, зміст
якого можуть складати декілька
обов'язків разом з кореспондуючими ним
повноваженнями, метою яких є товарне
переміщення соціальних благ з майнової
сфери боржника в майнову сферу
кредитора.

Підпунктом 3 пункту 1 статті 174
Господарського кодексу України
встановлено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

При цьому, майново-господарськими,
згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в частині 1
статті 193 Господарського кодексу
України.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 1 статті 4 -3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності.

Відповідач розмір заборгованості
визнав, проте вважає позовні вимоги
необґрунтованими з огляду на те, що ним
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків.

Твердження відповідача є хибними,
оскільки умовами підписаних договорів
купівлі-продажу сторони погодили, що
покупець оплачує продавцеві вартість
товару повністю або частинами, договір
про надання послуг передбачає
обов'язок оплатити послуги протягом 1
дня після надання технічного завдання.

У відповідності до пункту 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Вищий господарський суд України в
пункті 1.7 Постанови Пленуму від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначив, що
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.

Таким чином, оскільки сторонами в
договорах купівлі-продажу не
встановлений строк оплати, вона мала
відбутись негайно після прийняття
товару та підписання документів, тоді
як підписання акту звірки не є належним
виконанням відповідачем зобов'язань як
в розумінні норм законів так і в
контексті умов договорів.

Договір про надання послуг взагалі має
чітко передбачений сторонам строк та
порядок оплати.

Тяжкий фінансовий стан, на який
посилається відповідач, також не
звільняє останнього від прийнятих
обов'язків.

З огляду на викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 23.01.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.
Повне рішення складене 24.01.2014 р.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 32-34, 49, статтями 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гран-К»
на користь Фізичної особи - підприємця
Морозова Родіона Юрійовича 44 080, 00 грн.
боргу, 1 720, 50 грн. судового збору.

3. Наказ видати в порядку статтей
116, 117 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя А.М.
Гризодубова