ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.14 Справа № 904/8721/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "РИМ 2000", м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Авіаційна компанія "Дніпроавіа",
м. Дніпропетровськ

про стягнення 67 094, 54 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Саєнко І.М. - представник
за дов. б/н від 25.01.2013

від відповідача: Бондаренко В. Ю. -
представник дов. № б/н від 08.01.2014

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "РИМ 2000" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Дніпроавіа"
про стягнення заборгованості у розмірі
64 428 грн., 3 відсотків річних у розмірі
2280, 02 грн., інфляційних втрат у розмірі
386, 52 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань з оплати отриманого товару
за рахунком-фактурою R - 377443 від 25.07.2012.

Ухвалою господарського суду від 11.11.2013
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 25.11.2013.

25.11.2013 представник позивача подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 25.11.2013 задоволено
клопотання представника позивача,
строк розгляд справи продовжено на
п'ятнадцять днів та її розгляд
відкладено на 13.01.2014.

В матеріалах справи міститься відзив
від 10.01.2014 № б/н, в якому відповідач
просить відмовити у задоволені позову
та зазначає, що на підставі спірних
накладних поставка здійснювалась
відповідно до договору поставки № 377423
від 15.07.2012.Даний відзив на містить
підпису представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Господарського
процесуального кодексу у України
відзив підписується повноважною
особою відповідача або його
представником.

Ухвалою від 13.01.2014 розгляд справи
відкладено на 20.01.2014.

17.01.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшли заперечення
на відзив відповідача від 17.01.2014, в яких
позивач зазначає, що заперечення
відповідач про те, що поставка
відбулася за договором, а не на
підставі первинних бухгалтерських
документів, не підлягає увазі, так як
після підпису позивачем двох
екземплярів проекту договору їх було
передано на підпис відповідачу. Але
відповідач не повернув позивачу
підписаний екземпляр договору у строк
встановлений ч. 3 ст. 181 ГК України. Тому
договір № 377423 від 15.07.2012 не може
вважатись укладеним відповідно до
вимог ст. 181 ГК України.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
було розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 20.01.2013 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.07.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю "РИМ 2000" (далі -
позивач) виставило Публічному
акціонерному товариству "Дніпроавіа"
(далі - відповідач) рахунок-фактуру №
R-378743 на комутатору керованого: HP J9626A
2620-48 Switch (4 шт.) та Додаткових пристроїв
для комутаторів: HP J4859C Модуль ProCurve
Gigabit-LX-LC mini-GBIC (4 шт.) (далі - товар) на
загальну суму 64 428 грн. (арк. с. 13).

26.07.2012 позивач поставив, а відповідач
прийняв товар відповідно до видаткової
накладної № R-378743 та довіреності від
26.07.2012 № 113104 на загальну суму 64 428 грн.
(арк. с. 14-15).

Відповідач не оплатив поставлений
товар, у зв'язку з чим позивач направив
на його адресу претензію від 01.08.2013 № 545,
якій просив погасити існуючу
заборгованість (арк. с. 16-17).

Однак, відповідач залишив дану
претензію без відповіді та вартість
поставленого товару не сплатив. Отже,
заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлений товар складає
64 428 грн.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 181 Господарського суду
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Дії сторін (передача продавцем товару
покупцю за видатковими накладними,
прийняття товару покупцем) свідчать
про виникнення між ними правовідносин
поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Частиною першою ст. 222 ГК України
передбачено, що учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законі інтереси інших суб'єктів,
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно з приписами ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином
відповідно до закону та договору.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На час розгляду спору у господарському
суді, відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
накладною та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 64 428 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає повному задоволенню.

За порушення відповідачем виконання
грошового зобов'язання позивачем
нараховані інфляційні втрати в сумі 386,
52 грн. та три відсотка річних у сумі 2280,
02 грн. за період з 27.07.2012 по 30.09.2013.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотка річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги у
повному обсязі, а саме у сумі 2280, 02 грн.
та 386, 52 грн. відповідно.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача у розмірі 1 720, 50 грн.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 7 569
грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір про надання правової допомоги
у господарському процесі від 30.07.2013
(арк. с. 29-31), свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю № 0610
від 16.10.1995 (арк. с. 35), рахунок від 17.10.2013 №
Д№3-13 75 69 грн. (арк. с. 32), виписка по
особовому рахунку Саєнко Івана
Максимовича від 20.10.2013 (арк. с. 33).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець
зобов'язується надати замовнику
правову допомогу у господарському
процесі з представленню інтересів
останнього з питань стягнення
заборгованості ТОВ "Рим 200" з ПАТ
"Авіаціонна компанія "Дніпроавіа".

Згідно п. 4.1 договору визначення
вартості правової допомоги у
господарському процесі визначається
прогресивною ставкою, яка коливається
від 10 % до 30 %. Сторони взаємно вирішили
прогресивну ставку у розмірі 10 %, що
складає 7 569 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013 передбачено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг. Вирішуючи питання
про такий розподіл, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р.).

Таким чином, визначаючи розумно
необхідний та обґрунтований розмір
сум, які підлягають сплаті за послуги
адвоката, беручи до уваги, зокрема:
загальний розмір задоволених позовних
вимог; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в
регіоні; тривалість розгляду і
складність справи; положення Договору
про надання правової допомоги у
господарському процесі; суд дійшов
висновку, що витрати на оплату послуг
адвоката є обґрунтованими в розмірі 10 %
від загального розміру задоволених
позовних вимог і складають суму 6 709, 45
грн.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення витрат на на оплату послуг
адвоката підлягають задоволенню
частково в сумі 6 709, 45 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Авіаційна компанія
"Дніпроавіа" (49042, м. Дніпропетровськ,
Аеропорт, 42, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "РИМ 2000" (49600, м.
Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 2,
корпус 12, ) суму
основного боргу у розмірі 64 428 грн.
(шістдесят чотири тисячі чотириста
двадцять вісім грн.), три відсотка
річних у сумі 2 280, 02 грн. (дві тисячі
двісті вісімдесят грн. 02 к.), інфляційні
втрати у розмірі 386, 52 грн. (триста
вісімдесят шість грн. 52 к.), витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1 720, 50
грн. (одна тисяча сімсот двадцять грн. 50
к.) та 6709, 45 грн. (шість тисяч сімсот
дев'ять грн. 45 к.) інших витрат
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя В.І. Ярошенко Повне рішення
складено 21.01.2014