ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.2014р.
Справа № 905/8250/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Довгалюк В.О.,
при секретарі судового засідання
Паніної С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Державного підприємства
«Первомайськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу шахта
«Золоте», м. Золоте-3 Луганської області

до Відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чайка-Трейд», м.
Донецьк

про: стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 12 121 грн. 20 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача: Папук В.М. - по довіреності
№01/4-11-773 від 17.12.2013р.;

від Відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

25 листопада 2013 року Державне
підприємство «Первомайськвугілля» в
особі відокремленого підрозділу шахта
«Золоте», м. Золоте-3 Луганської
області, звернулось до господарського
суду Донецької області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чайка-Трейд», м.
Донецьк, про стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 12 121 грн. 20 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язання по
сплаті послуг відповідального
зберігання за договором №16 від 29.10.2009р.,
внаслідок чого за ним утворилась
вищевказана заборгованість.

Ухвалою від 26.11.2013р. господарським
судом порушено провадження по справі
№905/8250/13, судове засідання призначено
на 12.12.2013 року.

Ухвалою від 12.12.2013р. господарським
судом розгляд справи відкладався
відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.01.2014р.
Позивач заявлені позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити їх в
повному обсязі.

Відповідач у судові засідання
жодного разу не з'явився, відзив на
позовну заяву не надав, представника не
направив, своїм правом на участь у
судовому засіданні не скористався.

За висновками суду, Відповідача
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, виходячи з
наступного.

Згідно положень частини 1 статті 65
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
учасникам судового процесу за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Відповідно до пункту 11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

За змістом позовної заяви
місцезнаходженням Відповідача є: 83086, м.
Донецьк, вул. Первомайська, б.24/1.

На вказану адресу господарським судом
на виконання приписів Господарського
процесуального кодексу України
направлено ухвалу про порушення
провадження у справі від 26.11.2013р. з
метою повідомлення Відповідача про час
та місце розгляду справи.

Однак, зазначену ухвалу отримано
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спец-Контакт», про
що останній повідомив господарський
суд листом №88 від 10.12.2013р., в якому
зазначив, що за вищевказаною адресою
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чайка-Трейд» не
значиться і фактично не знаходиться.

Відповідно до наданого Позивачем
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців №17705426 від 04.12.2013р.
місцезнаходженням відповідача є: 83001,
Донецька область, м. Донецьк,
Ворошиловський район, вул. Постишева,
б.117, оф. 115.

На зазначену адресу Відповідача
господарським судом направлено копію
ухвали про відкладення розгляду справи
від 12.12.2013р., яка органом зв'язку на
адресу господарського суду не
повернута.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги
направлення поштової кореспонденції
Відповідачу за адресою, яка зазначена у
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців №17705426 від 04.12.2013р.,
господарський суд вважає, що
Відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Одночасно, статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що прийняття участі у
судовому засіданні є правом сторони.
При цьому, норми вказаної статті
зобов'язують сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Незважаючи на те, що Відповідач в
процесі розгляду справи так і не
скористався правами, передбаченими
Господарським процесуальним кодексом
України, за висновками суду, в
матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами відповідно
до вимог статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка вказаного учаснику судового
спору не перешкоджає вирішенню спору
по суті.

Вислухавши у судовому засіданні
представника Позивача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, судом
ВСТАНОВЛЕНО:

Відповідно до статті 509
Цивільного кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу
України встановлено, що дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків є правочином.

За приписами статей 11, 509 Цивільного
кодексу України, статті
174 Господарського кодексу України,
зобов'язання виникають, зокрема, з
договору.

У позовній заяві Позивач як підставу
позову зазначає укладений з
Відповідачем договір №16 від 29.10.2009р.
відповідального зберігання 782 тон
вугілля марки ГР (0-200) енергетичний, та
посилається на те, що Відповідач
всупереч умов зазначеного договору не
виконував належним чином взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг
відповідального зберігання, внаслідок
чого за ним утворилась заборгованість
в сумі 12 121 грн. 20 коп.

Проте, сам договір №16 від 29.10.2009р. та
його належним чином засвідчену копію,
який є підставою позову, Позивач суду
не надав, зазначивши у позовній заяві
що у зв'язку з частою зміною
керівництва та передачі їм договорів
для вирішення питання з надання послуг
відповідального зберігання, договір
№16 від 29.10.2009р. втрачено.

Як доказ укладення з Відповідачем
договору №16 від 29.10.2009р. Позивач надав
суду аналогічні договори, які
укладались ним з іншими
підприємствами, а саме договір №14 від
29.10.2009р. з ТОВ «Брянківська вугільна
компанія» та №15 від 29.10.2009р. з ТОВ
«Зелений світ», а також витяг з журналу
реєстрації вугільних договорів, в
якому є відмітка про реєстрацію
договору №16 від 29.10.2009р.

Частиною 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються, зокрема,
письмовими доказами (частина 2 статті
32 Господарського
процесуального кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 2
статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У позовній заяві Позивач стверджує, що
правочин відповідального зберігання
укладено з Відповідачем у письмовій
формі шляхом оформлення та підписання
договору №16 від 29.10.2009 року.

Отже, виходячи з положень статей 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України та приймаючи до уваги вимоги
статті 639 Цивільного кодексу України,
статей 180, 181 Господарського кодексу
України щодо форми та істотних умов
договору, належним та допустимим
доказом укладання з Відповідачем
договору №16 від 29.10.2009р.
відповідального зберігання є його
оригінал та належним чином засвідчена
копія.

Посилання Позивача на те, що
доказом укладення з Відповідачем
договору №16 від 29.10.2009р. є аналогічні
договори, які укладались ним з іншими
підприємствами, а саме договір №14 від
29.10.2009р. з ТОВ «Брянківська вугільна
компанія» та №15 від 29.10.2009р. з ТОВ
«Зелений світ», а також те, що всі
договори зареєстровані журналі
реєстрації договорів за номерами 10, 11,
12, суд до уваги не приймає, оскільки
надані Позивачем копії вищевказаних
договорів та журналу реєстрації
договору не є належними та допустимими
доказами, які підтверджують факт
укладання між сторонами договору №16
від 29.10.2009р. в розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки з них неможливо
встановити які саме умови складають
зміст зазначеного договору.

За таких обставин, господарський
суд вважає, що Позивачем недоведені ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, що є порушенням
частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, згідно якої кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як зазначено у пункті 2.5 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», суд
обґрунтовує своє рішення лише тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Враховуючи те, що Позивачем не
надано належних та допустимих доказів
укладання з Відповідачем договору №16
від 29.10.2009р. відповідального
зберіганні, у зв'язку з чим неможливо
встановити які саме умови зазначеного
договору становлять його зміст,
господарський суд відмовляє Позивачу у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 12 121 грн. 20 коп. за
договором №16 від 29.10.2009р. у зв'язку з
недоведеністю.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору
покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1, 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову
Державного підприємства
«Первомайськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу шахта
«Золоте», м. Золоте-3 Луганської
області, до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чайка-Трейд», м.
Донецьк, про стягнення з Відповідача
заборгованості в сумі 12 121 грн. 20 коп. в
повному обсязі.

2. Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, якщо рішення не буде скасовано.

3. Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду через
господарський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

4. У судовому засіданні 14.01.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

5. Повне рішення складено та
підписано 20.01.2014 року.

Суддя
В.О. Довгалюк