ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

14.01.2014 Справа №
901/2963/13За позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

про визнання договорів неукладеними та
витребування майна з чужого
незаконного володіння

Суддя Гаврилюк М.П.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_1, паспорт серії
НОМЕР_1, фізична особа - підприємець,

Від відповідача - ОСОБА_2, паспорт серії
НОМЕР_2, фізична особа - підприємець;
ОСОБА_3, адвокат, ордер серії АК №00030552
від 23.09.2013.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Господарського
суду Автономної Республіки Крим із
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить
суд визнати договори від 23.12.2003 та 23.12.2005
незаконними та неукладеними,
зобов'язати відповідача повернути
позивачу усі оригінали документів на
об'єкти нерухомого майна, розташованих
за адресою: АДРЕСА_1: Державний акт на
право постійного користування землею
КМ №011456 від 16.07.2000, оригінал витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно №13664985 від 22.02.2007, усунути
перешкоди в здійсненні позивачем права
користування та розпорядження його
власністю - виробничою базою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання відповідача
звільнити та повернути приміщення та
земельну ділянку, що належать позивачу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач у порушення прав позивача
неправомірно утримує державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою позивача, оригінал
виписки з Реєстру права власності на
нерухоме майно, що належить позивачу.
Також, позивач стверджує, що договори
про сумісну діяльність між позивачем
та відповідачем від 23.12.2003 та 23.12.2005 не
укладалися. Крім того в результаті
протиправних дій відповідача існують
перешкоди в здійсненні ним права
вільно користуватися і розпоряджатися
своїм майном.

Також у додаткових поясненнях позивач
зазначив, що ніколи не підписував
договори про пайову участь у
будівництві від 23.12.2003 та 23.12.2005,
укладеними між позивачем та
відповідачем, а підписи, які містяться
на договорах є підробленими.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує за мотивами викладеними у
відзиві (а.с. 52-54), зокрема вказує на те,
що нормами чинного законодавства не
передбачений такий спосіб захисту, як
визнання договорів неукладеними та те,
що за договором від 23.12.2003 відповідач
взагалі не є стороною, оскільки даний
договір був укладений позивачем з
приватним підприємством «Блейс». Щодо
договору від 23.12.2005 пайову участь у
будівництві і експлуатації
промислової бази по вул. Виноградній,3.
м. Євпаторія укладеного між сторонами,
відповідач зазначає, що ним належним
чином були виконані взяти на себе
зобов'язання за цим договором.
Документи, які просить позивач
повернути, були передани ним
добровільно для організації
господарської діяльності. Також,
відповідач вказує на те, що позивачем
пропущений строк позовної давності.

У зв'язку з тим, що наявні у матеріалах
справи докази та пояснення
представників сторін є суперечливими
суд ухвалою від 08.10.2013 призначив судову
почеркознавчу експертизу, вирішення
який поставив наступні питання: ким
(ОСОБА_1 чи іншою особою) виконані
рукописні написи у договорі від імені
ОСОБА_1 та ким підписано договір про
пайову участь у будівництві від 23.12.2003,
укладеного між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Приватним
підприємством «БЛЕИС»; ким (ОСОБА_1 чи
іншою особою) виконані рукописні
написи у договорі від імені ОСОБА_1 та
ким підписано договір про пайову
участь у будівництві від 23.12.2005,
укладеного між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 Проведення
вказаної експертизи доручено
Кримському науково - дослідному
інституту судових експертиз.

Ухвалою від 08.10.2013 провадження у справі
було зупинено.

05.12.2013 до суду були повернуті матеріали
справи №901/2963/13 з висновком
судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 09.12.2013 провадження у справі
поновлено та справа призначена до
розгляду.

17.12.2013 відповідачем надані додаткові
пояснення, в яких він вказує на те, що
висновки експерта повністю
спростовують доводи позивача у зв'язку
з чим просить суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

14.01.2014 позивачем наданий відзив на
висновок судово-почеркознавчої
експертизи в якому він зазначив, що не
згоден з висновком експерту, але з
урахуванням того, що повторна
експертиза потребує додаткового часу
та грошових коштів, вирішив її не
оскаржувати, проте вважає, що є інші
підстави для визнання договорів
незаконними та неукладеними.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Євпаторійської
міської ради №23-15/39 від 24.02.2000 ОСОБА_1
була надана у постійне користування
земельна ділянка площею 0,14 га на
території АДРЕСА_1 для обслуговування
виробничої бази (а.с.12).

На підставі вказаного рішення
позивачеві був виданий Державний акт
на право постійного користування
землею ІІІ-КМ №011456 від 16.06.2000 (а.с. 13).

Відповідно рішення виконавчого
комітету Євпаторійської міської ради
№420/1 від 27.09.2002 приватному підприємцю
ОСОБА_1 дозволено будівництво
виробничої бази по вул. Виноградній,3
із зобов'язанням розробити проектну
документацію, узгодити і затвердити її
у вста новленому порядку, отримати в
інспекції Держархбудконтроля дозвіл
на проведення робіт, після закінчення
робіт пред'явити об'єкти Державної
технічної комісії (а.с. 14).

23.12.2003 р. між приватним підприємцем
ОСОБА_1 (сторона 1 за договором) та
приватним підприємством «Блейс»
(сторона-2 за договором) був укладений
договір про пайову участь у
будівництві, пред метом і метою якого
було об'єднання майна та зусиль спільно
діяти у господарській сфери
будівництва бази для будівництва цеху
по виробництву метало пластикових
вікон і дверей, цех тонування скла.

Пунктом 3 договору позивач зобов'язався
протягом дії договору проводити оплати
за готівкові і безготівкові кошти у
сумі, встановленої додатковою угодою
та здійснювати у ви падку необхідності
додаткову оплату на пайову участь.

Приватне підприємство «Блейс»
зобов'язалося після підписання
договору негайно приступити до
здійснення комерційних проектів,
профінансованих позивачем та прийняти
заходи по найму відповідного персоналу
для виконання робіт за укладе ним
договором (а.с.55-59).

Водночас, 23.12.2005 між підприємцем ОСОБА_1
(сторона 1 за договором) та приватним
підприємцем ОСОБА_2 (сторона-2 за
договором) був укладений договір про
пайову участь у будівництві та
експлуатації промислової бази за
адресою вул. Виноградна,3, відповідно до
умов якого сторони зобов'язалися
шляхом об'єднання майна та зусиль
спільно діяти у сфері будівництва бази
для досягнення спільної господарської
мети: будівництва цеху по виробництву
метало пластикових вікон і дверей, цеху
тонування скла (а.с.60-65).

Сторона- 2 має право укладати договори
на газифікацію, електропостачання,
водопостачання та самостійно вести
розрахунки с вищевказаними
підприємствами. Сторона-2 є правомочним
представником сторони - 1, керує всією
пайовою діяльністю і здійснює усі
необхідні юридичні дії та акти для
досягнення поставленої за договором
мети (пункти 5.3, 5.5. договору).

Пунктом 7.1. договору визначено, що
грошові та майнові внески сторін, а
також майно, яке створене або придбане
сторонами в результаті сумісної
діяльності, складає їх пайову
власність.

Кожна із сторін має право
розпоряджатися своєю пайовою часткою в
у загальному майні без згоди інших
учасників даного договору (п. 8.4.
договору).

Рішенням Євпаторійського міського
суду від 26.04.2006 за ОСОБА_1, зокрема
визнане право власності на об'єкт
нерухомого майна: - нежилу будівлю
контори літер «А» загальною площею 90,3
кв.м., нежилу будівлю цеху літер «Б»
загальною площею 70,9 кв.м., убиральню,
площею забудови 3,6 кв.м., огородження
площею 245,7 кв.м., замощення двору 352,0
кв.м., які розташовані АДРЕСА_1, (а.с15).

Позивач стверджує, що ніколи не
підписував договори про пайову участь
у будівництві від 23.12.2003 та 23.12.2005, а
підписи, які містяться на договорах є
підробленими, у зв'язку з чим просить
суд визнати договори від 23.12.2003 та 23.12.2005
незаконними та неукладеними, крім того,
посилаючись на те, що відповідач у
порушення прав позивача неправомірно
утримує державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою позивача, оригінал виписки з
Реєстру права власності на нерухоме
майно, що належить позивачу та на те, що
в результаті протиправних дій
відповідача існують перешкоди в
здійсненні ним права вільно
користуватися і розпоряджатися своїм
майном позивач просить суд зобов'язати
відповідача повернути позивачу усі
оригінали документів на об'єкти
нерухомого майна, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1: Державний акт на
право постійного користування землею
КМ №011456 від 16.07.2000, оригінал витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно №13664985 від 22.02.2007, усунути
перешкоди в здійсненні позивачем права
користування та розпорядження його
власністю - виробничою базою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання відповідача
звільнити та повернути приміщення та
земельну ділянку, що належать позивачу.

Суд вважає що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково з
огляду на наступне.

Щодо вимоги позивача про визнання
договорів від 23.12.2003 та 23.12.2005
незаконними та неукладеними, суд
зазначає наступне.

Відповідно ст.20 Господарського кодексу
України держава забезпечує захист прав
і законних інтересів суб'єктів
господарювання. Кожний суб'єкт
господарювання має право на захист
своїх прав і законних інтересів. Права
та законні інтереси зазначеного
суб'єкта захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкга
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами
передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів
господарювання та споживачів
визначається цим Кодексом, іншими
законами.

Відповідно до ч.8 ст.181 Господарського
кодексу України у разі якщо сторони не
досягли з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). Якщо одна із сторін
здійснила фактичні дії щодо його
виконання, правові наслідки таких дій
визначаються нормами Цивільного
кодексу України

Таким чином, зі змісту наведеної норми
закону вбачається, що визнання
договору неукладеним як факту, що має
юридичне значення, може мати місце лише
в аспекті юридичної оцінки обставин
справи та обґрунтованості заявлених
вимог, проте, не може бути предметом
окремого позову.

По суті вимога про визнання договорів
від 23.12.2003 та 23.12.2005 незаконними та
оренди неукладеним спрямована на
встановлення факту, що має юридичне
значення, а не на поновлення порушеного
права або захист охоронюваного законом
інтересу.

Заявлена позивачем вимога про визнання
договорів незаконними та неукладеними
не відповідає способам захисту прав,
передбаченим ч.2 ст.16 ЦК України та
іншими законами України.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання договорів від 23.12.2003 та від
25.12.2005 незаконними та неукладеними,
оскільки це суперечить ч.2 ст.16 ЦК
України.

Суд не приймає доводи позивача про те,
що підписи, які містяться на договорах
є підробленими та ставиться до них
критично у зв'язку з наступним.

Так, ухвалою суду від 08.10.2013 суд
призначив по справі судову
почеркознавчу експертизу, для
вирішення який поставив наступні
питання: ким (ОСОБА_1 чи іншою особою)
виконані рукописні написи у договорі
від імені ОСОБА_1 та ким підписано
договір про пайову участь у
будівництві від 23.12.2003, укладеного між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Приватним підприємством «БЛЕИС»; ким
(ОСОБА_1 чи іншою особою) виконані
рукописні написи у договорі від імені
ОСОБА_1 та ким підписано договір про
пайову участь у будівництві від 23.12.2005,
укладеного між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 Проведення
вказаної експертизи доручено
Кримському науково - дослідному
інституту судових експертиз.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи №2616 від 25.11.2013 (а.с.126-132)
підписи, які розташовані під
рукописним записом «№616 от 27 апреля 1998
г.» у договорі про пайову участь у
будівництві від 23.12.2003, укладеного між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та
приватним підприємством «Блейс» та під
рукописним записом «и договору» у
договорі про пайову участь у
будівництві від 23.12.2005, укладеного між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
виконані ОСОБА_1

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача повернути позивачу
оригінали документів на об'єкти
нерухомого майна, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, а саме Державний акт
на право постійного користування
землею КМ №011456 від 16.07.2000, оригінал
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно №13664985 від 22.02.2007, суд
вважає, що вони підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно статті 41 Конституції України та
статті 321 Цивільного кодексу України
(далі ЦК України), право власності є
непорушним і ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
право володіння, користування та
розпоряджання своїм майном належить
виключно власнику.

Саме власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (частина 1 стаття 319 ЦК
України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно частині 1 статті 386 ЦК України,
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Позивачем заявлена позовна вимога,
суть який полягає у витребуванні
власником свого майна з чужого
володіння. Зокрема, статтею 387 ЦК
України встановлює, що власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідачем не заперечується той
факт, що оригінал витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно №13664985 від
22.02.2007 та Державний акт на право
постійного користування землею КМ
№011456 від 16.07.2000 знаходяться у нього,
оскільки необхідні йому при здійсненні
господарської діяльності за умовами
договору.

Проте ані відповідного договору, ані
актів прийому-передачі вказаних
документів фізичної особі - підприємцю
ОСОБА_2 суду переставлено не було.

Витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно №13664985 від 22.02.2007 та
Державний акт на право постійного
користування землею КМ №011456 від 16.07.2000
належать саме ОСОБА_1 а не відповідачу,
отже у відповідача немає законних
підстав утримувати вказані документи.

Щодо вимоги позивача про усунення
перешкод в здійсненні фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 права користування
та розпорядження його власністю -
виробничою базою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання
фізичну особу - підприємця ОСОБА_2
звільнити та повернути приміщення та
земельну ділянку, що належать позивачу,
суд вважає, що вказана вимога
задоволенню не підлягає у зв'язку з
наступним.

Статтею 386 ЦК України встановлені
засади та способи захисту права
власності.

Приписами ст. 391 ЦК України передбачено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Негаторний позов предявляється
власником за умови, що він має майно у
своєму володінні, однак протиправна
поведінка інших осіб перешкоджає йому
здійснювати права користування та
розпорядження ним.

Предметом негаторного позову є вимога
позивача про усунення з боку
відповідача будь-яких перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження майном.

Підставою негаторного позову є
обставини, що підтверджують право
позивача на користування і
розпорядження майном, вчинення
відповідачем протиправних дій, які
перешкоджають позивачу
використовувати належні йому права.

При цьому, для задоволення вимог
власника достатньо встановити факт
об'єктивно існуючих перешкод у
здійсненні власником своїх
правомочностей.

Як вже було встановлено судом, 23.12.2005
між сторонами був укладений договір
про пайову участь у будівництві та
експлуатації промислової бази за
адресою вул. Виноградна,3, відповідно до
умов якого сторони зобов'язалися
шляхом об'єднання майна та зусиль
спільно діяти у сфері будівництва бази
для досягнення спільної господарської
мети: будівництва цеху по виробництву
метало пластикових вікон і дверей, цеху
тонування скла.

Отже, між сторонами існують договірні
відносини, тому вимога позивача про
усунення перешкод в користуванні
майном є передчасною, оскільки діючий
між сторонами договір дає фізичної
особі - підприємцю ОСОБА_2 право
користуватися майном позивача.

Таким чином позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Посилання відповідача на пропуск
позивачем строку позовної давності
судом до уваги не приймаються з огляду
на таке.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Таким чином відмовляючи в частині
позовних вимог, судом будо встановлено
про відсутність порушення права
позивача а також невірно ним обраний
захист свого права, у зв'язку з чим
позовна давність не застосовується.

У статті 268 Цивільного кодексу України
наведено невичерпний перелік вимог, на
які позовна давність не поширюється. У
частині другій цієї статті
передбачено, що законом можуть бути
встановлені також інші вимоги, на які
не поширюється позовна давність. Але в
деяких випадках позовна давність не
може поширюватись і на інші категорії
вимог, хоча про це прямо й не зазначено
у законі.

Враховуючи те, що позивачем заявлена
позовна вимога, суть який полягає у
витребуванні власником свого майна з
чужого володіння, власник може
пред'явити такий позов у будь-який час
незалежно від того, коли почалося
порушення його прав.

Щодо судових витрат, суд зазначає
наступне.

Враховуючи те, що судова почеркознавча
експертиза була призначена судом у
зв'язку з твердженням позивача, що ним
ніколи не підписувалися спірні
договори та його підписи на договорах є
підробленими, та вказані доводи
позивача були спростовані висновком
експерту, отже витрати по проведенню
вказаної експертизи суд відносить
повністю на позивача.

У відповідності зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовій збір покладається на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення. Повне
рішення складено 17.01.2014.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_2 повернути Фізичної
особі - підприємцю ОСОБА_1 оригінали
документів на об'єкти нерухомого майна,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, а
саме Державний акт на право постійного
користування землею КМ №011456 від 16.07.2000,
витяг з реєстру права власності на
нерухоме майно №13664985 від 22.02.2007.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір
у розмірі 1147,00 грн.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Суддя М.П. Гаврилюк