ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.01.2014
справа №
905/8568/13

24.12.2013р. і 26.12.2013р. оголошувалися перерви
на підставі ст. 77 ГПК України.

Представниками сторін не надане
письмове клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу.
Відповідно до статті 81-1 ГПК України
складається протокол судового
засідання.

Господарський суд Донецької області у
складі судді Гринько С.Ю. при секретарі
судового засідання Попової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали позовної заяви:

за участю представників сторін:

від позивача - Добригін І.П. -
довіреність від 29.11.2013р.,

від відповідача - Герасимова Н.О. -
довіреність від 27.12.2013р. № 9/152,

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механік» м. Донецьк

до відповідача - Державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія» м. Донецьк

про стягнення 22243,93грн.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Механік» м. Донецьк
04.12.2013р. звернувся до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з
відповідача - Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» м. Донецьк 22508,35грн., з яких:
19164,27грн. заборгованість за поставлений
за договором поставки №1815 від 24.10.2012р.
товар, 586,40грн. - 3% річних, 2757,68грн. - пені,
яка нарахована відповідно до п. 5.4
договору.

В обґрунтування заявленого позову,
позивач посилається на договір
поставки № 1815 від 24.10.2012р., який
пролонгований до 31.12.2013р., за яким
відповідачу поставлена продукція
виробничо-технічного призначення по
видатковим накладним № 296 від 14.02.2103р. і
№ 480 від 01.03.2013р. За цим договором і
договором № 580 від 07.05.2014р. сторонами
проведений взаємозалік боргів, після
чого визначили борг відповідача перед
позивачем за договором № 1815 від 24.10.2012р.
в сумі 169564,27грн. З урахуванням
взаємозаліку і часткової оплати
отриманої відповідачем продукції за
останнім залишилась заборгованість в
сумі 19164,27грн., яку вимагає стягнути з
боржника, а у зв»язку із несвоєчасним
виконанням відповідачем грошового
зобов»язання позивач вимагає на
підставі ст.625 Цивільного кодексу
стягнути 3% річних в сумі 586,40грн., а на
підставі п.5.4 договору заявою від
15.01.2014р. зменшив нараховану пеню за
період з 15.04.2013р. по 11.10.2013р. по накладній
№ 296 від 14.02.2013р. і за період з 30.01.2013р. по
16.10.2013р. по накладній № 480 від 01.03.2013р. до
2493,26грн. за 180 днів.

Відповідач визнав борг перед позивачем
частково в сумі 16941,87грн., так як 2222,40грн.
боргу передано на баланс Державного
підприємства «Шахта «Моспінська» за
розподільчим балансом Державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія» яка на цей час
являється правонаступником. В частині
нарахування позивачем до стягнення 3%
річних та пені не погоджуються,
оскільки пеня нарахована за період
більш за 6 місяців, а річні з всієї суми
боргу без врахування переданої за
балансом. Відповідач надав письмове
клопотання про залучення в якості
другого відповідача Державне
підприємство «Шахта «Моспінська».

В підтвердження правонаступництва
надано позивачем копію розподільчого
балансу (звіт про фінансовий стан)
станом на 30 листопада 2013року про
передачу ДП «Шахта «Моспінська» пасив
свого балансу по боргу перед ТОВ
«Механік» за договором від 24.10.1012р. № 1815
в сумі 2222,40 грн. В підтвердження
внесення правонаступнику частини
свого боргу перед позивачем, надано
копія довідки серії АА № 904548, виданої
начальником головного управління
статистики 03.10.2013р. про внесення до
Державного реєстру підприємств та
організацій України Державного
підприємства «Шахта «Моспінська» з
правовим статусом юридичної особи.

Позивачем надано господарському суду
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АД № 052501, за
яким станом на 23.12.2013р. одним з
відокремлених підрозділів Державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія» без права
юридичної особи відноситься
Відокремлений підрозділ «Шахта
«Моспінська».

На підставі ст. 22 ГПК України 15.01.2014р.
позивачем надана заява про зменшення
заявленої суми позову в частині
стягнення розміру пені, яка становить
2493,26грн. за 180 днів.

Вивчивши всі документи, на які
посилаються сторони в обґрунтування
заявлених вимог і заперечень, надані
письмові клопотання, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного позову, тобто певна
матеріально-правовою вимогою позивача
до відповідача є стягнення
заборгованості і нарахування пені і 3%
річних за несвоєчасне виконання
грошового зобов»язання.

Підставою позову, тобто фактичною
обставиною, на який ґрунтується вимога
позивача є договір поставки № 1815 від 24
жовтня 2012 року.

Аналізуючи підставу позову,
господарський суд дійшов наступного:
Державним підприємством «Донецька
вугільна енергетична компанія» м.
Донецьк (далі по тексту - ДП) 24 жовтня
2012року підписав договір з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Механік» м. Донецьк (далі по тексту -
ТОВ), за яким ТОВ зобов»язалося
поставити ДП згідно специфікації, в
якої викладені всі істотні умови
поставки ( найменування продукції,
кількість, ціна, вартість, строк
поставки, виробник) кріплення, а ДП
відповідно до п.4.2 договору взяв на себе
зобов»язання розрахуватися за
отриману продукцію за рахунок власних
засобів підприємства шляхом
перерахування грошових засобів на
поточний рахунок постачальника
(позивача) з відстрочкою платежу 60
календарних днів з моменту поставки.
Даний договір укладений строком до
31.12.2012р. (п.8.1) і додатковою угодою від 27
грудня 2012 року продовжений до 31 грудня
2013року.

Таким чином, договір, на який
посилається позивач як на підставу
позову є укладеним, оскільки має всі
істотні умови для даного виду договору.

31 травня 2013року сторонами підписана
угода про залік взаємних вимог за
договорами № 580 від 07.05.2013р. і № 1815 від
24.10.2012р. визначилися, що залишок боргу
ДП перед ТОВом становить 169564,27грн.

За цим договором ТОВ з урахуванням
продовження строку дії договору
виконало свої зобов»язання шляхом
поставки ДП товару на загальну суму
60244,80грн., що підтверджується
видатковими накладними: № 296 від
14.02.2013р. на суму 38160,00грн. і № 480 від
01.03.2013р. на суму 22084,80грн. Цей факт не
спростовується відповідачем.

Відповідно до своїх зобов»язаннь,
визначених п.4.2 договору ДП повинно
було сплатити отриману продукцію
протягом 60 календарних днів з моменту
поставки, тобто в наступні строки:
отриманий товар за накладною № 296 від
14.02.2013р. - до 16 квітня 2013року, а отриманий
товар за накладною № 480 від 01.03.2013р. - до
01 травня 2013року.

Як свідчать платіжні доручення:
відповідач перерахував позивачу за
отриманий товар по накладній № 296
трьома платежами: 31.05.2013р. в сумі
15698,93грн.; 05.07.2013р. в сумі 3373,11грн. і в сумі
16865,56грн. За отриманий по видатковій
накладній № 296 від 14.02.2013р. залишилась
несплаченою сума боргу 2222,40грн.

За отриманий товар по видатковій
накладній № 480 від 01.03.2013р, відповідач
сплатив 13.08.2013р. частину боргу в сумі
5142,93грн., решта боргу в сумі 16941,87 грн.
залишилась несплаченою.

З урахуванням цих документів, суд
встановив факт порушення відповідачем
строку грошового зобов»язання
відповідачем, оскільки ним отриманий
товар не сплачений у встановлений п.4.2
договору.

Оскільки відповідач не звертався на
загальних підставах до господарського
суду про заміну сторони процесуальним
правонаступником відповідно до ст. 25
Господарського процесуального кодексу
України чи заміну боржника у
зобов»язанні за ст.520 Цивільного
кодексу України та, приймаючи до уваги
що за витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АД № 052501 станом
на 23.12.2013р. одним з відокремлених
підрозділів Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» без права юридичної особи
відноситься Відокремлений підрозділ
«Шахта «Моспінська», тому відповідачу
у клопотанні про залучення в якості
другого відповідача - Державного
підприємства «Шахта «Моспінська»
господарський суд відмовляє як
відмовляє і у віднесенні частини суми
боргу в розмірі 2222,40грн. переданої по
розподільча тому балансу, так як
договір за яким створені господарські
відносини не змінювався сторонами чи
судом.

Пленум Вищого господарського суду
України своєю постановою від 26 грудня
2011р. N 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції Із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
пленуму Вищого господарського суду
України від 23 березня 2012 року N 3 дав,
зокрема, наступні роз»яснення, які
стосуються даного предмету спору.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У випадку заміни кредитора у
зобов'язанні до нового кредитора
переходять усі права первісного
кредитора у зобов'язанні, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
нового кредитора в тому числі
переходить в повному обсязі і право на
неустойку як субсидіарне право.

Якщо предмет зобов'язання є подільним
(наприклад, зобов'язання по сплаті
грошових коштів як основного боргу), то
новому кредитору може бути передана
лише частина прав первісного кредитора
разом із субсидіарними правами у
відповідній частині. Субсидіарні права
не можуть передаватися самостійно без
передачі основних прав за
зобов'язанням.

З урахуванням викладеного,
господарський суд приймає до уваги і
той факт, що самі сторони в пункті 9.1
договору визначилися, що жодна сторона
не вправі передавати свої права і
обов»язки іншої стороні без отримання
на то письмового дозволу іншої сторони.

Оскільки за відповідачем залишився
несплаченим товар прийнятий від
позивача за видатковими накладними: №
296 від 14.02.2013р., № 480 від 01.03.2013р. в сумі
19164,27грн., господарський суд
задовольняє вимогу позивача в частині
стягнення суми боргу, оскільки за
умовами статті 193 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону і
укладеного договору.

Як доведено вище, відповідач не виконав
викладене в пункті 4.2 договору
зобов»язання, тобто не сплатив у
визначений строк отриманий товар.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а
статтею 610 цього ж кодексу передбачено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно з
частиною першою статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Матеріалами справи доведено, що
відповідач в порушення умов договору,
отриманий товар не сплатив, у зв'язку з
чим, на момент звернення з позовом
заборгованість останнього склала
19164,27грн. Оскільки сторонами пунктом 5.4
договору передбачений вид (пеня) і
розмір відповідальності (0,1% від
вартості поставленого товару за кожен
день прострочки платежу, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ) за
несвоєчасне виконання грошового
зобов»язання, позивач правомірно
звернувся до суду за стягненням пені з
відповідача який прострочив виконання
грошового зобов»язання в розмірі
2493,26грн. за період 180 днів по кожній
накладній з урахуванням сплати частини
боргу.

Крім цього за порушення грошового
зобов»зання законодавець зобов»язує в
пункті 2 ст.625 ЦК України на вимогу
кредитора сплати суму боргу з
урахуванням процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Цим скористався позивач,
який просить суд стягнути з боржника 3%
річних в сумі 239,42грн. за період з
15.04.2013р. по 02.12.2013р. прострочки оплати
продукції, отриманої останнім по
видатковій накладній № 296 від 14.02.2013р. і
3% річних в сумі 346,98грн. за прострочку
оплати за період з 30.04.2013р. по 02.12.2013р.
продукції отриманої за накладною № 480
від 01.03.2013р.

Приймаючи до уваги, що позивачем
доведені факти передачі товару
відповідачу та його не сплати,
господарський суд задовольняє вимогу
позивача щодо стягнення 586,40грн. річних
за прострочку виконання відповідачем
грошового зобов»язання в повному
обсязі за доведеністю підстав.

Приймаючи до уваги, що з вини
відповідача виник цей спір, на нього
покладається судовий збір в розмірі,
сплаченому позивачем при зверненні до
господарського суду.

На підставі ст.ст.526,530,610,612,655,692
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України та,
керуючись статтями 49,82,84,81-1,85
Господарського процесуального
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Механік»
м. Донецьк про стягнення 22243,93грн. з
Державного підприємства «Донецька
вугільна енергетична компанія» м.
Донецьк в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» м. Донецьк,
(м.Донецьк-83001, вул.Артема, буд.63) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механік» м. Донецьк,
(м.Донецьк- 83059, пр.Ілліча, 105)
заборгованість в сумі 19164,27грн., пені в
сумі 2493,26грн., 3% річних в сумі 586,40грн.,
1720,50грн. судового збору.

Рішення господарського суду, повний
текст якого оголошений та підписаний
20.01.2014року, може бути оскаржено до
Донецького апеляційного
господарського суду через місцевий
господарський суд в десятиденний
термін.

Суддя

С.Ю. Гринько