донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

22.01.2014 справа №905/5295/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Суддів:Малашкевича
С. А. Радіонової О. О., Сгари Е. В.при
секретарі судового засідання
Пеленовій О. О.за участю представників
сторін: від позивача:Мальцев В. В. - за
довір.від відповідача:Калугін І. П. - за
довір.розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геннліх Україна», м.
Слов'янськ Донецької області на
рішення господарського судуДонецької
областівід 07.10.2013р.у справі№
905/5295/13 (суддя: Огороднік Д.М.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Геннліх Україна», м.
Слов'янськ Донецької областідо
відповідача: Публічного акціонерного
товариства «Краматорський завод
важкого верстатобудування», м.
Краматорськ Донецької
областіпростягнення суми збитків у
розмірі 452 497, 72 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.10.2013 р. по
справі 905/5295/13 відмовлено в задоволенні
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геннліх Україна», м.
Слов'янськ Донецької області до
Публічного акціонерного товариства
«Краматорський завод важкого
верстатобудування», м. Краматорськ
Донецької області, про стягнення суми
збитків у розмірі 452 497, 72 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову, оскільки позивач
не довів факту понесення ним збитків та
їх розмір.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування підстав для його
скасування позивач посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального права. Зокрема,
апелянт вказує, що суд першої інстанції
прийшов до неправомірного висновку, що
заявлена позивачем до стягнення
грошова сума не є збитками, оскільки
позивач через невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 390-11 від 25.05.2011 р. щодо
постачання конвеєра 33-0981 172.000СБ
здійснив реальні витрати в розмірі 326982,
38 грн. та недоотримав прибуток в
розмірі 125515, 38 грн. Крім того, заявник
скарги вважає необґрунтованими
посилання суду, що позивач, раніше
звернувшись із позовом про
зобов'язання відповідача прийняти від
позивача конвеєр 33-0981 172.000СБ за актом
приймання-передачі, що був задоволений
рішенням господарського суду
Донецької області від 05.03.2013 р. по
справі 5006/4/118/2012, вже обрав спосіб
захисту своїх майнових прав і не має
права обрати інший спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу,
відповідач доводи апеляційної скарги
не визнав, вважає їх необґрунтованими
та безпідставними, а рішення таким, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 27.11.2013 р.
розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 22.01.2014 р.
представник позивача доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
скаргу задовольнити. Додатково
представник позивача пояснив, що сума
позову була розрахована за невірним
курсом євро, який був на день подачі
позову, а тому звернув увагу колегії
суддів, що сума позову повинна бути
меншою ніж була вказана в розрахунку та
повинна складати - 440222 грн. 56 коп.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додаткового поданими доказами
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв`язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, відзив на
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представників сторін, які
прибули в судове засідання, судова
колегія встановила наступне.

25.05.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Геннліх Україна»
(постачальник, позивач) та Публічним
акціонерним товариством
«Краматорський завод важкого
верстатобудування» (покупець,
відповідач) був укладений договір
купівлі-продажу №390-11 (далі - Договір).

Відповідно до розділу 1 вказаного
договору, позивач зобов'язався
передати у власність відповідача
продукцію (товар), а відповідач
зобов'язався згідно з умовами цього
договору прийняти цю продукцію та
оплатити її. Найменування,
номенклатура (асортимент), кількість,
якісні та інші характеристики
продукції (товару), її ціна, строки та
умови передачі визначаються у
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами даного договору.

Специфікацією №2 від 25.05.2011 до Договору
сторони узгодили найменування
продукції: конвеєр 33-0981 172.000СБ (кресл.
від виробника TR075XS), ціною 41832,00
євро; умови поставки-FCA склад ТОВ
"Геннліх Україна", строк поставки - 9
тижнів після замовлення.

Додатковою угодою № 1 від 20.12.2011р.
термін дії Договору було продовжено до
31.12.2012.

Як стверджує позивач, він належним
чином виконав свої зобов'язання за
договором, проте, відповідач, в свою
чергу, не виконав свої зобов'язання з
прийняття продукції від позивача,
внаслідок чого позивач звернувся до
суду з позовом про зобов'язання
відповідача прийняти від нього конвеєр
33-0981 172.000СБ (кресл. від виробника
TR075XS) за актом приймання-передачі.

Рішенням господарського суду
Донецької області у справі №5006/4/118/2013
від 05.03.2013р. вказаний позов був
задоволений у повному обсязі, а саме:
зобов`язано ПАТ «Краматорський завод
важкого верстатобудування» прийняти
за актом приймання-передачі від ТОВ
«Геннліх Україна» конвеєр 33-0981 172.000СБ
(кресл. від виробника TR075XS).
Рішення набуло законної сили.

Господарським судом Донецької області,
в межах провадження по справі N
5006/4/118/2012, було встановлено факт
порушення ПАТ «Краматорський завод
важкого верстатобудування»
господарського зобов'язання за
договором № 390-11 від 25.05.2011 р. перед ТОВ
«Геннліх Україна» щодо прийняття від
останнього конвеєру 33-0981 172.000СБ.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Постановою ВДВС Краматорського МУЮ від
09.08.2013р. відкрито виконавче провадження
з виконання судового наказу від 18.03.2013
по справі №5006/4/118/2013.

04.04.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з листом за № 04/04/13, в якому
повідомив останнього про
місцезнаходження конвеєру, а саме: м.
Слов'янськ, Донецька область, вул.
Краматорська, 15, відвантаження у робочі
дні з 09.00 до 17.00.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, до теперішнього часу,
відповідач свої зобов'язання з
прийняття від позивача конвеєру 33-0981
172.000СБ (кресл. від виробника TR075XS)
не виконав. У зв'язку з чим, позивач
вважає, що такою поведінкою
відповідача йому завдано збитків в
сумі, що дорівнює договірній вартості
конвеєра, а саме на суму 452497,74 грн.,
внаслідок чого останній звернувся до
суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам чинного
законодавства України, з огляду на
наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що кошти, які позивач просить
стягнути з відповідача не є понесеними
ним збитками, а є вартістю товару,
сплату якого позивач має право
вимагати на умовах договору та норм
Цивільного, Господарського кодексів
України, які регулюють положення про
виконання зобов`язань, а отже, позовні
вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних мотивів.

Предметом даного спору є стягнення з
відповідача збитків в сумі 452497,74 грн., у
вигляді договірної вартості конвеєра,
що не був прийнятий відповідачем за
договором купівлі-продажу № 390-11 від
25.05.2011 р.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
посилається на ухилення відповідача
від виконання ним господарського
зобов`язання щодо прийняття вказаного
обладнання за договором
купівлі-продажу № 390-11 від 25.05.2011 р. та,
як наслідок, понесення позивачем
збитків у заявленій ним сумі у вигляді
втраченого майна - грошових коштів
сплачених виробникові за виготовлення,
перевезення конвеєра, платежів,
сплачених при розмитненні конвеєра, а
також у вигляді неодержаного прибутку -
різниці між договірною вартістю та
сплаченими при придбанні конвеєра
сумами - на який позивач розраховував
при належному виконанні відповідачем
умов договору.

Так, згідно розрахунку позивача, сума
збитків у розмірі 452497,74 грн.
складається з реальних витрат у
розмірі 326982,38 грн. (витрати на придбання
конвеєру, витрати на оплату послуг з
перевезення, витрати з розмитнення
документів) та не отриманого доходу у
розмірі 125515,38 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Так, в силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. При цьому у
відповідності з ч. 2 цієї норми під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно ст. 225 ГК України до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т. ч. у
вигляді відшкодування збитків, є
вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання.

Таким чином, підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
ГК України, є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: збитки,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла збитки; причинний зв'язок між
ними; вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення, за
загальним правилом, виключає настання
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Отже, позивачу потрібно довести факт
заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків, розмір зазначених
збитків, докази невиконання
зобов'язань та причинно-наслідковий
зв'язок між невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків,
заподіяних порушенням господарських
договорів, береться до уваги вид (склад)
збитків та наслідки порушення
договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачам
потрібно довести відсутність їх вини у
спричиненні збитків позивачу.

Як було зазначено вище, рішенням
господарського суду Донецької області
у справі №5006/4/118/2013 від 05.03.2013р. був
задоволений позов ТОВ «Геннліх
Україна» про зобов'язання ПАТ
«Краматорський завод важкого
верстатобудування» прийняти конвеєр
33-0981 172.000СБ (кресл. від виробника
TR075XS) за актом приймання-передачі.
Рішення набуло законної сили, а отже в
силу ст. 124 Конституції України та ст. 115
Господарського процесуального кодексу
України є обов`язковим для виконання.
Матеріалами справи підтверджується
знаходження відповідного судового
наказу по справі № 5006/4/118/2013 на
примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції.

Таким чином, після виконання
відповідачем зазначеного рішення суду,
а саме внаслідок прийняття конвеєру
33-0981 172.000СБ (кресл. від виробника
TR075XS) за актом приймання-передачі
від позивача, у відповідача виникне
обов`язок щодо сплати вартості цього
обладнання відповідно до умов
договору, а тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що порушені
права позивача будуть відновлені
внаслідок виконання ПАТ
«Краматорський завод важкого
верстатобудування» судового рішення,
прийнятого по справі № 5006/4/118/2013, тоді
як вимоги позивача про притягнення
відповідача до відповідальності у
вигляді відшкодування збитків в межах
розрахунку, який ним заявлений у справі
№ 905/5295/13, призведе до подвійної сплати
відповідачем вартості товару, оскільки
до заявлених позивачем реальних
збитків віднесено витрати на придбання
товару, його перевезення та митне
оформлення, тобто витрати, що входять
до складу вартості товару. Доказів же
понесення позивачем будь-яких
додаткових витрат у зв`язку з
невиконанням відповідачем умов
договору купівлі-продажу № 390-11, будь-то
штрафних санкцій, сплачених позивачем
іншим суб'єктам, вартості додаткових
робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо, ані суду першої інстанції, ані
апеляційному господарському суду
позивачем не було надано.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не доведено належними
засобами доказування понесення ним
збитків, розмір збитків, а тому колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову з підстав
необґрунтованості та недоведеності
позивачем позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що, відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, рішення місцевого
господарського суду ґрунтується на
повному, всебічному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати зі сплати судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Геннліх
Україна», м. Слов'янськ Донецької
області на рішення господарського суду
Донецької області від 07.10.2013 р. у справі
№ 905/5295/13 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 07.10.2013 р. у справі № 905/5295/13 -
залишити без змін.

Постанова Донецького апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
через Донецький апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
С. А. Малашкевич

Судді:
О. О. Радіонова

Е. В. Сгара