донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

15.01.2014 р. справа №913/2336/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.суддівСтойка
О.В., Шевкової Т.А.від позивача:не
з"явивсявід відповідача:не з"явився
Розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства "Луганська
обласна "Фармація" м.Луганськна рішення
господарського суду Луганської
областівід18.11.2013 рокуу справі№913/2336/13
(суддя Старкова Г.М.)за
позовомКомунального підприємства
"Луганська обласна "Фармація"
м.Луганськдо відповідачаПриватного
підприємства "Фітінг" м.Луганськ про
стягнення 6 973 грн. 96 коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Комунальне підприємство
"Луганська обласна "Фармація"
м.Луганськ звернулося до
господарського суду Луганської
області з позовною заявою до
Приватного підприємства "Фітінг"
м.Луганськ про стягнення реальних
збитків в сумі 6 973,96 грн., згідно ст. 22
Цивільного кодексу України (з
урахуванням заяви від 19.09.2013р.).

Рішенням господарського суду
Луганської області від 18.11.13р. у
задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства "Луганська
обласна "Фармація" м.Луганськ
відмовлено.

Позивач, Комунальне підприємство
"Луганська обласна "Фармація"
м.Луганськ, з прийнятим рішенням не
згоден, вважає його прийнятим з
неправильним застосуванням норм
матеріального права України та
порушенням норм процесуального права.
Тому він звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Донецький
апеляційний господарський суд рішення
господарського суду Луганської
області від 18.11.13 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Представники позивача, Комунального
підприємства "Луганська обласна
"Фармація" м.Луганськ, та відповідача,
Приватного підприємства "Фітінг"
м.Луганськ, до судового засідання не
з"явилися, про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, що підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення, своїми
процесуальними правами, передбаченими
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України не скористалися,
причини неявки не пояснили, ніяких
клопотань з цього приводу судовій
колегії не надали, явка сторін ухвалою
суду від 10.12.2013р. не була визнана
обов»язковою, а неявка без поважних
причин у судове засідання
представників сторін не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші
строки, тому справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами, а повний
текст постанови направляється
учасникам процесу в установленому
порядку.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України на підставі встановлених
фактичних обставин переглядає
матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду відповідає вимогам чинного
законодавства України, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.10.2010р. між Комунальним підприємством
"Луганська обласна "Фармація" в особі
Центральної районної аптеки №68
(Замовник) та Приватним підприємством
"Фітінг" (Підрядник) був укладений
договір на виконання робіт №16/61
(надалі- Договір), відповідно до умов
п.1.1 якого Замовник доручає, а Підрядник
зобов'язаний виконати роботи з
газопостачання топочної аптеки № 68,
яка розташована за адресою: м.Антрацит,
вул.Леніна.

Відповідач згідно умов Договору
виконав роботи на суму 16 877,40 грн., що
підтверджено актом (форми №КБ-2в)
прийомки виконаних підрядних робіт за
жовтень 2010 року на суму 16874,40 грн.

Позивачем за виконані підрядні роботи
на рахунок відповідача перераховані
грошові кошти платіжним дорученням №
1351 від 28.10.2010р. на суму 16877,40 грн.

У подальшому, Державною фінансовою
інспекцією в Луганській області
проведено ревізію фінансово -
господарської діяльності Комунального
підприємства "Луганська обласна
"Фармація" за період з 01.01.2010р. по 01.03.2013р.

За результатами перевірки Державною
фінансовою інспекцією в Луганській
області складений акт №06-21/006 від
21.06.2013р. ревізії фінансово -
господарської діяльності Комунального
підприємства "Луганська обласна
"Фармація" за період з 01.01.2010 по 01.03.2013р.

Актом встановлено, що за наслідками
зустрічної перевірки ПП "Фітінг", з
питання документального підтвердження
реальності та повноти відображення в
обліку виду, обсягу операцій та
розрахунків з КП "Луганська обласна
"Фармація" за період з 01.01.2010 по 01.03.2013 за
договором на виконання робіт № 16/61 від
21.10.2010 відповідачем незаконно було
завищено ціну у Договорі, шляхом
включення до акту (форми №КБ-2в)
прийомки виконаних підрядних робіт за
жовтень 2010 року витрат товарно -
матеріальних цінностей які фактично
згідно накладних, наданих до звірки
копій "Журналу ордерів і відомості по
рахунку 201 "Сировина й матеріали" ПП
"Фітінг" не списуються.

Так, до акту прийомки виконаних
підрядних робіт за жовтень 2010 року на
суму 16877,40 грн., відповідач включив
товарно - матеріальні цінності на
загальну суму 6973,96 грн. (9952,00 грн.-
4140,37 грн.)*1,2, де 9952,00 грн. - вартість ТМЦ
згідно акту форми КБ-2в та 4140,37 грн. -
вартість ТМЦ списаних по обліку ПП
"Фітінг" згідно накладної до звірки
попередньої калькуляції вартості
виробництва продукції №0000032 від 30.11.2010.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією №683 від 18.07.2013р з вимогою
про сплату загальної суми 84 778,52 грн., до
складу якої входить і сума 6973,96 грн. У
претензії позивач вказує на те, що
відповідачем були порушені вимоги
пп.3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000 "Правил визначення
вартості будівництва", затвердженим
наказом Держбуду України від 27.08.2000 № 174
зі змінами та доповненнями, ч.1 та ч.5 ст.
9 Закону України "Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні", а саме завищено вартість
робіт на суму 6 973,96 грн., внаслідок
завищення витрат товарно-матеріальних
цінностей, врахованих у підсумкових
відомостях ресурсів акту форми №КБ-2в.

Відповідач відзив на претензію не
надав, грошові кошти не перерахував.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача реальних
збитків в сумі 6973 грн. 96 коп.
згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Для виконання окремих
видів робіт, встановлених законом,
підрядник (субпідрядник) зобов'язаний
одержати спеціальний дозвіл.

Статтею 843 ЦК України закріплено, що в
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення. Ціна
роботи у договорі підряду включає
відшкодування витрат підрядника та
плату за виконану ним роботу.

Як встановлено господарським судом та
підтверджується матеріалами справи, в
укладеному 21.10.2010 року договорі підряду
№16/61 визначена ціна роботи та загальна
вартість договору, яку сторони
погодили підписавши даний договір.

Відповідно до ст. 611 ЦК України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України
відшкодування збитків є одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів. Відшкодування збитків як
санкція може бути застосовано в усіх
випадках порушення цивільно-правових
зобов'язань, коли внаслідок такого
порушення потерпіла сторона несе
збитки.

Згідно ст.22 Цивільного Кодексу України
- особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані ним збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Тобто, даними нормами законодавства
визначено, що збитки настають
внаслідок порушення господарського
зобов'язання. Отже, чинним
законодавством передбачено, що збитки
настають при неналежному виконанні
договірних зобов'язань.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
які визначають поняття та склад
збитків, колегія суддів вважає, що
заявлені позивачем до стягнення
витрати не є збитками у розумінні
вищезазначених статей, оскільки
відповідач зобов'язання перед
позивачем виконав належним чином та в
строки встановлені договором, а
позивач прийняв виконані роботи та
оплатив їх у розмірі, встановленому
договором.

Оскільки між сторонами у справі було
укладено договір підряду, а кошти, які
позивач просить стягнути з
відповідача, отримано останнім як
оплату виконаних за договором робіт, то
такі кошти набуто за наявності
правової підстави - договору, а тому
вони не можуть вважатися збитками та не
можуть бути стягнуті на підставі
частини першої статті 22 Цивільного
кодексу України і частини другої
статті 224 Господарського кодексу
України, як про це зазначено у позові.

Крім того, відповідно до роз'яснення
Вищого арбітражного суду України №
02-5/215 від 01.04.1994р. із змінами та
доповненнями при вирішенні спорів,
пов'язаних із зобов'язаннями, що
виникають внаслідок заподіяння шкоди
слід враховувати, що чинне
законодавство виходить з принципу вини
контрагента або особи, яка заподіяла
шкоду, а також крім застосування
принципу вини при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди необхідно
виходити з того, що шкода підлягає
відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Господарським судом вірно зазначено,
що результати перевірки органу
державного фінансового контролю не
можуть бути предметом розгляду в
господарському суді, оскільки
зазначений орган є органом владних
повноважень і не може бути стороною в
господарському процесі.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
заподіяння відповідачем збитків
позивачу (вини відповідача) відповідно
до вимог ст.1166 цивільного кодексу
України, а також причинно-наслідкового
зв"язку між збитками, в зв"язку з чим суд
першої інстанції правомірно відмовив
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача реальних
збитків в сумі 6973 грн. 96 коп. згідно ст. 22
Цивільного кодексу України.

Подібна правова позиція викладена у
постанові Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 22.01.2013р. у справі №5006/18/13/2012,
у постановах Вищого господарського
суду України у справах №5005/3943/2011, №11/367,
№21/250.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте за
результатами дослідження усіх
обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Луганської області від 18.11.2013 року у
справі №913/2336/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті державного мита за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Луганська обласна
"Фармація" м.Луганськ на рішення
господарського суду Луганської
області від 18.11.2013 року у справі №913/2336/13
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Луганської
області від 18.11.2013 року у справі №913/2336/13
- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Л.Ф. Чернота

Судді
О.В.Стойка

Т.А.Шевкова

Надр.5 прим:

1 -у справу;2 -позивачу;

3 -відповідачу;

4 -ДАГС;

5-ГС Луг. обл.