ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" січня 2014 р.Справа № 924/1522/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна",
м. Славута, Славутський район,
Хмельницька область

до Фермерського господарства „Лебідь",
с. Велика Березна, Полонський район,
Хмельницька область

про стягнення 367 360,00 грн. боргу

За участю представників сторін:

від позивача: Стельмах Ю.М. - за
довіреністю від 09.12.2013 р.;

від відповідача: Лошатецький В.В. - за
довіреністю №34 від 05.12.2013р.

Рішення приймається 20.01.2014р.,
оскільки в судовому засіданні 24.12.2013р.
оголошувалася перерва.

В засіданні суду 20.01.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом про стягнення із
відповідача 367 360,00 грн. заборгованості
за Договором поставки № 1092 від 08.02.2013 р.,
посилаючись на доводи, викладені у
позовній заяві.

Представник позивача в засідання суду
20.01.2014р. прибув, позовні вимоги
підтримав, наполягав на їх задоволенні.
У письмовому поясненні від 20.01.2014р.
повідомив, що по тексту позовної зави
необхідно читати договір №1092 замість
помилково визначеного №1052, оскільки до
позову додано належним чином
засвідчену копію договору №1092, на
підставі якого виник борг в сумі 367 360,00
грн. Подане позивачем уточнення
узгоджується із вимогами ст.22 ГПК
України, будь-чиї права та законні
інтереси не порушує та приймається
судом.

Представник відповідача в засідання
суду 20.01.2014р. прибув, із позовними
вимогами не погоджується. У поданому
суду відзиві від 17.01.2014р. повідомив про
те, що вимогами Господарського
процесуального кодексу України, а саме
ст.32, 36 передбачено, що доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення до
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються
письмовими і речовими засобами.
Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналах або
належним чином засвідченій копії.

Відповідач також вказує, що належність
засвідчення копій передбачена
Національним стандартом України
Державної уніфікованої системи
документації „Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів ДСТУ 4163-2003" затвердженого
наказом Держспоживстандарту України
від 07.04.2003р. №55, а саме, що цей стандарт
поширюється на
організаційно-розпорядчі документи:
постанови, розпорядження, накази,
положення, рішення, протоколи, акти,
листи тощо, створювані в результаті
діяльності: органів державної влади
України, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій та їх об`єднань усіх форм
власності. Цей стандарт установлює:
склад реквізитів документів; вимоги до
змісту і розташування реквізитів
документів; вимоги до бланків та
оформлювання документів; вимоги до
документів, що їх виготовляють за
допомогою друкованих засобів.

Згідно п.5.27 вказаної системи
передбачено, що відмітки про
засвідчення копії документа складають
зі слів „згідно з оригіналом", назви
посади, особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціалів та
прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч зазначених вимог, позивачем
до позову долучено додатки, а саме ( див.
додатки до позовної заяви) - не належним
чином засвідчені, а саме: без
зазначення слів „згідно з оригіналом",
назви посади особи яка засвідчує копію,
її ініціалів, дати засвідчення копії,
із посилання на відповідні
повноваження (підставу).

Більш того, особа яка посвідчила надані
суду копії документів (представник
позивача Стельмах Ю.М.) відповідно до
довіреності б-н від 05.12.2012р. - не має
повноважень від імені товариства
засвідчувати копії документа „згідно
з оригіналом".

На переконання відповідача, доручення
б-н від 05.12.2012р. на представників
позивача Стельмаха Юрія Миколайовича
(якій підписав позовну заяву, засвідчив
копії документів) - не має юридичної
сили, оскільки не відповідає вимогам
ст.28 ГПК України, так як підписано не
директором ТОВ „Суффле Агро Україна"
Дені Дето, як там вказано, а іншою
особою.

Тобто, підпис в довіреності від 05.12.12р.
директору Дені Дето не належить і
спростовується його фактичним
підписом директора (керівника
організації) який значиться в
Свідоцтвах (гарантіях ТОВ „Суффле Агро
Україна") №176, 156, 155 на гібридне насіння.

Таким чином, відповідач вважає, що в
порушення вимог ст.28 ГПК України
довіреність б-н від 05.12.12р. видана
представникові позивача Стельмах Ю.М.
не за підписом керівника, а іншої не
уповноваженої особи.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Суфле Агро Україна",
м. Славута зареєстрована як юридична
особа 18.01.2007р., про що видано свідоцтво
про державну реєстрацію №690246 серія А00,
значиться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців згідно Витягу із ЄДР
від 19.11.2013р.

08.02.2013р. між ТОВ „Суфле Агро Україна"
(продавець) ФГ „Лебідь" (продавець) був
укладений Договір поставки №1092, згідно
якого продавець зобов'язується
поставляти, покупець приймати та
оплачувати вартість наступних
сільськогосподарських товарів:
насіння ячменю, насіння кукурудзи,
насіння ріпаку, насіння соняшника,
насіння озимої пшениці, насіння ячменю
пивоварного, засоби захисту рослин.
(п.п.1.1 договору).

Згідно п.п.2.2, 2.5 вказаного договору
передбачено, що кількість товару, його
ціна та загальна вартість кожної
конкретної партії поставки, а також
інші істотні умови поставки
зазначаються сторонами у додаткових
угодах та специфікаціях до даного
договору. Покупець зобов'язується
оплатити вартість товару не пізніше
„31" жовтня 2013 року, якщо інші строки не
будуть погоджені сторонами у додатках
до даного договору.

Згідно п.п.4.1. договору за невиконання
або неналежне виконання своїх
зобов'язань за цим договором сторони
несуть відповідальність згідно із
чинним законодавством України. В разі
несвоєчасної оплати вартості товарів
покупцем відповідно до договору,
покупець сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від неоплаченої чи несвоєчасно
оплаченої суми винагороди за кожен
день прострочення оплати, без
врахування положення п.6 статті 232
Господарського Кодексу України.

08.02.2013р. сторони підписали додаткові
угоди №1092к, №1092н та специфікації №1/К
від 08.02.2013р., №1/Я від 08.02.2013р. на поставку
насіння кукурудзи на суму 307 600,00 грн. та
насіння ячменю на суму 59 760,00 грн.

Відповідач отримав вказаний
товар на загальну суму 367 360,00 грн., що
підтверджено видатковою накладною
№3-00000467 від 19.04.2013р. на суму 59 760,00 грн. по
довіреності №5 від 19.04.2013р., видатковою
накладною №3-00000616 від 19.04.2013р. на суму 307
600,00 грн. по довіреності №6 від 19.04.2013р.
із відмітками про отримання товару
відповідачем.

Оскільки відповідач зобов'язання
по договору не виконав, заборгованість
в сумі 367 360,00 грн. не сплатив, позивач
звернувся із позовом про стягнення з
відповідача в казаної суми боргу в
примусовому порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності,
судом прийнято до уваги таке:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК
України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
боргу.

Згідно ст.712 ЦК України передбачено, що
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк. Відповідно до
ст.193 Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами укладено договір поставки
№1092 від 08.02.2013р. (із врахуванням
додаткових угод від 08.02.2013р. №1092к, №1092н
та специфікацій від 08.02.2013р. №1/К, №1/Я),
відповідно до якого відповідач взяв на
себе зобов'язання вчасно проводити
розрахунки за отриманий товар, проте не
виконав взятих на себе зобов'язань,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 367 360,00 грн.

Оскільки доказів про сплату
відповідачем боргу в сумі 367 360,00 грн. не
подано, суд вважає вимогу про стягнення
вказаної суми із відповідача
правомірною та такою, що відповідає
фактичним обставинам та матеріалам
справи.

Натомість, доводи відповідача,
викладені у відзиві на позов, щодо
неправомочності представника позивача
Стельмаха Ю.М. представляти інтереси
позивача по даній справі в суді, суд
вважає немотивованими та
безпідставними. Посилання відповідача
про підписання довіреності не
директором ТОВ „Суфле Агро Україна"
Д.Дето, а іншою невстановленою особою,
будь-якими доказами не підтверджено.

Судом зважається на те, що
представником позивача в засіданні
суду 20.01.2014р. надано для огляду оригінал
довіреності від 09.12.2013р., оригінал
договору поставки №1092 від 08.02.2013р.,
оригінали видаткових накладних №3-00000467
від 19.04.2013р., №3-00000616 від 19.04.2013р.,
оригінали довіреностей від 19.04.2013р.
№№5,6.

Вказані докази судом оглядались та
оцінювались на їх відповідність
поданим в матеріали справи засвідченим
копіям, про що зазначено в протоколі
судового засідання від 20.01.2014р. по даній
справі.

При цьому, будь-які сумніви щодо
недостовірності або недійсності
вказаних документів у суду відсутні,
відтак посилання відповідача на
порушення позивачем вимог статей 28, 32, 36
ГПК України при поданні позову, суд
оцінює критично та до уваги не приймає.

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст.34 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги позивача правомірними
та такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Згідно вимог ст.ст.44,49 ГПК України
судові витрати по справі підлягають
покладенню на відповідача у зв'язку із
задоволенням позову.

Керуючись ст.ст.1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна",
м. Славута, Славутський район,
Хмельницька область до Фермерського
господарства „Лебідь", с. Велика
Березна, Полонський район, Хмельницька
область про стягнення 367 360,00 грн. боргу
задовольнити.

Стягнути із Фермерського господарства
„Лебідь", с. Велика Березна, Полонський
район, Хмельницька область () на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна",
м. Славута, Хмельницька область, вул.
Острозька, 138 () 367 360,00
грн. (триста шістдесят сім тисяч триста
шістдесят гривень 00 коп.) боргу, 7 347,20
коп. (сім тисяч триста сорок сім гривень
20 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 24.01.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддруковано 1 прим. - до матеріалів
справи