м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24658/13 20.01.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Бітіес-Груп"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
хіміко-енергетична компанія"

про стягнення 224 992,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Заінчковський В.О. -
представник за довіреністю б/н від
10.01.2014 року;

від відповідача: Урядов В.Ю. -
представник за довіреністю № 13 від
13.01.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Бітіес-Груп" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
хіміко-енергетична компанія" про
стягнення 224 992,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 01.06.2013 року між ним
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
хіміко-енергетична компанія" укладено
договір підряду №01/06-13.

Роботи з проведення капітального
ремонту станції по виробництву азоту
моделі АМВН 5/0,7 УЗ, зав. № 01-09 були
виконанні у повному обсязі 01.10.2013 року
(акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №459 від 01.10.2013 року).

Згідно п.п. 3.4. договору № 01/06-13 від 01.06.2013
року розрахунки проводяться наступним
чином:

- 50 % від загальної вартості виконаних
робіт, та запчастин, що складає 337 488,00
грн. з урахуванням ПДВ 56 248,00 грн. -
попередня оплата. Зазначена сума була
перерахована відповідачем;

- 50 % від загальної вартості виконаних
робіт, та запчастин, що складає 337 488,00
грн. з урахуванням ПДВ 56 248,00 грн. - після
підписання сторонами акту
здачі-приймання робіт на протязі 3-х
календарних місяців рівними частинами.

Позивач зазначає, що 1 (першого)
листопада 2013 року відповідач мав
сплатити 112 496,00 грн. з урахуванням ПДВ 18
749,33 грн. та 1 (першого) грудня 2013 року - 112
496,00 грн. з урахуванням ПДВ 18 749,33 грн.

Оскільки, станом на 06.12.2013 року
відповідачем не сплачено загальний
розмір боргу в розмірі 224 992,00 грн., тому
позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 20.12.2013 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
20.01.2014 року.

16.01.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
20.01.2014 року відповідача подав - відзив
на позовну заяву.

В судовому засіданні 20.01.2014 року
представник позивача підтримав подану
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, відповідно до якої просив суд
стягнути з відповідача 287 488,00 грн.
основного борну, 490,05 грн. - трьох
процентів річних, 1 380,77 грн. - пені.

У відповідності до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з заяви про збільшення
позовних вимог, позивачем крім
збільшення позовних вимог заявлено дві
нові вимоги, а саме: щодо стягнення
трьох процентів річних та пені.

У зв'язку з чим, судом не приймається
дана заява в частині нових вимог.

В іншій частині подана позивачем заява
про збільшення позовних вимог
приймається до розгляду, позовні
вимоги розглядаються з урахуванням
поданої заяви.

Представники сторін виконали вимоги
ухвали суду від 20.12.2013 року.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01.06.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Бітіес-Груп" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
хіміко-енергетична компанія" (замовник)
укладено договір підряду №01/06-13.

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Пунктом 1.1 договору підряду
передбачено, що по даному договору
підрядник зобов'язується виконати по
завданню замовника капітальний ремонт
станції по виробництву азоту моделі
АМВН 5/0,7 УЗ зав. № 01-09 в кількості однієї
одиниці, здати результат роботи
замовнику, а замовник зобов'язується
прийняти результат роботи і оплатити
їх вартість. Оплата робіт по договору
здійснюється за фактично відправлене і
відремонтоване устаткування, яке
вказане в даному договорі і/або
специфікаціях до нього.

Відповідно до п.3.2 договору підряду,
загальна сума договору становить 674
976,00 грн., в тому числі ПДВ 112 496,00 грн.

Згідно з п.2.7 договору підряду, виконані
роботи оформлюються підписаним
сторонами актом приймання-передачі
виконаних робіт.

Відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав у повному обсязі, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи та підписаним представниками
сторін та скріпленими печатками актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№459 від 01.10.2013 року на загальну суму 674
976,00 грн.

Пунктом 3.4 договору підряду,
передбачено,що оплата вартості робіт,
матеріалів, комплектуючих
здійснюється в наступному порядку:

- замовник оплачує підряднику, у
вигляді попередньої оплати, 50 %
вартості робіт, матеріалів,
комплектуючих необхідних для
здійснення капітального ремонту, що
становить 337 488,00 грн. в т.ч. ПДВ 56 248,00
грн., протягом 3-х банківських днів з дня
підписання сторонами акту
прийому-передачі устаткування в ремонт
і отримання від підрядника
рахунку-фактури на оплату.

- замовник оплачує підряднику
залишкові 50% вартості робіт,
матеріалів, комплектуючих, що
становить 337 488,00 грн., в т.ч. ПДВ 56 248,00
грн., після підписання сторонами акту
здачі-приймання робіт протягом 3-х
календарних місяців рівними частинами.

Згідно з ч.1 статті 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Попередня оплата відповідачем була
здійснена 04.06.2013 року в розмірі 337 488,00
грн., що підтверджується банківської
випискою за 04.06.2013 року.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, оскільки акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№459 на загальну суму 674 976,00 грн. був
підписаний 01.10.2013 року, тому замовник
повинен сплатити підряднику протягом
3-х місяців (01.10.2013 по 01.01.2014 року) рівними
частинами 337 488,00 грн. (337 488,00 грн./3), а
саме:

- за період з 01.10.2013 по 01.11.2013 року
оплатити виконані роботи на загальну
суму 112 496,00 грн.;

- за період з 01.11.2013 року по 01.12.2013 року
оплатити виконані роботи на загальну
суму 112 496,00 грн.;

- за період з 01.12.2013 року по 01.01.2014 року
оплатити виконані роботи на загальну
суму 112 496,00 грн.

Другий етап оплати відповідачем було
здійснено частково на загальну суму 50
000,00 грн., а саме:

- 20 000,00 грн. - 25.12.2013 року;

- 30 000,00 грн. - 08.01.2014 року.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності основної заборгованості за
договором у відповідача перед
позивачем в сумі 287 488,00 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу
визнаються судом обґрунтовані та
такими, що підлягають задоволенню.

Суд не погоджується з твердження
відповідача про те, що позивач
звернувся до суду 20.12.2013 року, тобто до
спливу встановленого договором строку
оплати, при цьому фактично не
дочекавшись порушення свого права зі
сторони відповідача.

Оскільки, як вбачається з позовної
заяви, вона була подана в суд 18.12.2013
року, тобто на момент коли відповідачем
вже було порушено право позивача, а
саме: не оплачено 2-і рівні частини
другого етапу оплати в розмірі 224 992,00
грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Частина 3 статті 55 ГПК України
передбачає, що ціну позову вказує
позивач. У випадках неправильного
зазначення ціни позову вона
визначається суддею.

Оскільки, ціна позову становить 287 488,00
грн., тому сума державного мита - 5 749,76
грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір", за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Як вбачається з платіжних доручень №
2620 від 05.12.2013 року та №3 від 08.01.2014 року,
позивач сплатив судовий збір за
подання позову у даній справі на
загальну суму 6 387,19 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір",
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, що позивачем
подана заява про збільшення розміру
позовних вимог, яка прийнята судом
частково, відповідно до частини статті
7 Закону України "Про судовий збір",
позивачу підлягає поверненню з
Державного бюджету України 637,43 грн. (6
387,19 грн. - 5 749,76 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ч.2 ст. 35, ст. 44, ч. 5 ст. 49 ч.3
ст. 55, ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
хіміко-енергетична компанія" (03150, м.
Київ, вул. Фізкультури, будинок 30;
ідентифікаційний код: 35981289) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бітіес-Груп" (65003, м.
Одеса, вулиця Чорноморського козацтва,
будинок 115, ідентифікаційний код: 36343856)
суму основного боргу в розмірі 287 488
(двісті вісімдесят сім тисяч чотириста
вісімдесят вісім) грн.. 00 коп. , а також
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 5 749 (п'ять тисяч сімсот сорок
дев'ять) грн. 76 коп.

3. Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Бітіес-Груп" (65003, м.
Одеса, вулиця Чорноморського козацтва,
будинок 115, ідентифікаційний код: 36343856)
з Державного бюджету України (р/р
3001, Одержувач: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Банк одержувача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) судовий збір в
сумі 637 (шістсот тридцять сім) грн. 43 коп.
як такий, що внесений у більшому
розмірі, ніж передбачено законом,
перерахований за платіжним дорученням
№ 3 від 08.01.2014 року, яке знаходиться в
матеріалах справи № 910/24658/13.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 28.01.2014 року.

Суддя

С.М.Мудрий