м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 37/256 27.01.14
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»
до Публічного акціонерного
товариства «Київський суднобудівний-
судноремонтний завод»
про стягнення 72 802,64 грн.
Суддя Гавриловська І.О.
У судових засіданнях брали участь
представники сторін:
від позивача: Гаркавенко С.В. - дов.
№ 91/2013/11/28-3 від 28.11.2013 р.
від відповідача: Вітошко В.О. - дов. №
04/41 від 10.01.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Акціонерної енергопостачальної
компанії «Київенерго» в особі
Структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут Київенерго» до
Закритого акціонерного товариства
суднобудівний-судноремонтний завод»
про стягнення 60 128,10 грн. основного
боргу, 10 524,28 грн. інфляційної складової
боргу та 2150,26 грн. трьох відсотків
річних у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором № 8373190 від 01.10.06 р. на
постачання теплової енергії у гарячій
воді за період з 01.12.08 р. до 01.04.10 р.
Ухвалою суду від 14.05.10 р. було порушено
провадження у даній справі № 37/256 та
призначено її розгляд на 09.06.10 р.,
зобов'язано сторін надати певні
Ухвалою суду від 09.06.10 р., керуючись ст.
ст. 79, 86 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
міста Києва зупинив провадження у
справі № 37/256 до вирішення інших
пов'язаних з нею справ № 2а-3475/09 та №
8/588; зобов'язав сторін повідомити суду
про усунення обставин, що зумовили
зупинення провадження у даній справі.
За інформацією з Єдиного державного
реєстру судових рішень стало відомо, що
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва №
8/131 від 24.01.08 р. визнані протиправними та
скасовані розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) від 30.05.07 р. № 640, від 30.05.07
р. № 641, від 30.05.07 р. № 642, від 30.05.07 р. № 643.
Зазначена постанова залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 р. у
Таким чином, судом встановлено, що
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
якими встановлені тарифи, на підставі
яких позивачем визначається вартість
наданих відповідачу послуг, в судовому
порядку визнані протиправними та
Проте постанова Окружного
адміністративного суду від 24.01.2008 року
та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
оскаржені до Вищого адміністративного
суду України.
Ухвалою від 29.01.2009 року Вищий
адміністративний суд України відкрив
касаційне провадження у справі № 8/131 та
зупинив виконання оскаржуваних
постанови та ухвали.
Вищим адміністративним судом України
було скасовано постанову Окружного
адміністративного суду від 24.01.2008 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року,
а справу № 8/131 направлено на новий
розгляд до Шевченківського районного
суду міста Києва, де ухвалою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 02.12.09 р. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 2а-3475/09 за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Престиж» до Київської міської
державної адміністрації, третя особа
АЕК «Київенерго» про визнання
протиправними та скасування
27.07.10 р. до Шевченківського районного
суду м. Києва надійшла заява від
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Престиж»
про відмову від адміністративного
позову до Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень. Ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 28.07.10 р.
закрито провадження у даній справі у
зв'язку з відмовою ОСББ «Престиж» від
Дану ухвалу оскаржено до Київського
апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою КААС від 19.10.10 р. у справі №
2а-673/10 апеляційну скаргу задоволено
частково, ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 28.07.10 р. про
закриття провадження у справі
скасовано як таку, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направлено справу для подальшого
розгляду до Шевченківського суду м.
Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 27.04.11 р.
адміністративний позов Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Престиж» до Виконавчого
органу Київської міської ради про
визнання протиправними та скасування
розпоряджень залишено без розгляду.
Після того, як ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва № 2а-376/2011 від
27.04.11. р. залишено без розгляду
адміністративний позов Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Престиж» до Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень (№ 640, 642, 643) останньої
(третя особа Акціонерна
енергопостачальна компанія
«Київенерго») вказана ухвала була
оскаржена юридичними особами, які
приєднались до позову Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Престиж» до Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень (№ 640, 642, 643).
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.12 р. у
справі № 2а-376/11 зазначена апеляційна
скарга залишена без задоволення, а
ухвала Шевченківського районного суду
м. Києва № 2а-376/2011 від 27.04.11 р. - без змін.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 у
справі № 2а- 376/11 оскаржено до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 28.08.12 р. № К/9991/33592/12 залишив
касаційну скаргу без задоволення, а
увалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 27.04.11 р. та Ухвалу КААС від
15.05.12 р. у справі за позовом ОСББ
«Престиж» до ВО КМР (КМДА) про визнання
протиправним та скасування
розпоряджень - без змін.

Також ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.03.09 р. у справі № 8/588 справу направлено
до Шевченківського районного суду
міста Києва за предметною підсудністю.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 25.06.11 р. у справі №
2а-1552/11 у задоволенні адміністративного
позову ВАТ «Київгума» до виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА)
про оскарження розпоряджень від 27.11.08 р.
№№ 1661, 1662, 1663, від 25.12.08 р. №№ 1780, 1780/1, від
30.12.08 р. № 1792, від 16.01.09 р. № 33 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.12 р. у
справі № 2а-1552/11 апеляційне провадження
за апеляційною скаргою ПАТ «Компанія
ФАХ» на постанову Шевченківського
районного суду м. Києва від 25.06.11 р. у
справі № 2а-1552/11 за адміністративним
позовом ВАТ «Київгума» до виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА)
закрито, оскільки на день розгляду
апеляційної скарги ПП «Компанія ФАХ»,
набрала законної сили ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.12 р. у
справі № 2а-40/11 про оскарження
апелянтом цих самих розпоряджень
виконавчого органу Київради (КМДА),
винесена за результатом розгляду
апеляційної скарги ПП «Компанія ФАХ»,
якою апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду від
18.04.11 р. без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
апеляційної інстанції від 10.04.12 р. ПП
«Компанія ФАХ» звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14.02.13 р. у справі № 2а-1552/11
касаційну скаргу ПП «Компанія ФАХ»
задоволено, ухвалу КААС від 10.04.12 р.
скасовано, а справу направлено до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.13 р. у
справі № 2а-1552/11 апеляційну скаргу ПП
«Компанія ФАХ» залишено без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25.06.11 р. - без змін.

За таких обставин, наразі відсутнє
будь-яке процесуальне рішення про
визнання нечинними та протиправними
розпоряджень КМДА щодо введення в дію
тарифів, які застосовано ПАТ
«Київенерго» у спірному періоді.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 3 ст.
79, ст. 86 ГРК України, оскільки підстави,
які зумовили зупинення провадження у
даній справі відпали, господарський
суд ухвалою від 19.12.13 р. поновив
провадження у даній справі, призначити
її до розгляду у судовому засіданні за
участю представників сторін на 13.01.14 р.
та зобов'язав сторін надати суду певні
документи та докази.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.01.14 р. надав суду заяву про
зміну найменування з підтверджуючими
документами та довідку про надходження
коштів від відповідача за спожиту
теплову енергію, які залучені до
матеріалів справи; підтримав позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 13.01.14 р. не з'явився, про
причини неявки суду не повідомив, вимог
ухвали суду від 19.12.13 р. не виконав, про
час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Через відділ діловодства суду 24.01.2014 р.
від відповідача надійшло клопотання
про припинення провадження у справі,
яке долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.01.2014 р.
представник позивач просив суд
припинити провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у зв'язку із повним погашенням
відповідачем суми основного боргу.

Представник відповідача подав суду
заяву про розстрочку виконання рішення
суду строком на 3 місяці.

Представник позивача заперечив проти
задоволення заяви відповідача; позовні
вимоги в частині стягнення штрафних
санкцій підтримав, просив їх
задовольнити.

У судовому засіданні 27.01.2014 р. суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерною енергопостачальною
компанією "Київенерго", яку було
перейменовано на Публічне акціонерне
товариство "Київенерго", (постачальник)
та Закритим акціонерним товариством
«Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»,
яке було перейменовано на Публічне
акціонерне товариство «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»,
(споживач) був укладений договір № 8373190
від 01.10.06 р. на постачання теплової
енергії у гарячій воді, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язується
виробити та поставити теплову енергію
споживачу для потреб опалення та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язується отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених у даному
договорі.

Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Пунктом 2.1 договору № 8373190 від 01.10.06 р.
визначено, що при виконанні умов даного
договору, а також при вирішенні всіх
питань, що необумовлені цим договором,
сторони зобов'язуються керуватися
тарифами, затвердженими Київською
міською державною адміністрацією
(КМДА), чинним законодавством України,
правилами користування тепловою
енергією, нормативними актами з питань
користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п. 2.2.1 договору № 8373190 від 01.10.06
р., постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
потреб опалення - в період
опалювального сезону; для гарячого
водопостачання - протягом року, згідно
з заявленими споживачем величинами
приєднаного теплового навантаження,
зазначеними в додатку 1 до даного
договору.

Відповідно до п. 2.3.1 вищезазначеного
договору, споживач зобов'язується
дотримуватись кількості споживання
теплової енергії за кожним параметром
в обсягах, які визначені у додатку 1, не
допускаючи їх перевищення; своєчасно
оплачувати вартість спожитої теплової
енергії в терміни та за тарифами,
зазначеними у додатку 2 до цього
договору.

Пунктом 2 додатку № 2 до договору № 8373190
від 01.10.06 р. визначено, що у разі
встановлення у споживача будинкових
комерційних приладів обліку теплової
енергії - кількість спожитої ним
теплової енергії в розрахунковому
періоді визначається відповідно до
показників цих приладів, встановлених
на межі балансової належності (додатки
3,4).

Згідно з п. 3 додатку № 2 до договору №
8373190 від 01.10.06 р., у разі встановлення
будинкових приладів обліку теплової
енергії споживача не на межі
балансової належності, до обсягів
теплової енергії, визначених цими
приладами обліку, споживачем додаються
теплові витрати на дільниці
тепломережі з межі поділу балансової
належності до місця встановлення
приладів обліку згідно з п. 1.3. додатку 1.

Відповідно до п. п. 4. і 5. додатку № 2 до
договору № 8373190 від 01.10.06 р., дата зняття
споживачем показників будинкових
приладів обліку - по 25 число поточного
місяця; споживач, що має будинкові
прилади обліку, щомісячно надає
постачальнику звіт по фактичному
споживанню теплової енергії в МВРТ-7 -
не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно з п. 7 додатку № 2 до договору №
8373190 від 01.10.06 р., у випадку підключення
декількох споживачів без будинкових
комерційних приладів обліку теплової
енергії до центрального теплового
пункту (ЦТП) - від загального споживання
теплової енергії, визначеної за
комерційними приладами обліку
встановленими на ЦТП, віднімаються
обсяги споживання теплової енергії,
визначені по будинкових комерційних
приладах обліку споживачів, а залишок
обсягу спожитої теплової енергії
розподіляється між споживачами без
будинкових комерційних приладів
обліку теплової енергії пропорційно до
їх договірних навантажень.

Пунктом 8 додатку № 2 до договору № 8373190
від 01.10.06 р. визначено, що у разі
відсутності у споживача будинкових
комерційних приладів обліку, кількість
спожитої ним теплової енергії в
розрахунковому періоді визначається:

- на опалення - як множення
кількості годин споживання теплової
енергії за місяць на величину
годинного теплового навантаження,
зазначеного в додатках 1, 6, 7 з
урахуванням середньомісячної
температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання - як
множення кількості діб споживання за
місяць на величину добового теплового
навантаження, зазначеного в додатках 1,
6, 7 з урахуванням середньомісячної
температури теплоносія.

Відповідно до п. 9 додатку № 2 до
договору № 8373190 від 01.10.06 р., споживач
щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-7
за адресою: м. Київ, вул. Горького, 29
оформлену постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 10 додатку № 2 до договору №
8373190 від 01.10.06 р., споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа
місяця, наступного за розрахунковим,
оплату коштів від населення за
фактично спожиту теплову енергію на
транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця,
сплачує вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника згідно з його
розрахунком.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
надав суду копії облікових карток
відповідача за період з грудня 2008 р. до
березня 2010 р. та розрахунок
заборгованості відповідача за
договором № 8373190 від 01.10.06 р. за період з
грудня 2008 р по квітень 2010 р.

Загальна сума спожитої відповідачем
теплової енергії за період з грудня 2008
р. до квітня 2010 р. становила 303 285,40 грн.

Позивач пояснив суду, що ним були
належним чином виконані зобов'язання
за договором № 8373190 від 01.10.06 р., тоді як
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати за спожиту теплову енергію
виконав частково на суму 227 438,16 грн., у
зв'язку з чим станом на 01.04.10 р. у нього
виникла заборгованість у розмірі 60 128,10
грн.

За таких обставин ПАТ "Київенерго"
звернулось до господарського суду м.
Києва з даним позовом до Публічного
акціонерного товариства «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
про стягнення 60 128,10 грн. боргу за
спожиту теплову енергію, 10 524,28 грн.
інфляційної складової боргу та 2 150,26
грн. трьох відсотків річних у зв'язку з
неналежним виконанням за період з 01.12.08
р. до 01.04.10 р. відповідачем зобов'язань
за договором № 8373190 від 01.10.06 р. на
постачання теплової енергії у гарячій
воді та додатками до нього.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих суду доказів вбачається, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, зауважень щодо
відпуску теплової енергії від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач у визначений договором №
8373190 від 01.10.06 р. та додатками до нього
строк оплату за спожиту теплову
енергію здійснив не повністю.

Також господарський суд відзначає, що
за спірний період, у відповідності до
письмових пояснень Київської міської
адміністрації, розрахунок вартості
спожитої теплової енергії
розрахований позивачем за чинними
тарифами, встановленими
нормативно-правовими актами
(розпорядженнями) КМДА та НКРЕ.

Відповідно до вимог частини 6 статті 276
Господарського кодексу України,
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

У зв'язку з вирішенням судовими
інстанціями питання щодо чинності
тарифів, за якими нараховувалась
відповідачу вартість спожитої
теплової енергії, провадження у справі
№ 37/256 зупинялось.

На теперішній час не надано суду
жодного процесуального судового
документу, згідно з яким визнано
вищевказані тарифи нечинними.

Крім того, постановою Верховного Суду
України від 28.11.11 р. не встановлено
нечинність тарифів.

Таким чином, на сьогодні, відсутні
підстави визнавати, що позивачем для
розрахунку заборгованості відповідача
за спожиту теплову енергію
застосовувались нечинні тарифи.

У судовому засіданні 13.01.2014 р.
представник позивача надав суду
довідку про надходження коштів за
спожиту від ПАТ "Київенерго" теплову
енергію, з якої вбачається, що станом на
день розгляду справи в суді у
відповідача відсутня заборгованість
за договором № 8373190 від 01.10.06 р. за
період з 01.12.08 р. по 01.04.10 р.

Судом було встановлено, що сума
основного боргу у розмірі 12 479,41 грн. за
спожиту теплову енергію за договором №
8373190 від 01.10.06 р. за період з 01.12.08 р. до
01.04.10 р. було погашено відповідачем до
звернення позивача з даним позовом до
суду (12.05.10 р.), а частина основного боргу
у сумі 47 648,69 грн. - після порушення
провадження у даній справі.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача 47 648,69 грн. основного
боргу за спожиту теплову енергію за
договором № 8373190 від 01.10.06 р. підлягає
припиненню у зв'язку з відсутністю
предмету спору, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 12 479,41 грн. основного боргу не
підлягають задоволенню.

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" просить суд також стягнути
з відповідача 10 524,28 грн. інфляційної
складової боргу та 2 150,26 грн. трьох
відсотків річних у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 8373190 від 01.10.06
р. та додатками до нього.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому же місяці був
погашений, - підстави відсутні. Крім
того, при розрахунку інфляційних
нарахувань мають бути враховані
рекомендації, викладені в листі
Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №
62-97р "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", згідно з якими
при застосування індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Враховуючи наведене, вірним є період
нарахування інфляційних збитків за
період з грудня 2008 р. до квітня 2010 р. без
виключення місяців, у яких індекс
інфляції менший одиниці.

Дослідивши розрахунок, наданий
позивачем, суд встановив, що у ньому
помилково позивач не врахував
зменшення інфляційних збитків, що
пов'язані із встановленням рівня
інфляції у липні 2009 р на рівні 99,9 % та
серпні 2009 р. на рівні 99,8 %.

Враховуючи наведене, матеріальні
втрати позивача від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів за визначений позивачем
період є меншими, ніж заявлені ПАТ
"Київенерго".

У зв'язку з вищенаведеним, судом було
виконано власний розрахунок
інфляційних нарахувань, у
відповідності до якого стягненню з
Публічного акціонерного товариства
«Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
за період з грудня 2008 р. до квітня 2010 р.
підлягають 10 383,75 грн.
інфляційних нарахувань.

Таким чином, оскільки матеріалами
справи підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 8373190 від
01.10.06 р., то з нього, на підставі статті 625
Цивільного кодексу України, підлягають
стягненню 10 383,75 грн. інфляційної
складової боргу за період з грудня 2008
року до квітня 2010 року.

Також, оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором № 8373190 від
01.10.06 р., то з нього, на підставі статті 625
Цивільного кодексу України, підлягають
стягненню 2 150,26 грн. трьох відсотків
річних за період з грудня 2008 р. до
квітня 2010 р.

Представник відповідача в судовому
засіданні 27.01.14 р. подав заяву про
розстрочку виконання рішення у даній
справі на три місяці.

Відповідно до пункту 6 статті 83 ГПК
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
необхідне використати право, надане
суду пунктом 6 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, задовольнити клопотання
відповідача та розстрочити виконання
рішення на 3 місяці.

Розстрочуючи виконання рішення, суд
приймає до уваги повну оплату суми
основного боргу, а також ті умови та
обставини, що при застосуванні пункту 6
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України щодо
розстрочення виконання рішення № 37/256
від 27.01.14 р., виконання вказаного
рішення є більш вірогідним і є підстави
вважати, що відповідач вчинить заходи
щодо його належного і своєчасного
виконання.

Таким чином, позов Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до Публічного акціонерного товариства
«Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
підлягає задоволенню частково.

Витрати по сплаті державного мита та
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу, відповідно до статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 525, 526, 530, 614, 625, 629 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 193, 275
Господарського кодексу України ст. ст.
32, 33, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги до Публічного
акціонерного товариства «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
(04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд.
8, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана
Франка, 5, ) 10 383 (десять
тисяч триста вісімдесят три) грн. 75 коп.
інфляційних нарахувань, 2 150 (дві тисячі
сто п'ятдесят) грн. 26 коп. трьох
відсотків річних, 601 (шістсот одну) грн.
83 коп. витрат на сплату державного мита
та 236 (двісті тридцять шість) грн. 00 коп.
витрат на сплату
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу, розстрочивши
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 27.01.14 р. у справі № 37/256
на три місяці та стягнувши
заборгованість наступним чином:

1. до 29.02.14 р. - 3 461,25 грн. інфляційних
нарахувань, 716,75 грн. трьох відсотків
річних, 601,83 грн. витрат на сплату
державного мита та 236,00 грн. - витрат на
сплату інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу;

2. до 29.03.14 р. - 3 461,25 грн. інфляційних
нарахувань, 716,75 грн. трьох відсотків
річних;

3. до 29.04.14 р. - 3 461,25 грн. інфляційних
нарахувань, 716,75 грн. трьох відсотків
річних.

3. Припинити провадження в частині
стягнення 47 648,69 грн. основного боргу.

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

6. Дане рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня складення його повного тексту і
може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 29.01.2014 р.

Суддя Гавриловська І.О.