ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 січня 2014 р. Справа № 902/1656/13

Суддя господарського суду Мельник
П.А., при секретарі судового засідання
Віннік О.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння", 03141, м.Київ вул.Клінічна, 25;
вул.Щорса, 18, кв.3, м.Київ, 01133

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс
"Немирів ЛТД", 22830, Вінницька область,
Немирівський район, с.Ковалівка,
вул.Калініна, буд.14

про стягнення 6 830,46 грн. основного
боргу, 153,26 грн. пені, 683,05 грн. штрафу, 27,32
грн. інфляційних втрат та 35,37 грн. 3%
річних

За участю представників сторін:

позивача : Добровольський Є.О. -
за довіреністю;

відповідача : Сломінська Л.П. - за
довіреністю.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов ТОВ "Торговий дім
"Насіння" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс
"Немирів ЛТД" про стягнення 6 830,46 грн.
основного боргу, 153,26 грн. пені, 683,05 грн.
штрафу, 27,32 грн. інфляційних втрат та 35,37
грн. 3% річних у в зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№2-0504/пр745н від 05.04.13 року.

Ухвалою суду від 09.12.2013 року порушено
провадження у справі № 902/1656/13 та
призначено до розгляду в судовому
засіданні 08.01.14 року.

08.01.14 р. до суду через канцелярію від
позивача надійшло клопотання
(вх.№08-46/9/14 від 08.01.14 р.) про припинення
провадження в частині стягнення 6830,46
грн. основного боргу в зв''язку з
проплатою вказаної суми відповідачем.
Разом з тим, просить стягнути з
останнього штрафні санкції та
сплачений судовий збір.

В судовому засіданні подане клопотання
позивачем підтримане.

Представник відповідача проти
заявлених вимог заперечила частково,
просила суд в задоволенні штрафних
санкцій відмовити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

05.04.2013 року між ТОВ "Торговий дім
"Насіння" (продавець) та ТОВ
"Агрокомплекс "Немирів ЛТД"(покупець)
був укладений договір №2-0504/пр745н,
згідно п. 1.1. якого продавець
зобов'язувався в строки визначені
договором, передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язувався прийняти товар і
оплатити його вартість. Найменування
товару : насіння цукрових буряків.

Згідно п. 6.1 договору загальна вартість
товару повинна бути сплачена покупцем
у строк, встановлений в додатках до
договору.

Згідно додатку №1 до договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 6830,46 грн., що підтверджується
накладною Н-ВН-1104-006 від 11.04.13 р. та
довіреністю №36 від 09.04.13 р. на ім"я Мороз
О.В.

Відповідно до умов договору ТОВ
"Агрокомплекс "Немирів ЛТД" зобов"язане
було сплатити вартість товару,
поставленого по додатку №1 до договору
шляхом 100% оплати в сумі 6830,46 грн. до
01.10.2013 року.

Непроведення розрахунку відповідачем
за отримане насіння в добровільному
порядку спонукало позивача звернутись
із відповідним позовом до суду.

Крім суми основного боргу, позивачем
заявлено до стягнення 153,26 грн. пені, 683,05
грн. штрафу, 27,32 грн. інфляційних втрат
та 35,37 грн. 3% річних.

Водночас судом встановлено, що згідно
поданого позивачем клопотання
(вх.№08-46/9/14) відповідачем здійснено
перерахування на рахунок позивача 6830,46
грн. після порушення провадження у
справі.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Як наголошено в п.4.4 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Визнання
боржником претензії кредитора не є
способом припинення зобов'язання і не
свідчить про відсутність спору; особа,
претензія якої визнана боржником,
вправі звернутися до господарського
суду з позовом про стягнення визнаної
суми коштів. Припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що між сторонами
відсутній спір щодо стягнення
основного боргу в сумі 6830,46 грн., а тому
провадження у цій частині підлягає
припиненню згідно п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
153,26 грн. пені за період з 02.10.2013 року по
03.12.2013 року, 35,37 грн. - 3 % річних та 27,32 грн.
інфляційних втрат за цей же період та
683,05 грн. - 10 % штрафу, за результатами
чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктами 11.2, 11.4 Договору встановлено,
що за порушення строків виконання
зобов''язань сторона, яка допустила
прострочку, сплачує другій стороні
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, нарахованої на суму
простроченого зобов''язання за кожень
день прострочки, а в разі ухилення від
оплати вартості товару понад 15
календарних днів покупець, крім пені,
сплачує продавцеві штраф в розмірі 10%
від загальної вартості товару.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, 3 % річних, інфляційних
та штрафу є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку
заявлених річних, інфляційних, штрафу
та пені судом не виявлено помилок в
розрахунку, що свідчить про
обгрунтованість заявлених до
стягнення сум.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
врахуванням вищевикладених мотивів
щодо припинення провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
основного боргу.

При цьому з врахуванням того, що спір до
суду доведено внаслідок неправильних
дій відповідача витрати по сплаті
судового збору понесені позивачем за
вимогу про сплату суми боргу
покладаються на відповідача згідно
приписів ч.2 ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене та керуючись
ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 87,
115 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс
"Немирів ЛТД" (22830, Вінницька область,
Немирівський район, с.Ковалівка,
вул.Калініна, буд.14, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Насіння" (03141, м.Київ вул.Клінічна, 25,
) 153,26 грн. пені, 683,05 грн.
штрафу, 27,32 грн. інфляційних втрат, 35,37
грн. 3% річних та 1720,50 грн. відшкодування
витрат пов'язаних зі сплатою судового
збору.

3. Провадження у справі № 902/1656/13 в
частині вимоги про стягнення 6830,46
грн. основного боргу припинити згідно
п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України.

4. Видати наказ в день набрання
рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення
(позивачу - на дві адреси).

Повне рішення складено 13 січня 2014 р.

Суддя Мельник
П.А.

віддрук.4 прим.:

1 - до справи.

2, 3 - позивачу - 03141, м.Київ, вул.Клінічна,
25; вул.Щорса, 18, кв.3, м.Київ, 01133.

4 - відповідачу - 22830, Вінницька область,
Немирівський район, с.Ковалівка,
вул.Калініна, буд.14