ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.
Справа № 911/4197/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства
Київської обласної ради
«Бородянкатепловодопостачання»,
Київська область, смт. Бородянка

про стягнення 12262,34 грн.

секретар судового засідання Бердило
І.П.

за участю представників:

від позивача: Бернацька О.В.
(довіреність №14-113 від 14 травня 2013 року);

від відповідача: Яценко О.В.
(довіреність №11 від 14 січня 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального підприємства Київської
обласної ради
«Бородянкатепловодопостачання» (далі -
відповідач) про стягнення 12262,34 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
стягнення з відповідача 10022,71 грн. пені,
2004,54 грн. 3% річних та 235,09 грн.
інфляційних втрат обґрунтовані тим, що
відповідач несвоєчасно сплатив
грошові кошти за поставлений позивачем
газ за договором купівлі-продажу
природного газу №13/2163-БО-17 від 28 рудня
2012 року.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 12 листопада
2013 року та призначено справу до
розгляду на 26 листопада 2013
року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, просив суд
розстрочити виконання рішення суду на 6
місяців

Відповідно до ухвали суду від 26
листопада 2013 року розгляд справи на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
відкладено на 10 грудня 2013 року.

Відповідно до ухвали суду від 10 грудня
2013 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 21 січня 2014 року.

21 січня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - продавець)
та відповідачем (за договором -
покупець) 28 грудня 2012 року укладено
договір купівлі-продажу природного
газу за №13/2163-БО-17.

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України, або/та природний газ,
видобутий на території України, а
покупець - зобов'язується прийняти та
оплатити цей газ, на умовах договору.

Згідно пункту 1.2 договору газ, що
передається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до пункту 2.1 договору
продавець передає покупцеві з 1 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі
до 895,0 тис. куб. м.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Згідно пункту 5.1 договору ціна
(граничний рівень ціни) на природний
газ та послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

Відповідно до пункту 5.2 договору ціна
за 1000 куб.м. природного газу становить
3509,00 грн. без урахування податку на
додану вартість, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ - 2%; податок на
додану вартість за ставкою - 20%. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Пунктом 5.5 договору встановлено, що
загальна сума вартості цього договору
на дату його укладання становить 4172257,30
грн.

У відповідності до пункту 6.1 договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 11.1 договору
договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін і діє у частині
реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в
частині проведення розрахунків - до
повного їх здійснення.

На виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ, що підтверджується
підписаними уповноваженими сторонами
позивача та відповідача актами
передачі - приймання природного газу
від 31 березня 2012 року (спожитий у січні
2013 року на суму 809473,16 грн.), від 31 березня
2013 року (спожитий у лютому 2013 року на
суму 592968,15 грн.), від 31 березня 2013 року
(спожитий у березні 2013 року на суму
658050,66 грн.) та від 30 квітня 2013 року
(спожитий у квітні 2013 року на суму 240988,44
грн.), а всього, на загальну суму 2301480,41
грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
виконав, проте, допустив прострочення
платежів, що не заперечується
сторонами у справі.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, просив суд
розстрочити виконання рішення суду на 6
місяців.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, розмір пені,
нарахованої позивачем у сумі 10022,71 грн.
за період, який наведений у розрахунку,
що доданий позивачем до позовної заяви,
є обґрунтованим.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, складає 235,09 грн.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться «ланцюговим»
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін»).

З розрахунку інфляційних втрат за
прострочення платежу по акту
приймання-передачі за квітень 2013 року
вбачається, що позивач здійснює
нарахування інфляційних втрат за
період з 16 квітня 2013 року по 15 травня 2013
року, в той час, коли відповідно до умов
договору прострочення платежу за
зобов'язанням квітня 2013 року
починається з 14 травня 2013 року, що
припадає на кінець заявленого
позивачем періоду нарахування
інфляційних втрат по акту за квітень 2013
року.

За таких обставин, суд вважає, що
заявлена до стягнення з відповідача
сума інфляційних втрат у розмірі 235,09
грн. задоволенню не підлягає.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 2004,54 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Під час судового розгляду
представником відповідача заявлено
клопотання про розстрочення виконання
рішення суду.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Наведені відповідачем підстави для
розстрочки виконання рішення суду,
зокрема, тяжке фінансове становище, не
є тією виключною обставиною, що є
підставою для розстрочки виконання
судового рішення, оскільки, важке
фінансове становище відповідача
утворилось внаслідок його власної
господарської діяльності, а не в силу
якихось об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин.

Отже, в разі задоволення судом
зазначеної заяви, будуть порушені
матеріальні інтереси позивача, що може
призвести до негативних наслідків для
нього та матиме дискримінаційний
характер відносно його прав та
інтересів.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року за №9 «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Проте, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відтак, враховуючи той факт, що
обставини, зокрема, тяжкий фінансовий
стан, покладені відповідачем в основу
обґрунтування поданої заяви не є
винятковими обставинами у розумінні
ст. 121 ГПК України, суд дійшов висновку
щодо відмови в задоволенні клопотання
Комунального підприємства Київської
обласної ради
«Бородянкатепловодопостачання» про
розстрочку виконання рішення
господарського суду Київської області.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Бородянкатепловодопостачання» (07800,
Київська область, Бородянський р-н, смт.
Бородянка, вул. Вокзальна, 1а, код 33710516)
на користь Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) -
10022 (десять тисяч двадцять дві) грн. 71
коп. пені, 2004 (дві тисячі чотири) грн. 54
коп. 3% річних та 1687 (одна тисяча шістсот
вісімдесят сім) грн. 52 коп. судового
збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 25 січня 2014 року

Суддя
Заєць Д.Г.