ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
Справа № 915/2424/13

м. Миколаїв

за позовом: товариства з
обмеженою відповідальністю "Хавестер"

(03680, м. Київ, вул.
Виборзька, 99)

до відповідача: приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Т. Г. Шевченка

(55243, Миколаївська обл., Первомайський
р-н., с. Синюхин Брід, вул. Городня, 2-а)

про стягнення 465276,58 грн.

Суддя А.П.Алексєєв

Представники:

від позивача: Ігнатенко К. Е.,
довіреність б/н від 01.10.2012 р.;

від відповідача: не присутній

СУТЬ СПОРУ :

Позов поданий товариством з обмеженою
відповідальністю "Хавестер" до ПСП ім.
Т. Г. Шевченка про стягнення 465276,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням зобов'язань по договору
про надання послуг від 17.06.2013 року за №
17/06-13 в частині розрахунку за надані
послуги.

Ухвалою від 31.12.2013 року було прийнято
позовну заяву та порушено провадження
у справі, а розгляд справи призначено
на 20.01.2014 року (а.с. 1).

13.01.2014 року до господарського суду від
позивача надійшла заява про
забезпечення позову, в якій він просить
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на зерно та іншу
сільськогосподарську продукцію.

В ч. 2 п. 3 пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року за
№ 16 зазначено, що достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Позивач у своїй заяві посилається на
те, що відповідач може реалізувати
сільгосппродукцію і це ускладнить
подальше виконання судового рішення у
разі задоволення судом позову, проте
позивач у своїй заяві не навів
достатнього обґрунтування та не надав
доказів того, що відповідач має намір
реалізувати сільгосппродукцію, або
здійснює підготовчі дії для її
реалізації. До того ж відповідач у
листі (вих. 239 від 27.11.2013 року), який
позивач додав до своєї заяви у якості
додатку, навпаки визнає заборгованість
за договором про надання послуг № 17/06-13
від 17.06.2013 року.

Заява позивача про забезпечення позову
ґрунтується на припущеннях та містить
лише посилання на потенційну
можливість ухилення відповідача від
виконання судового рішення без
наведення відповідного обґрунтування.

У судовому засіданні 20.01.2014 року, на
підставі вищевикладеного, суд у
задоволенні клопотання про
забезпечення позову відмовив.

20.01.2014 року представник позивача
звернувся до суду з письмовою заявою
про уточнення позовних вимог, у якій
просить стягнути з відповідача 455428,79
грн., з яких: 448160,00 грн. - основний борг,
1362,90 грн. - 3% річних від суми
простроченого платежу, 5905,89 грн. - пеня.
Також просить стягнути судовий збір у
сумі 9257,23 грн. До цієї заяви представник
позивача додав докази направлення
рахунків-фактур та їх отримання
відповідачем.

Відповідач відзив на позовну заяву
надав, проте у судове засідання
представника не направив, причин
неявки не повідомив, хоча за
відомостями отриманими з пошукової
системи офіційного сайту ДП "Укрпошта"
станом на 20.01.2014 року відправлення
(ухвала) відповідачу вручене.

У своєму відзиві позивач визнає позов
частково, а саме в частині стягнення
основного боргу у сумі 448160,00 грн. Вимоги
щодо стягнення пені та відсотків
річних вважає необґрунтованими.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому
засіданні 20.01.2014 року оголошені вступна
та резолютивна частини рішення.

Обставини справи.

17.06.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Хавестер" (далі
-ЗАМОВНИК) та ПСП ім. Т. Г. Шевченка (далі
-ВИКОНАВЕЦЬ) був укладений договір про
надання послуг № 17/06-13 (а.с.16-19).

Згідно з п. 1.1. договору його предметом
є надання послуг по збиранню урожаю
2013 року зернових, технічних та масляних
культур комбайнами виконавця марки
Джон Дір 9600 в кількості трьох одиниць.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість
послуг за умовами договору проводиться
із розрахунку на 1 га площі збирання та
встановлюється згідно додаткової
угоди, яка укладається сторонами та є
невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що
замовник проводить оплату по факту
виконання послуг відповідно до рахунку
виконавця протягом 30 банківських днів
з дня його отримання.

17.06.2013 року між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1 до договору про
надання послуг № 17/06-13 від 17.06.2013 року,
відповідно до якої встановлено
загальну ціну послуги за збирання
ячменю на площі 119 га у розмірі 35700,00 грн.

17.06.2013 року між сторонами було укладено
додаткову угоду № 2 до договору про
надання послуг № 17/06-13 від 17.06.2013 року
відповідно до якої встановлено
загальну ціну послуги за збирання
пшениці на площі 1500 га у розмірі 450000,00
грн.

Позивач свої зобов'язання за договором
про надання послуг № 17/06-13 від 17.06.2013
року виконав, що підтверджується
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг) за № ОУ-0000039 га на суму 115170,00 грн.
та № ОУ-0000046 на суму 332990,00 грн.

25.10.2013 року позивач направив
відповідачу рахунки-фактури за №
СФ-0004281 від 30.06.2013 року на суму 115170,00 грн.
та № СФ-0004526 від 17.07.2013 року на суму 332990,00
грн., а останній їх отримав 31.10.2013 року,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення з описом вкладення.

Відповідач, за виконані позивачем
роботи не розрахувався.

Станом на день подання позовної заяви
борг у розмірі 448160,00 грн. відповідачем
не сплачений.

Крім того, згідно заяви про уточнення
позовних вимог, позивач просить
стягнути з відповідача:

- 5905,89 грн. - пені;

- 1362,90 грн. - 3% річних від суми
простроченого платежу.

Позивач в обґрунтування позову
посилається на ст.ст. 174, 193, 231, 270
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 530, 536, 612, 625 Цивільного кодексу
України.

Як вже зазначалось, відповідач у
судове засідання свого представника не
направив, правом участі у судовому
засіданні не скористався, проте надав
відзив, у якому визнав суму основного
боргу. Три відсотки річних від суми
простроченого платежу та пеню
відповідач вважає необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню
оскільки позивачем не надано до суду
доказів на підтвердження факту
отримання відповідачем рахунків на
оплату послуг.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
господарський суд дійшов до такого
висновку.

Відповідно з ч.1 ст. 193 Господарського
Кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу
України, одностороння відмова від
зобо-в'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Позивач просить стягнути з відповідача
борг за надані послуги по договору про
надання послуг № 17/06-13 від 17.06.2013 року у
сумі 448160,00 грн., що підтверджується
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг) за № ОУ-0000039 та № ОУ-0000046 (а.с. 13-14
).

Пунктом 3.5 договору передбачено,
що замовник проводить оплату по факту
виконання послуг відповідно до рахунку
виконавця протягом 30 банківських днів
з дня його отримання.

Рахунки-фактури за № СФ-0004281 від 30.06.2013
року на суму 115170,00 грн. та № СФ-0004526
від 17.07.2013 року на суму 332990,00 грн. були
отримані відповідачем 31.10.2013 року.

Відповідно до ст. 253 цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідач рахунки-фактури за № СФ-0004281
від 30.06.2013 року на суму 115170,00 грн. та №
СФ-0004526 від 17.07.2013 року на суму 332990,00 грн.
отримав 31.10.2013 року, отже відповідно до
п. 3.5 договору він повинен був здійснити
їх оплату протягом 30 банківських днів,
тобто в період з 01.11.2013 по 12.12.2012 року
(включно).

Оскільки відповідач оплату по
вищезазначених рахунках-фактурах в
строк до 12.12.2013 року не здійснив, то
прострочення настало з наступного дня,
а саме з 13.12.2013 року.

Відповідач у своєму відзиві (вих. № 7
від 17.01.2014 року) суму основного боргу у
розмірі 448160,00 грн. визнав.

Отже, позовна вимога щодо стягнення
боргу в 448160,00 грн. є обґрунтованою, а
тому підлягає задоволенню.

Позивач просить стягнути із
відповідача 5905,89 грн. пені за період
нарахування з 12.12.2013 року по 20.01.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно 5.4. договору сторона, що
прострочила виконання зобов'язання за
цим договором, сплачує іншій стороні
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день такого
прострочення від вартості
невиконаного зобов'язання.

Розрахунок позивача містить
арифметичну помилку, а саме: позивач
здійснив нарахування пені за 37 днів,
проте період нарахування з 13.12.2013 року
по 20.01.2014 року (включно) складає 39 днів.

Господарським судом зроблено
перерахунок пені (448160,00 : 100 х 6,5 х 2 : 365 х 39
= 6225,13 грн.) та встановлено, що пеня за
період нарахування з 13.12.2013 року по
20.01.2014 року (включно) становить 6225,13 грн.,
що на 319,24 грн. більше, ніж просить
стягнути позивач.

Оскільки, суд не може за своєю
ініціативою збільшувати розмір
позовних вимог то позовна вимога щодо
стягнення пені у сумі 5905,89 грн. підлягає
задоволенню, тобто у тому розмірі, який
просить позивач, але за період з 13.12.2013
року по 20.01.2014 року включно.

Позивач просить стягнути з відповідача
3 % річних від суми простроченого
платежу за період нарахування з 12.12.2013
року по 20.01.2014 року у сумі 1362,90 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Частиною 4 ст. 232 ГК України передбачено,
що відсотки за неправомірне
користування чужими коштами
справляються по день сплати суми цих
коштів кредитору, якщо законом або
договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк.

Умовами договору сторони не
встановлювали строк нарахування
відсотків за неправомірне
користування чужими коштами.

Розрахунок позивача містить
арифметичну помилку, а саме: позивач
здійснив нарахування 3% річних від суми
простроченого платежу за 37 днів, проте
період нарахування з 13.12.2013 року по
20.01.2014 року (включно) складає 39 днів.

Господарським судом зроблено
перерахунок 3% річних від суми
простроченого платежу (448160,00 : 100 х 3 : 365 х
39 = 1436,57 грн.) та встановлено, що 3% річних
від суми простроченого платежу за
період нарахування з 13.12.2013 року по
20.01.2014 року (включно) становить 1436,57 грн.,
що на 73,67 грн. більше, ніж просить
стягнути позивач.

Оскільки суд не може за своєю
ініціативою збільшувати розмір
позовних вимог то позовна вимога щодо
стягнення 3% річних від суми
простроченого платежу у сумі 1362,90
грн. підлягає задоволенню, тобто у тому
розмірі який просить позивач, але за
період з 13.12.2013 року по 20.01.2014 року.

Позивач своєю заявою про уточнення
позовних вимог від 20.01.2014 року зменшив
розмір позовних вимог в частині
стягнення пені та трьох відсотків
річних від суми простроченого платежу.

Частиною 2 пункту 2.8. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року за № 7 зазначено, що у разі ж
зменшення розміру позовних вимог зайво
сплачена сума судового збору підлягає
поверненню (пункт 1 частини першої
статті 7 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
в сумі 196,96 грн., сплачений за платіжним
дорученням № 1798 від 19.12.2013 року,
підлягає поверненню, як зайво
сплачений.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судовий збір в розмірі 9108,58 грн.
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Уточнені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "Хавестер" -
задовольнити повністю.

2.Стягнути з ПСП ім. Т. Г. Шевченка (55243,
Миколаївська обл., Первомайський р-н., с.
Синюхин Брід, вул. Городня, 2-а, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Хавестер"
(03680, м. Київ, вул. Виборзька, 99, ) грошові кошти в розмірі
455428,79 грн. чотириста п'ятдесят п'ять
тисяч чотириста двадцять вісім грн. 79
коп.), з яких: 448160,00 грн. (чотириста сорок
вісім тисяч сто шістдесят грн. 00 коп.) -
борг, 5905,89 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот
п'ять грн. 89 коп.) - пеня, 1362,90 грн. (одна
тисяча триста шістдесят дві грн. 90 коп.)
- три відсотки річних від суми
простроченого платежу, та 9108,58 грн.
(дев'ять тисяч сто вісім грн. 58 коп.)
судового збору.

3. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
в сумі 196,96 грн. (сто дев'яносто шість
грн. 96 коп.), сплачений за платіжним
дорученням № 1798 від 19.12.2013 року,
підлягає поверненню товариству з
обмеженою відповідальністю "Хавестер"
(03680, м. Київ, вул. Виборзька, 99, ).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку відповідно до ст.
91, 93 ГПК України.

Повний текст рішення складено і
підписано 23 січня 2014 року.

Суддя

А.П.Алексєєв