ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.01.2014 Справа № 920/495/13За позовом:
Державного публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Украгролізінг», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «БІО ЛАТ»,
с.Шаповалівка, Конотопський район,
Сумська область

про стягнення 15 071 грн. 38 коп.

Головуючий суддя
В.Л.Котельницька

Суддя
С.В.Заєць

Суддя
П.І.Левченко

Представники сторін:

від позивача: І.В.Хованська
(довіреність №14/20-30-13 від 14.01.2013)

від відповідача: Н.М.Барбуца
(довіреність №589 від 16.07.2013)

За участю секретаря судового засідання
- І.М.Петрович

В судовому засіданні, розпочатому
16.01.2014, відповідно до ст. 77 ГПК України
за згодою сторін оголошувалась перерва
до 21.01.2014 до 11 год. 30 хв.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
15071 грн. 38 коп., з яких 10935 грн.
заборгованість по сплаті попереднього
лізингового платежу, 3159 грн. лізингових
платежів, 3109 грн. 36 пені, 373 грн. 71
коп. індексації, 284 грн. 31 коп. 3% річних.

Позивач в обґрунтування своєї позиції
по справі надав до суду додаткові
пояснення №212 від 27.11.2013, в яких
зазначив, що згідно акту звірки
розрахунків станом на 31.03.09 Товариство
з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ»
визнавав заборгованість по лізинговим
платежам, а також повідомляє, що
відповідач станом на 02.09.2013 сплатив
заборгованість у сумі 14094 грн. 00 коп. та
листом №688 від 04.09.2013 звернувся до
позивача з проханням передати у
власність предмет лізингу за договором
№18-04-223фл від 25.02.2004 у зв'язку з повною
сплатою лізингових платежів, та
просить задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач надав до суду пояснення №1008
від 25.11.2013, в яких вказує, що Товариством
з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ»
були належним чином виконані всі
зобов'язання відповідно до умов
договору та вимог законодавства,
своєчасно та в повному обсязі сплачені
всі лізингові платежі за договором, та
не прострочено виконання грошового
зобов'язання, та просить суд відмовити
позивачу в задоволені позову. Також
відповідач повідомив суд, що кошти у
сумі 14094 грн. 00 коп. були стягнуті
відділом Державної виконавчої служби
на виконання наказу господарського
суду Сумської області від 01.08.2013.

Позивач надав до суду клопотання (вх.
№17640 від 18.12.2013), в якому просив суд
долучити до матеріалів справи копії
банківських виписок, копії довідок №166
від 06.09.2013 та №211 від 27.11.2013, копію листа
№16 від 07.05.2004.

Відповідач надав до суду клопотання
(вх. №17641 від 18.12.2013), в якому просив суд
долучити до матеріалів справи платіжні
доручення та дебетові повідомлення,
оригінали яких були досліджені в ході
судового розгляду справи.

Судом було досліджено оригінали
договору № 18-04-223фл від 25.02.2004 з
додатками, додаткового договору №1 від
11.06.2007 до договору № 18-04-223фл від 25.02.2004, а
також акт приймання-передачі від 11.06.2007,
акт звірки розрахунків від 11.06.2007, акт
звірки №5871 від 30.09.2013, акт звірки від
31.03.2009, акт звірки від 01.10.2012, акт звірки
від 30.04.2013, банківські виписки, довідка
№166 від 06.09.2013, довідка №211 від 27.11.2013,
лист №16 від 07.05.2004, платіжні доручення
№635 від 07.09.2009, №542 від 06.08.2009, №№ 307, 308
від 18.05.2009, № 1180 від 10.10.2008, №973 від 15.09.2008,
№349 від 17.04.2008, №229 від 20.03.2008, №87 від
20.02.2008, №623 від 30.10.2007, №538 від 28.09.2007, №520
від 25.09.2007, №433 від 10.09.2007, №399 від 31.08.2007,
а також дебетові повідомлення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні в матеріалах
справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2004 між ВАТ «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг»
(лізингодавець), назву якого змінено на
ДПАТ «Національна акціонерна компанія
«Украгролізинг» на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 31.08.2011
№951, та ТОВ «Лілея» (лізингоодержувач)
був укладений договір фінансового
лізингу №18-04-223фл.

Відповідно до п.1 договору
лізингодавець передає
лізингоодержувачу у користування на
визначений договором строк предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника та
визначений у додатку до договору
«Кількість, ціна і вартість предмета
лізингу» за умови сплати
лізингоодержувачем лізингових
платежів, черговість, розмір і строки
сплати яких встановлюються графіком
сплати лізингових платежів.

11.06.2007 між ВАТ «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг»
(лізингодавець), ТОВ «Лілея»
(лізингоодержувач) та ТОВ «БІО ЛАТ»
(лізингоодержувач 1) укладено
додатковий договір №1 до договору
фінансового лізингу №18-04-223фл від
25.02.2004, відповідно до пункту 2 якого всі
права та обов'язки по договору
фінансового лізингу від 25.02.2004 №18-04-223
фл, які ніс лізингоодержувач,
беззаперечно і без інших умов з моменту
підписання даного додаткового
договору приймає на себе
лізингоодержувач 1.

11.06.2007 за актом передачі-приймання
майна предмет лізингу було передано
відповідачу.

Пунктом 1 додаткового договору
встановлено, що лізингодавець та
лізингоодержувач підтверджують, що на
дату укладання цього додаткового
договору лізингоодержувач на
виконання зобов'язань по договору
фінансового лізингу від 25.02.2004 р.
№18-04-223фл сплатив лізингодавцю 545300,44
грн., в т.ч. попередній лізинговий
платіж в сумі 142723,06грн., з них: в частині
відшкодування вартості - 102043,50 грн., в
частині винагороди 40679,56 грн. та чергові
лізингові платежі в сумі 402577,38 грн., в
т.ч. в частині відшкодування вартості
предмета 343488,00 грн., в частині сплати
винагороди за користування коштами
59089,38 грн.

Відповідно до п.3 додаткового договору
ТОВ «БІО ЛАТ» прийняв на себе усі
боргові зобов'язання ТОВ «Лілея» по
договору та зобов'язання, що будуть
виникати в майбутньому з дати
підписання цього додаткового договору.

Вважаючи, що відповідач не виконав
договірні зобов'язання зі сплати
попереднього лізингового платежу в
повному обсязі та лізингових платежів
згідно з графіками сплати лізингових
платежів, позивач звернувся до ТОВ «БІО
ЛАТ» з вимогою (лист № 14/316 від 07.02.2013)
про сплату заборгованості в сумі
14094,00 грн.

Дана вимога була обґрунтована тим, що,
на думку відповідача, відповідно до
умов договору фінансового лізингу №
18-04-223фл відповідач має перед ним
заборгованість по сплаті попереднього
лізингового платежу у розмірі
10935,00грн., та також 3159,00грн. - сума
несплачених лізингових платежів.

У зв'язку з залишенням відповідачем без
реагування вказаної вимоги позивача,
останній був змушений звернутись з
відповідним позовом до господарського
суду з вимогою про стягнення
вищевказаної суми заборгованості у
примусовому порядку. Свої вимоги
позивач обґрунтував тим, що: по-перше,
згідно з актом звірки розрахунків до
договору фінансового лізингу №18-04-223фл
від 24.02.2004 за даними лізингодавця
відповідачем з нарахованих йому
102043,50грн. попереднього лізингового
платежу (що складає частину
відшкодування вартості техніки)
сплачено лише 91108,50грн., у зв'язку з чим
виникла заборгованість в сумі 10 935грн.;
по-друге, згідно з актом звірки
розрахунків №5871 від 30.09.2010
відповідачем визнано залишок поточної
заборгованості в сумі 14094,00грн.

Однак суд не може погодитись з такою
позицією позивача, виходячи з
наступного.

Згідно з частиною 1 ст. 292
Господарського кодексу України
лізинг - це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Предметом позову є стягнення з
відповідача заборгованості зі сплати
попереднього лізингового платежу в
сумі 10935 грн., чергових лізингових
платежів в сумі 3159 грн., пені - 319,36грн.,
сумі індексації - 373,71грн., 3% річних -
284,31грн.

В ході судового розгляду господарським
судом були досліджені документи, які
укладались між сторонами у процесі
здійснення господарської діяльності.

Так, умовами п. 1 додаткового договору
№1 від 11.06.2007 до договору №18-04-223фл від
25.02.2004, підписаного і скріпленого
печаткою позивача, підтверджується
сплата лізингоодержувачем на дату
укладення додаткового договору
попереднього лізингового платежу в
частині відшкодування вартості в
повному обсязі (102043,50грн.) і відсутність
заборгованості зі сплати попереднього
платежу. Даний додатковий договір був
підписаний повноважними
представниками всіх його сторін.

Крім того, відповідно до акту звірки
розрахунків від 11.06.2007, складеного при
підписанні додаткового договору, який
був підписаний та скріпленій печатками
НАК «Украгролізинг», СФ НАК
«Украгролізинг», ТОВ «Лілея», ТОВ «БІО
ЛАТ», у графі «заборгованість на 11.06.2007»
зазначено « 0,00», тобто відсутня.

Як вже було зазначено вище, відповідно
до п.3 додаткового договору ТОВ «БІО
ЛАТ» прийняв на себе усі боргові
зобов'язання ТОВ «Лілея» по договору
від 24.02.2004 та зобов'язання, що будуть
виникати в майбутньому з дати
підписання цього додаткового договору.

Відповідно до акту звірки розрахунків
від 11.06.2007, складеного при підписанні
додаткового договору, сума лізингових
платежів, термін сплати яких не настав,
складає разом 252418,50грн.

Згідно із частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору, а згідно
вимог статті 610 цього ж Кодексу,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Протягом судового розгляду справи
відповідачем подавались для
дослідження оригінали всіх платіжних
документів (копії долучені до
матеріалів справи) на підтвердження
сплати суми заборгованості в розмірі
252418,50грн. - суми лізингових платежів,
термін сплати яких не настав за
додатковим договором від 11.06.07.

Також відповідно до актів звірки
розрахунків, складених станом на 01.10.2012
та 30.04.2013 за даними ТОВ «БІО ЛАТ» його
заборгованість на вказані дати
відсутня.

Таким чином, поданими сторонами
доказами не підтверджується факт
існування заборгованості відповідача
перед позивачем по сплаті попереднього
лізингового платежу у сумі 10935,00 грн. та
чергових лізингових платежів у сумі
3159,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про безпідставність та
неправомірність вимог позивача, а тому
визнає їх такими, що не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України , суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Повне рішення складено 27.01.2014.

Головуючий суддя
В.Л.Котельницька

Суддя
С.В.Заєць

Суддя
П.І.Левченко