ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Справа № 915/143/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4на
постановуОдеського апеляційного
господарського суду від 03.10.2013 рокуу
справі№ 915/143/13-г Господарського суду
Миколаївської областіза
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доПублічного акціонерного
товариства "Миколаївгаз"провизнання
відсутності у відповідача прав на
володіння і користування
газопроводами, які належать позивачеві
та визнання фактичного володіння та
користування відповідачем
газопроводами, що належать позивачеві -
неправомірним за участю представників:
позивачаОСОБА_4відповідачаІноземцев
Є.С., дов. від 30.12.2012р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до господарського суду з
позовом про визнання відсутності у
Публічного акціонерного товариства
"Миколаївгаз" прав на володіння і
користування газопроводами, які
належать позивачеві та визнання
неправомірним фактичного володіння та
користування відповідачем
газопроводами, що належать Позивачеві.

Відповідач у відзиві на позов просив
відмовити у його задоволенні з тих
підстав, що позовні вимоги не містять
посилання на норми матеріального
права; задоволення позову не призведе
до поновлення порушеного права
позивача та не може бути виконано у
примусовому порядку, оскільки
відсутній механізм виконання такого
рішення; експлуатація газопроводу
повинна здійснюватися,
спеціалізованою організацією, яка має
отримані в установленому законом
порядку дозволи, сертифікати та
ліцензії.

Рішенням Господарського суду
Миколаївської області від 27.02.2013 року
(суддя Міщенко В.І.) задоволено позов;
визнано відсутність у Публічного
акціонерного товариства по
газифікації та газопостачанню
"Миколаївгаз" прав на володіння і
користування газопроводами які
належать ФОП ОСОБА_4; визнано фактичне
володіння та користування
відповідачем газопроводами, що
належать позивачу неправомірним;
стягнуто з відповідача в доход
держбюджету України судовий збір у
сумі 1147 грн. Судове рішення
обґрунтоване статтею 1 Закону України
"Про об'єкти підвищеної небезпеки",
статтями 16, 1187 Цивільного кодексу
України з підстав наявності у позивача
прав на володіння та користування
майном - газопроводами, об'єктами
підвищеної небезпеки та неправомірним
користуванням та володінням
відповідачем цим майном - поза волею
позивача та без дозволу на укладання з
власником угод, які дозволяють
відповідачу володіти та користуватись
майном позивача.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 03.10.2013 року
(судді: Таран С.В. - головуючий, Поліщук
Л.В., Туренко В.Б.) рішення
Господарського суду Миколаївської
області скасовано в частині визнання
неправомірним фактичного володіння та
користування відповідачем
газопроводами, що належать позивачеві;
в задоволенні позову в цій частині
відмовлено; в решті рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що визнання неправомірним
фактичного володіння та користування
відповідачем газопроводами, які
належать позивачеві, є встановленням
факту, тобто, позов заявлено у спосіб,
що не призведе до поновлення прав
позивача.

Не погоджуючись з висновками суду
апеляційної інстанції, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційної
інстанції, а рішення місцевого
господарського суду залишити в силі.
Касаційну скаргу вмотивовано доводами
про порушення та неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме статей 8 та
41 Конституції України, статей 3, 12, 14, 16,
319, 321 Цивільного кодексу України;
зазначає, що особа вправі захистити
цивільне право способом, що
встановлений договором чи законом,
здійснюючи право на захист на свій
розсуд.

Відповідач не надав відзив на
касаційну скаргу, усно у судовому
засіданні відхилив її доводи та вказав
на законність постанови апеляційного
господарського суду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників сторін,
присутніх в судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судовому рішенні,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підстав встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та вбачається з
матеріалів справи, рішенням
Господарського суду Миколаївської
області від 26.10.2009 року, залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
20.10.2010 року, постановою Вищого
господарського суду України від 12.01.2011
року у справі № 6/86/09-ЗН за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Арбузинської селищної ради
Миколаївської області про визнання
права власності на газопровід позовні
вимоги задоволено: визнано за суб'єктом
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4
право приватної власності на
газопровід високого, середнього,
низького тиску загальною протяжністю
51852 метрів, змонтовані ШП - 2 одиниці, ШРП
- 1 одиниця, ГШРП - 2 одиниці, збудований
по договору з Арбузинською селищною
радою від 02.08.2006 року в смт. Арбузинка
Миколаївської області.

Із змісту розпорядження Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, № 108-р
від 27.09.2012 року, яким попереджено ПАТ
„Миколаївгаз" про необхідність
усунення порушень ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом та ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з розподілу природного,
нафтового газу і газу (метану)
вугільних родовищ, зокрема, в частині
провадження діяльності з постачання та
розподілу природного газу
розподільними мережами, які
перебувають у власності приватного
підприємця ОСОБА_4, вбачається, що
відповідач володіє та користується
зазначеним майном позивача, а саме -
газопроводом, який відповідно до
статті 1 Закону України "Про об'єкти
підвищеної небезпеки" та постанови
Кабінету Міністрів України № 956 від
11.07.2002 року є об'єктом підвищеної
небезпеки, для здійснення своєї
господарської діяльності з метою
отримання прибутку.

Судами відзначено про відсутність
жодного доказу на підтвердження
передбачених законодавством підстав
для здійснення відповідачем володіння
та користування майном позивача.

Відтак, господарські суди дійшли
висновку про доведеність обставин
справи щодо порушення відповідачем
права власності позивача на спірне
майно шляхом його використання за
відсутності підстав, визначених
законодавством, на що посилався
позивач, як на підставу позовних вимог.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Засади захисту права
власності визначено главою 29
Цивільного кодексу України, що
наводить законодавчо визначені
способи, спеціально передбачені для
захисту порушеного права власності
(зокрема, шляхом витребування майна з
чужого незаконного володіння, усунення
перешкод у користуванні майном,
заборона дій, які можуть порушувати
право тощо) Разом з тим за змістом
статті 16 Цивільного кодексу України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Способи захисту прав
суб'єктів господарювання та споживачів
викладено у статті 20 Господарського
кодексу України, що включають, зокрема,
визнання наявності чи відсутності
прав, припинення дії, що порушує право.

Натомість, зазначені вище положення
законодавства не передбачають такий
спосіб захисту порушеного права, як
визнання неправомірними дій
господарюючого суб'єкта, що не є
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування. , їхніх
посадових і службових осіб; вказуючи у
касаційній скарзі на наведену у статті
16 Цивільного кодексу України
можливість обрання способу іншого
способу судового захисту порушеного
права, позивач не навів будь-якого
положення закону чи укладеного
договору щодо спірного способу
захисту, як це вказано в даній статті.
Судова колегія погоджується з судом
апеляційної інстанції, що, виходячи з
приписів глави 29 Цивільного кодексу
України визначення правомірності чи
неправомірності дій з володіння та
користування належним позивачу майном
є фактичною обставиною, що підлягає
з'ясуванню судами в межах розгляду
позову та не призводить до відновлення
порушеного права.

Відтак, суд апеляційної інстанції
законно та обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання фактичного володіння та
користування відповідачем
газопроводами, що належать позивачу,
неправомірним; в іншій частині судові
рішення не оскаржуються.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин; обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів дійшла висновків про те,
що апеляційний господарський суд,
розглядаючи справу, розглянув
всебічно, повно та об'єктивно в
судовому процесі всі обставини справи
в їх сукупності, вірно застосував
законодавство, що регулює спірні
правовідносини сторін, а його висновки
за наслідками розгляду справи є
законними та обґрунтованими; підстав
для скасування постанови з мотивів,
наведених у касаційній скарзі не
вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119,
статтями 11110, 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 03.10.2013 року у
справі № 915/143/13-г Господарського суду
Миколаївської області залишити без
змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач