ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.
Справа № 907/660/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддів
Костів Т.С.

Кузь В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу
Фермерського господарства "Мочар ІР",
Закарпатська область, Іршавський
район, с. Арданово, 351 (вих. № б/н від
18.11.2013 року)

на рішення Господарського суду
Закарпатської області

від 07.11.2013 року у справі № 907/660/13

за позовом Фермерського господарства
"Мочар ІР", с. Арданово

до відповідача 1: Мукачівської районної
державної адміністрації, м. Мукачево

до відповідача 2: Приватного
акціонерного товариства
"Закарпатський рибокомбінат", с.
Залужся, Мукачівський район

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 2: Державне
підприємство "Укрриба", м. Київ

про визнання недійсним та скасування
розпорядження голови Мукачівської
районної державної адміністрації № 318
від 23.06.2011 року в частині передачі в
оренду водосховища "Фор нош" площею
водного дзеркала 231 га., розташованого
на території Форношської сільської
ради та визнання недійсним договору №
590/02-27 від 09.08.2011 року про надання
водного дзеркала водосховища "Фор нош"
у тимчасове користування на умовах
оренди.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - Олексик В.В. -
представник за довіреністю;

від третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 2 - не з'явився.

Сторонам роз'яснено їх права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

07.11.2013 року Господарським судом
Закарпатської області винесено
рішення у справі № 907/660/13 (с.
Васьковський О.В.) за позовом
Фермерського господарства "Мочар ІР" до
відповідача 1 Мукачівської районної
державної адміністрації, до
відповідача 2 Приватного акціонерного
товариства "Закарпатський
рибокомбінат", за участю третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача 2
Державне підприємство "Укрриба" про
визнання недійсним та скасування
розпорядження голови Мукачівської
районної державної адміністрації № 318
від 23.06.2011 року в частині передачі в
оренду водосховища "Форнош" площею
водного дзеркала 231 га., розташованого
на території Форношської сільської
ради та визнання недійсним договору №
590/02-27 від 09.08.2011 року про надання
водного дзеркала водосховища "Форнош" у
тимчасове користування на умовах
оренди, у відповідності до якого у
задоволенні позову відмовлено
повністю, судові витрати покладено на
позивача.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Закарпатської
області Фермерське господарство "Мочар
ІР" звернулося до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
прийняти до провадження апеляційну
скаргу, рішення суду першої інстанції
скасувати, та прийняти нове яким
позовні вимоги задоволити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення не надано
належної оцінки тим фактам, що розподіл
повноважень щодо передачі водних
об'єктів загальнодержавного значення
між Кабінетом Міністрів України та
місцевими державними адміністраціями
не визначений, а тому єдиним суб'єктом,
який має право надавати в користування
водні об'єкти загальнодержавного
значення відповідно є Кабінет
Міністрів України.

Порушення свого інтересу скаржник
мотивує тим, що розпорядження
відповідача 1, яке є предметом
оскарження є неправомірним, а договір
не відповідає вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК
України, ст. 207 ГК України.

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 25.11.2013 року справу за № 907/660/13
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 26.11.2013 року у
склад колегії для розгляду справи №
907/660/13 введено суддів В.Л.Кузя, І.Б.Малех.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
15.01.2013 року у зв'язку з перебування
судді (члена колегії) І.Б. Малех на
лікарняному, вносилися зміни до складу
колегії для розгляду справи № 907/660/13.
Відтак, розгляд справи здійснювався
колегією суддів у складі Желік М.Б. -
головуючий суддя, суддів Костів Т.С.,
Кузь В.Л.

Зазначеному складу суду відводів не
заявляли.

26.11.2013 року ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
колегія суддів визнала подані
матеріали достатніми для прийняття
апеляційної скарги до провадження,
розгляд справи призначено на 11.12.2013
року.

Ухвалами Львівського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 року,
24.12.2013 року розгляд справи відкладався
з підстав викладених в них.

09.12.2013 року через канцелярію суду від
представника ПАТ "Закарпатський
рибокомбінат" надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому зазначено,
що позивач обґрунтовує свій
охоронюваний законом інтерес
прагненням до користування
матеріальними благами - водосховища на
території Мукачівського району, однак
державна реєстрація юридичної особи
позивача здійснена після винесення
оскаржуваних розпоряджень та договору.
Відтак, охоронювані законом права та
інтереси позивача в даному випадку не
порушені.

У судовому засіданні 15.01.2014 року ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат" участь
уповноваженого представника
забезпечив, який надав пояснення по
суті апеляційної скарги та просив суд
врахувати їх при винесенні постанови.

Інші сторони явки уповноважених
представників у судовому засіданні не
забезпечили, причин неявки суду не
повідомили, хоча і були належним чином
повідомлені про час та місце слухання
справи.

Зважаючи на те, що відкладення розгляду
справи за обставин, визначених у ч. 1 ст.
77 ГПК України, є обов'язком лише за
умови неможливості вирішення спору в
даному судовому засіданні, а також те,
що за клопотанням скаржника розгляд
апеляційної скарги двічі відкладався,
колегія суддів вважає за можливе
здійснити розгляд справи за наявними у
ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла до
висновку, що рішення Господарського
суду Закарпатської області від 07.11.2013
року у справі № 907/660/13 слід залишити без
змін, а вимоги апеляційної скарги без
задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи,
23.06.2011 року розпорядження голови
Мукачівської районної державної
адміністрації від № 318 „Про надання
водних об'єктів в тимчасове
користування на умовах оренди" надано
Приватному акціонерному товариству
„Закарпатський рибокомбінат" у
тимчасове користування на умовах
оренди водосховище осушувальної
системи „Чорний мочар" для
риборозведення, а саме: водосховище
„Форнош" площею водного дзеркала 231 га,
яке знаходиться на території
Форношської сільської ради;
водосховище „Пістрялово", площею
водного дзеркала 122 га, яке знаходиться
на території Пістрялівської сільської
ради; водосховище „Залуж", площею
водного дзеркала 126 га, яке знаходиться
на території Залужанської сільської
ради; та запропоновано ПАТ
"Закарпатський рибокомбінат" укласти
договір оренди вказаних водних
об'єктів.

09.08.2011 року між Мукачівською районною
державною адміністрацією та Приватним
акціонерним товариством
„Закарпатський рибокомбінат" укладено
договір № 590/02-27 про надання водного
дзеркала водосховища „Форнош" у
тимчасове користування на умовах
оренди, відповідно до якого
орендодавець на підставі
розпорядження від 23.06.2011 року № 318
передає, а орендар приймає в строкове
користування водне дзеркало площею 231
га водосховища „Форнош", яке
розташоване на території Форношської
сільської ради для риборозведення.

Згідно п. 5.1. Договору договір дійсний з
моменту підписання на термін строком
на 49 років.

Укладення вказаного договору
погоджено начальником Мукачівського
міжрайонного управління водного
господарства та головним спеціалістом
відділу раціонального
Природокористування Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища Закарпатської
області.

Факт передачі водного дзеркала площею
213 га від орендодавця до орендаря
підтверджується актом
приймання-передачі від 09.08.2011 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
кожна особа реалізує конституційне
право на судовий захист через
звернення до відповідного судового
органу відповідно до його встановленої
законом юрисдикції.

За правилами ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Кожна особа здійснює своє право на
захист на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).
Позивач самостійно визначає та
обґрунтовує, в чому полягає порушення
його права або інтересу та
необхідність їх захисту, обираючи при
цьому спосіб захисту задля відновлення
свого порушеного права. Суд при
вчиненні провадження у справі з'ясовує
наявність у позивача суб'єктивного
матеріального права, на захист якого
подано позов, та у випадку встановлення
факту порушення наявного у позивача
права ухвалює рішення про його захист
відповідно до врегульованих законом
способів захисту цивільних прав та
інтересів (ст.16 Цивільного кодексу
України, ст. 20 Господарського кодексу
України).

Спір про право характеризується
наявністю розбіжностей між суб'єктами
правовідносин з приводу їх прав та
обов'язків та неможливістю їх
здійснення без усунення перешкод в
судовому порядку.

Підставою для звернення ФГ "Мочар ІР" з
позовом до суду було те, що поняття
охоронюваний законом інтерес щодо
позивача включає його прагнення до
користування таким матеріальним
благом як водні об'єкти, разом з тим
позивачу стало відомо про надання
водосховищ в користування ПрАТ
"Закарпатський рибокомбінат".

Предметом регулювання цивільного
права є відносини, що виникають у
зв'язку з використанням об'єктів
водного фонду, зокрема, з наданням
водного об'єкту у користування. Відтак,
оскільки між сторонами існує спір про
право, спірні правовідносини є
предметом регулювання норм цивільного
законодавства, даний спір з огляду на
суб'єктивний склад сторін підвідомчий
господарському суду за правилами ст.
ст. 1,12 ГПК України.

Враховуючи зазначене, позивач несе
обов'язок доказування наявності у
нього відповідного цивільного права та
факту його порушення у зв'язку з
прийняттям оспорюваного розпорядження
та укладенням оспорюваного договору
оренди водного об'єкта.

Так, судом встановлено, що згідно з
положень Статуту Фермерського
господарства "Мочар ІР" затвердженого
головою фермерського господарсьва від
17.04.2012 року та зареєстрованого 17.04.2012
року останнє є формою підприємницької
діяльності громадян України, із
створенням юридичної особи, який вивив
бажання виробляти
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою та реалізацією
з метою отримання прибутку на
земельних ділянках, наданих для
ведення фермерського господарства
відповідно до закону.

З Довідки АБ № 464010 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України вбачається, що юридична особа -
ФГ "Мочар ІР" зареєстрована 17.04.2012 року
за № 0001058.

Із врахуванням зазначеного, у позивача
відсутній охоронюваний законом
інтерес, що підлягає судовому захисту,
оскільки його правосуб'єктність
виникла після винесення оскаржуваного
розпорядження та укладення
оскаржуваного договору оренди.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що
акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта, у
тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для
визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення
спричинило прийняття неправильного
акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнятий відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірним по суті, то
окремі порушення встановленої
процедури прийняття акта не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним, якщо інше не передбачено
законодавством.

Щодо визнання правочинів недійсними,
колегія суддів зазначає, що частиною
першою статті 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається із матеріалів справи
позивачем не доведено незаконності
видачі оскаржуваного розпорядження та
наявності підстав для визнання
договору оренди недійсним, окрім того,
колегія суддів погоджуючись із
висновками суду першої інстанції
вважає, що скаржником не доведено факту
порушення цими актом та договором
охоронюваних законом прав та
охоронюваних інтересів ФГ "Мочар ІР", з
врахуванням чого вважає, що підстави
для задоволення позовних вимог
відстуні.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, висновки суду
першої інстанції відповідають закону
та прийняті при повному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
у зв'язку з чим рішення господарського
суду Закарпатської області від 07.11.2013
року у справі № 907/660/13 слід залишити без
змін, а вимоги апеляційної скарги без
задоволення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Фермерського господарства
"Мочар ІР", Закарпатська область,
Іршавський район, с. Арданово, 351(вих. №
б/н від 18.11.2013 року) відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 07.11.2013 року у
справі № 907/660/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 20.01.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Кузь В.Л.