КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р. Справа№ 910/16261/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Захаров П.С., від
відповідача - Капішон В.В., Онопрієнко
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвесткомплекс
Груп»

на рішення господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року

у справі №910/16261/13 (суддя Спичак О.М.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю

«Інвесткомплекс Груп», м. Київ,

до дочірнього підприємства
«Управління баштових кранів»
відкритого акціонерного товариства
«Будмеханізація», м. Київ,

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ТОВ «Інвесткомплекс
Груп» (далі - позивач) подало до
господарського суду міста Києва позов
до ДП «Управління баштових кранів» ВАТ
«Будмеханізація» (далі - відповідач)
про визнання недійсним договору №64/12
від 09.10.2012 року, укладеного між
сторонами, предметом якого є надання
відповідачем послуг по виконанню
будівельно-монтажних робіт баштовим
краном марки КБ-503. В обґрунтування
своїх вимог позивач посилався на те, що
на момент підписання вказаного
договору відповідач не мав відповідних
дозволів на експлуатацію крану та
ліцензій, тобто необхідного обсягу
дієздатності для укладення та
виконання договорів такого типу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року у справі №910/16261/13 у
позові відмовлено. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про те, що у відповідача наявні дозволи
на виконання будівельно-монтажних
робіт баштовим краном марки КБ-503, крім
цього, суд вважає, що такі роботи не
підлягають ліцензуванню.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ТОВ «Інвесткомплекс Груп» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
05.11.2013 року у справі №910/16261/13 повністю
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що суд першої інстанції неналежним
чином оцінив факт того, що у
відповідача немає ліцензії на
здійснення будівельної діяльності,
дозволу на експлуатацію крану та
технічного паспорту на кран.

У своєму відзиві, поданому суду 14.01.2014
року, відповідач вважає оскаржуване
рішення суду законним та
обґрунтованим, просить залишити його
без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 року у
справі №910/16261/13 апеляційну скаргу ТОВ
«Інвесткомплекс Груп» на рішення
господарського суду міста Києва від
05.11.2013 року у справі №910/16261/13 прийнято
до провадження та призначено розгляд
справи на 15.01.2014 року.

В судовому засіданні 15.01.2014 року
представник позивач підтримав вимоги
апеляційної скарги та проси їх
задовольнити. Представники
відповідача в судовому засіданні 15.01.2014
року заперечили проти задоволення
вимог апеляційної скарги з підстав,
викладених у своєму відзиві, просили
спірне судове рішення залишити без
змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 09.10.2012 року між відповідачем
(виконавець) та позивачем (замовник)
було укладено договір №64/12 (далі -
договір, а.с. 9-12), предметом якого є
надання відповідачем послуг по
виконанню будівельно-монтажних робіт
(далі - послуги) на будівельному об'єкті
«Будівництво монолітно-каркасного 2-х
секційного з цегляним наповненням
будинку по вулиці Південна, 5а, в м.
Вишневе Київської області» (далі -
об'єкт) баштовим краном марки КБ-503 (п. 1.1
договору).

Відповідач надає послуги на
будівельному об'єкті баштовими кранами
КБ-503, а позивач організовує надання
послуг краном на об'єкті та проводить
оплату наданих відповідачем послуг (п.
1.2 договору).

Згідно п. 3.1, п. 3.2, п. 3.5 та п. 3.6 договору
відповідач зобов'язався надавати
послуги кранами на об'єкті замовника
згідно з погодженим з замовником
Проектом виконання робіт краном;
виконувати монтаж, демонтаж баштових
кранів; забезпечувати надійну,
безперебійну експлуатацію баштового
крану на об'єкті в необхідному змінному
режимі; нести відповідальність за
виконання вимог нормативних актів з
охорони праці, «Правил будови і
безпечної експлуатації баштових
кранів» на об'єкті та будівельних норм
і правил, призначає працівника, який
здійснює відомчій нагляд в частині
утримання крану в технічно справному
стані.

З наведеного вбачається, що предметом
договору є саме надання послуг
баштовим краном, а не здійснення
будівельної діяльності.

Підставами для подання позову до
господарського суду стало те, що, на
переконання позивача, оспорюваний
договір відповідачем підписано за
відсутності відповідних ліцензії на
здійснення будівельної діяльності,
дозволу на експлуатацію крану та
технічного паспорту на кран, тобто
необхідного обсягу дієздатності для
укладення та виконання договорів
такого типу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний недійсним.

Згідно абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» від 29.05.2013
року №11, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Так, позивачем подано суду Журнал
обліку технічного стану та безпечної
експлуатації баштового крана КБ-503 (інв.
№539), в якому 13.12.2012 року було здійснено
запис про придатність баштового крану
до експлуатації, запис посвідчено
начальником ВТК ДП «УБК» ВАТ
«Механізація» (а.с. 21-28).

Також, матеріали справи містять
наступні документи:

- дозвіл Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
№1239.12.30 від 15.08.2012 року, згідно якого
надано дозвіл ДП Управління баштових
кранів» ВАТ «Будмеханізація»
виконувати роботи з підвищеної
небезпеки: технічний огляд,
випробовування вантажопідіймальних
кранів і машин, строк дії дозволу з
15.08.2012 року до 15.08.2017 року (а.с. 40);

- дозвіл на продовження виконання
роботи підвищеної небезпеки
№618.11.32-45.21.1, виданий територіальним
управлінням Державного комітету
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду по
Київській області та місті Києві ДП
«Управління баштових кранів» ВАТ
«Будмеханізація» на виконання робіт
підвищеної небезпеки згідно з
переліком, строк дії дозволу з 04.05.2011
року по 04.05.2016 року (а.с. 41-42);

- дозвіл на експлуатацію вантажних
кранів №3651.12.32, виданий територіальним
управлінням Державного комітету
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду по
Київській області та місті Києві ДП
«Управління баштових кранів» ВАТ
«Будмеханізація», згідно з яким
позивачу дозволено експлуатувати,
зокрема, кран КБ-503 (а.с. 43-44).

Крім цього, до матеріалів справи
долучено паспорт крана КБ-503 зав. №350
(інв. №539) (а.с. 83-100), надання послуг яким
є предметом оспорюваного договору.

Отже, судом встановлено, що відповідач
має право виконувати роботи, проводити
технічний огляд, випробування
вантажопідйомних кранів і машин.

Поряд із тим, ст. 1 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» (у редакції,
чинній станом на момент вчинення
оспорюваного правочину) визначено, що
ліцензія - документ державного зразка,
який засвідчує право ліцензіата на
провадження зазначеного в ньому виду
господарської діяльності протягом
визначеного строку у разі його
встановлення Кабінетом Міністрів
України за умови виконання ліцензійних
умов; ліцензійні умови - установлений з
урахуванням вимог законів вичерпний
перелік організаційних,
кваліфікаційних та інших спеціальних
вимог, обов'язкових для виконання при
провадженні видів господарської
діяльності, що підлягають
ліцензуванню.

Пункт 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» (у вказаній
редакції) визначає, що будівельна
діяльність, як вид господарської
діяльності, підлягає ліцензуванню
відповідно до спеціальних законів.

Постановою Кабінету Міністрів України
№1396 від 05.12.2007 року затверджено Порядок
ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єкта архітектури, дію якого
відновлено з 18.01.2012 року постановою
Кабінету Міністрів України №43, згідно
п. 1 якого передбачено, що наведений
Порядок розроблений відповідно до
Законів України «Про архітектурну
діяльність», «Про основи
містобудування», «Про регулювання
містобудівної діяльності» та
встановлює загальні вимоги до
ліцензування господарської
діяльності, пов'язаної з будівництвом
об'єкта архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV та V категорії складності.

Наказом Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від
27.01.2009 року №47 були затверджені
Ліцензійні умови провадження
господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури (були викладені в
новій редакції згідно наказу
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 06.10.2010 року
№392).

Пунктом 1.2 Ліцензійних умов
визначається, що господарська
діяльність у будівництві, пов'язана із
створенням об'єктів архітектури,
підлягає ліцензуванню у порядку,
визначеному законодавством, за такими
видами: вишукувальні роботи для
будівництва, розроблення
містобудівної документації,
проектування об'єктів архітектури,
будівельні та монтажні роботи, монтаж
інженерних мереж, будівництво
транспортних споруд, інжинірингова
діяльність у сфері будівництва.

У Додатку до Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
у будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури, наведено перелік
робіт, які підлягають ліцензуванню.

До вказаного переліку надання послуг
баштовим краном не включено.

Відтак, діяльність відповідача з
надання послуг баштовим краном (монтаж,
налагоджування, ремонт баштових
кранів, вантажно-розвантажувальні
роботи, такелажні та стропальні роботи)
не відноситься до видів господарської
діяльності, які підлягають
ліцензуванню у встановленому законом
порядку

Інших підстав для визнання недійсним
договору №64/12 від 09.10.2012 року позивачем
не наведено, судом не встановлено.

Відтак, як вірно вказав суд першої
інстанції та з чим погоджується суд
апеляційної інстанції, позивачем не
доведено наявності обставин, з якими
закон пов'язує недійсність правочину.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Решта доводів скаржника зводяться до
намагань надати їм перевагу над
встановленими судом першої інстанції
обставинами, та переоцінити ці
обставини, що не впливає на результат
розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що обставини, на які
посилається скаржник, не можуть бути
підставою для зміни або скасування
рішення господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року у справі №910/16261/13.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інвесткомплекс Груп» на рішення
господарського суду міста Києва від
05.11.2013 року у справі №910/16261/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 05.11.2013 року у справі
№910/16261/13 залишити без змін.

3. Справу №910/16261/13 повернути
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз