ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

"21" січня 2014 р.
справа № 5/5027/622-б/2011

За заявою Сокирянської об'єднаної
державної податкової інспекції, м.
Сокиряни, Чернівецької області

до відкритого акціонерного
підприємства "Дністрогесбуд", м.
Новодністровськ Чернівецької області

про визнання банкрутом

Суддя В.В.Дутка

Представники

від кредитора - не з'явився

від банкрута - Попович Д.М., ліквідатор

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою господарського
суду Чернівецької області від 20.06.2011р.
порушено провадження у справі про
банкрутство відкритого акціонерного
підприємства "Дністрогесбуд", м.
Новодністровськ за ознаками
відсутності боржника -юридичної особи
за її місцезнаходженням згідно ст. 52
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон).

Постановою від 16.04.2013р. боржника
визнано банкрутом, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Поповича Д.М.

12.12.2013р. від управління Пенсійного
фонду України в Сокирянському районі
Чернівецької області до
господарського суду надійшла заява
про збільшення розміру поточних вимог
на суму 202 353,82 грн.

Ухвалою від 12.12.2013р. розгляд заяви
призначений на 23.12.2013р.

Ухвалою від 23.12.2013р. розгляд заяви
відкладений на 21.01.2014р.

20.01.2014р. господарським судом
Чернівецької області отримано заяву
кредитора про розгляд справи без
участі представника кредитора.

У судовому засіданні 21.01.2014р.
ліквідатор заявлені грошові вимоги не
визнав.

Представник кредитора у судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату та
місце слухання справи, що не
перешкоджає розгляду заяви в даному
судовому засіданні.

Заслухавши пояснення ліквідатора,
розглянувши заяви та додані до неї
документи, суд відмовляє у визнанні
заявлених грошових вимог з огляду на
таке.

Заявлені грошові вимоги управління
Пенсійного фонду України в
Сокирянському районі до банкрута по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з червня по листопад 2013р. в
сумі 202353,82 грн., що підтверджується
розрахунком сум заборгованості.

За приписами пункту 1-1 Розділу X
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», викладеного
у новій редакції згідно з Законом
України від 22.12.2011 року N4212-VI, який
набрав чинності 18.01.2013 року, положення
цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою господарського суду
Чернівецької області від 16.04.2013 року
визнано банкрутом ВАТ «Дністрогесбуд»
та відкрито ліквідаційну процедуру.

Враховуючи вимоги перехідних положень
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
від 22.12.2011 року, до спірних
правовідносин слід застосовувати
Закон України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції
від 22.12.2011 року N4212-VI, який набрав
чинності 18.01.2013 року (далі - Закон
України про банкрутство).

Частиною 1 статті 38 Закону України про
банкрутство встановлено, що з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури: господарська діяльність
банкрута завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції у разі можливості її продажу
за виключенням укладення та виконання
договорів, що мають на меті захист
майна банкрута або забезпечення його
збереження (підтримання) у належному
стані, договорів оренди майна, яке
тимчасово не використовується, на
період до його продажу в процедурі
ліквідації тощо; строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута
вважається таким, що настав; у банкрута
не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що в ліквідаційній процедурі нові
зобов'язання у банкрута можуть
виникнути виключно у випадках, прямо
передбачених у цьому Законі, і порядок
їх виконання визначений спеціальним
Законом про банкрутство.

Нормами Закону України про банкрутство
встановлено, що в ліквідаційній
процедурі у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань, крім тих, які у
вигляді конкурсних вимог включені до
реєстру вимог кредиторів в порядку
статті 38 Закону про банкрутство.

Відповідно до частини 8 статті 41 Закону
про банкрутство кошти, які надходять
при проведенні ліквідаційної
процедури, зараховуються на основний
рахунок боржника. З основного рахунка
здійснюються виплати кредиторам у
порядку черговості, визначеному цим
Законом. З основного рахунка банкрута
проводяться виплати кредиторам,
виплати поточних платежів та витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

За приписами частини 2 статті 41
вказаного Закону ліквідатор з дня
свого призначення здійснює, зокрема,
такі повноваження, як з дня визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури повідомляє
працівників банкрута про звільнення та
здійснює його відповідно до
законодавства України про працю.

В пункті 29 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
року N01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції Закону України від 22.12.2011
року N4212-VI)» визначено, що статтею 38
Закону передбачено наслідки визнання
боржника банкрутом. Зокрема, з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом у останнього не може
виникати додаткових зобов'язань, у тому
числі зі сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), крім витрат,
які безпосередньо пов'язані із
здійсненням ліквідаційної процедури;
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута вважається таким,
що настав.

У зв'язку з цим здійснюється
капіталізація платежів за заподіяння
шкоди життю та здоров'ю громадян
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 06.05.2000 № 765 "Про
реалізацію статей 45 і 92 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Що ж до витрат на виплату і доставку
відповідних пенсій, то їх
капіталізація чинним законодавством
не передбачена. У ліквідаційній
процедурі в установлений Законом строк
можуть бути заявлені лише ті вимоги
щодо витрат на виплату і доставку
відповідних пенсій, які виникли в
процедурах розпорядження майном та
санації, оскільки після визнання
боржника банкрутом відповідні
зобов'язання не виникають.

Після оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом поточні
вимоги (грошові вимоги, що виникли під
час проведення процедур банкрутства),
стають конкурсними вимогами та можуть
бути заявлені згідно з частиною першою
статті 38 Закону.

З наведених норм вбачається, що поточні
кредитори можуть звернутися в
ліквідаційну процедуру з грошовими
вимогами до банкрута, які виникли за
період після порушення провадження у
справі і до дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом.

Законами України врегульовано порядок
покриття витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, шляхом введення
окремого виду збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників.

Для платників збору, визначених
пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону,
крім тих, які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Статтею 4 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлена ставка збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Проте, при здійсненні процедури
банкрутства боржника (підприємства,
установи, організації) до
правовідносин, які виникли між ним та
іншими господарюючими суб'єктами,
юридичними або фізичними особами, а
також органами доходів і зборів та
іншими державними органами,
застосовується Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
який є спеціальним Законом та має
перевагу серед інших
нормативно-правових актів, в тому
числі, пов'язаних із застосуванням норм
податків і зборів.

Як вбачається із матеріалів справи,
кредиторські вимоги УПФ України в
Сокирянському районі в розмірі 202353,82
грн. виникли в період з червня по
листопад 2013р., тобто під час здійснення
ліквідаційної процедури ВАТ
"Дністрогесбуд", а тому не підлягають
визнанню, оскільки після визнання
боржника банкрутом відповідні
зобов'язання не виникають.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
від 23.10.2013р. у справі №5021/1639/2011, від
28.05.2013р. у справі № 11/Б-1042(377/7-10) та від
18.09.2013р. у справі № 6/108-09.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 38, 40 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. 86 Господарського процесуального
кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1.Відмовити управлінню Пенсійного
фонду України у Сокирянському районі у
визнанні грошових вимог в сумі 202353,82
грн. заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій.

2.Копії ухвали надіслати сторонам.

Суддя
В.В.Дутка