ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.
Справа № 907/935/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Марко Р.І.

при секретарі судового засідання
І.Борщ

за участю представників сторін:

від позивача - Шило С. В. (представник за
довіреністю)

від відповідача (апелянта) - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Мукачівського міського комунального
підприємства "Мукачівводоканал" від
03.12.2013 року № 1194

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 29.10.2013 року,
суддя - В.В.Мокану

у справі за № 907/935/13

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010", м.Київ,

до відповідача: Мукачівського міського
комунального підприємства
"Мукачівводоканал", м. Мукачево,

про: стягнення заборгованості в сумі
63329,3 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Закарпатської області від 29.10.2013 р. у
справі № 907/935/13 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
„Енергозберігаючі технології 2010", м.
Київ, задоволено. Стягнуто з
Мукачівського міського комунального
підприємства „Мукачівводоканал" на
користь ТОВ „Енергозберігаючі
технології 2010" суму 63329 грн. 30 коп., в т.ч.
56700 грн. основного боргу, 4229 грн. 26 коп.
пені та 2400 грн. 04 коп. трьох відсотків
річних, а також 1720 грн. 50 коп. на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач, прийнявши виконані
позивачем роботи за договором про
виконання підрядних робіт, не виконав
договірне зобов'язання по їх оплаті, в
результаті чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем, на
суму якої нараховано пеню та три
відсотки річних згідно ст. 625 ЦК
України.

В апеляційній скарзі та уточненнях до
неї відповідач просить дане рішення
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, мотивуючи це тим, що при
розгляді справи судом не було взято до
уваги всі обставини справи та не було
врахованого того факту, що
фінансування відповідача для оплати
послуг за договором не було закладено в
бюджет розвитку міста на 2012 -2013 роки, а
керівництво відповідача неодноразово
зверталося до відповідних органів з
проханням про внесення змін в бюджет
міста для можливості оплати наданих
послуг. Крім того, суд безпідставно не
задоволив заяву відповідача про
розстрочення заборгованості на один
рік у зв'язку зі скрутним фінансовим
становищем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначає, що відповідачем не заявлено
жодних претензій щодо виконаних робіт,
які останній прийняв, але не оплатив
згідно умов укладеного договору.
Вважає, що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, а
сума заборгованості не є значною, тому
застосування розстрочки суми боргу -
безпідставне.

В судове засідання представник
скаржника (відповідача) не з'явився,
хоча відповідач належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи. Заяви про відкладення розгляду
справи не подав. Крім того, ухвалою про
прийняття справи до провадження від
16.12.2013 року присутність повноважних
представників сторін в судовому
засіданні визначено на власний розсуд
сторін. Враховуючи вищенаведене,
відсутність заперечень з боку
присутнього представника позивача,
апеляційний господарський суд вважає
за можливе здійснити розгляд справи у
відсутності представника відповідача
на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, заслухавши
пояснення представника позивача у
судовому засіданні, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що рішення
господарського суду першої інстанції
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ
"Енергозберігаючі технології 2010"
(підрядником) та Мукачівським міським
комунальним підприємством
„Мукачівводоканал" (замовником) 09.12.2011
року було укладено договір на
виконання підрядних робіт № 1115 (надалі
- Договір), за умовами якого підрядник
(позивач) зобов'язався за дорученням
замовника (відповідача) виконати
роботи з гідрохімічного очищення
каналізаційних мереж по вул.
Верховинській та по вул. Стефаника у м.
Мукачево, а замовник в свою чергу
зобов'язався прийняти та оплатити
виконані роботи (п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2. Договору замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
роботи, зазначені в п.1.1 Договору.

У відповідності до п. 2. договору
загальна сума договору складає 56 724,0
грн. з ПДВ. Кінцева сума договору
визначається, виходячи з фактичного
обсягу виконаних робіт згідно актів
виконаних робіт форми № КБ-2 та довідки
форми № КБ-3.

Порядок розрахунків за надані послуги
сторонами погоджено у п. 3 договору,
яким визначено, що оплата за надані
послуги здійснюється протягом 10
банківських днів з моменту підписання
обома сторонами актів виконаних робіт
в безготівковій формі шляхом
перерахування замовником грошових
коштів на поточний рахунок підрядника;
кінцевий розрахунок за договором
замовник має здійснити не пізніше
31.03.2012 року.

Згідно п. 12.1. Договір вступає в силу з
моменту його підписання обома
сторонами і діє до 31 березня 2012 року, а в
частині виконання взятих на себе
зобов'язань - до повного їх виконання
сторонами.

Згідно акту приймання виконаних
будівельних робіт за лютий 2012 року від
16.02.2012 року за Договором № 1115 від 09.12.2011
року вартість виконаних робіт
становить 56 700,0 грн. Акт підписано обома
сторонами без застережень та скріплено
печатками сторін.

Відтак, позивачем умови укладеного
договору виконано своєчасно та в
повному обсязі, що підтверджується
підписаними сторонами довідкою про
вартість виконаних робіт форми № КБ-3
та вищезазначеним актом приймання
виконаних робіт форми КБ-2в.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази належного виконання
відповідачем свого зобов'язання згідно
укладеного Договору щодо повної та
своєчасної оплати наданих позивачем
послуг до визначеного кінцевого
терміну.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе згідно
Договору зобов'язань виникла
заборгованість перед позивачем, яка
згідно поданого позивачем розрахунку
станом на день розгляду спору
становить 56700,0 грн., що є вартістю
виконаних робіт.

Станом на момент розгляду спору в
апеляційному порядку в матеріалах
справи відсутні докази, які б
підтверджували сплату відповідачем
вищевказаного боргу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають зокрема, з
договору.

Згідно ч.1 ст. 837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК України,
ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Слід зазначити, що відповідач не
заперечив факту наявності основного
боргу.

Відтак, враховуючи те, що відповідач не
виконав своє зобов'язання за договором
у встановлений договором термін, а
саме, не сплатив кошти за виконані та
прийняті роботи, факту наявності
основного боргу не заперечує,
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
суми основного боргу в розмірі 56700,0 грн.

Правові наслідки порушення юридичними
особами своїх грошових зобов'язань
передбачені, зокрема, приписами ст.ст.
549 - 552, 611, 625 ЦК України (Постанова
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

За порушення строків оплати наданих
послуг позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625
ЦК України, просив стягнути з
відповідача суму 2400 грн. 04 коп. трьох
відсотків річних за період з 01.04.2012 року
по 28.08.2013 року.

Згідно п.3.3. Договору кінцевий
розрахунок по даному Договору
проводиться замовником не пізніше
31.03.2012 року. Позовну заяву подано - 13.09.2013
року.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора повинен сплатити суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних з простроченої суми,
якщо законом або договором не
встановлений інший розмір процентів.

Стаття 625 ЦК України застосовується до
всіх видів грошових зобов'язань.

Право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору (див. постанову Вищого
господарського суду України від 01.11.2012
№ 5011-32/5219-2012). Зазначену правову позицію
наведено також у постановах Верховного
Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011
№ 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 №
12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, перевіривши
проведений позивачем розрахунок,
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про стягнення з відповідача 2400 грн. 04
коп. трьох відсотків річних за період з
01.04.2012 року по 28.08.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідкт, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Умовами Договору (п. 6.2.) передбачено, що
при несвоєчасній оплаті замовником
вартості виконаних підрядником послуг,
замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день перевищення терміну сплати
від суми неперерахованих коштів.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини,
якщо інше не встановлено договором чи
законом. Особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач не заперечив факту
наявності боргу, однак зазначив, що
фінансування для виконання послуг з
гідродинамічного очищення
каналізаційних мереж в м. Мукачево не
було закладено в бюджет розвитку міста
на 2012 - 2013 роки. Керівництвом
відповідача надсилалися листи до
Начальника УМГ міськвиконкому з
проханням про внесення змін в бюджет
міста та доповнення його на певну суму
коштів для можливості оплати за надані
послуги, однак цього зроблено не було.
Також, у своїх поясненнях відповідач
покликається на скрутне матеріальне
становище.

Однак у матеріалах справи відсутні
належні та достатні докази того, що
відповідач вживав усіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання.

За загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України) (Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Крім того, господарська діяльність
згідно ст. 42 ГК України здійснюється на
власний ризик та на основі
комерційного розрахунку (ст. 44 ГК
України).

Щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України,
яким передбачено не позовну давність, а
період нарахування пені, який не
повинен перевищувати шести місяців від
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. (Постанова Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Відтак, апеляційний господарський суд
вважає, що нарахована позивачем на
підставі п. 6.2. договору пеня, з
урахуванням обмеження її розміру
подвійною обліковою ставкою НБУ
відповідно до Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
терміну її нарахування відповідно до ч.
6 ст. 232 Господарського кодексу України,
за період з 01.04.2012 року по 29.09.2012 року у
розмірі 4229 грн. 26 коп., підлягає
стягненню з відповідача. Отже, таку
позовну вимогу правомірно задоволено
судом першої інстанції.

Щодо заяви відповідача про розстрочку
виконання рішення строком на один рік,
то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України, суд
у виняткових випадках може розстрочити
виконання рішення при наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

ГПК України не визначає переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання, у зв'язку з
чим суд повинен оцінювати докази, які
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України.

У Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
передбачено, що судам слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про розстрочку виконання
рішення, господарський суд повинен
враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення.

Таким чином, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочку виконання судового
рішення у судовому порядку з
об'єктивними та винятковими
обставинами, що ускладнюють вчасне
виконання судового рішення.

Встановлення та підтвердження факту
наявності виняткових обставин, на які
посилається боржник можливо лише
внаслідок перевірки судом відповідних
доказів наявності зазначених обставин,
що безпосередньо впливають на
можливість виконання рішення суду
відповідачем у момент звернення
рішення до виконання.

Враховуючи вищенаведене, суму
заборгованості, баланс інтересів
сторін, відсутність належних доказів
на підтвердження об'єктивних та
виняткових обставин, які ускладнюють
виконання рішення, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте з урахуванням усіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору залишаються на
скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 29.10.2013р. у
справі № 907/935/13 - залишити без змін,
апеляційну скаргу Мукачівського
міського комунального підприємства
"Мукачівводоканал" від 03.12.2013 року № 1194 -
без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на
адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
23.01.2014 р.

Головуючий суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Марко Р.І.