КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа№ 911/2009/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача-1 не з'явився,

від відповідача-2 Шурхал О.С. -
генеральний директор,

Писарев А.І., дов.
від 15.01.2014 №03,

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Скіф-ХХІ"

на рішення Господарського суду
Київської області від 05.08.2013

(дата підписання - 09.08.2013)

у справі №911/2009/13 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніко-Тайс"

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Скіф-ХХІ"

про стягнення 155670,43 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 05.08.2013 позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ніко-Тайс" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
(далі - відповідач-1), до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Скіф-ХХІ" про стягнення 155670,43 грн
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2 на користь позивача 1000,00
грн пені на підставі договору поставки
на умовах товарного кредиту від 17.04.2009
№ТК170409/1, угоди від 15.11.2012 №15-11/12-104 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст.512-519 ЦК України), договору поруки
від 21.12.2012 №21-12-2012-6 та судові витрати:
1145,38 грн судового збору та 3113,61 грн
витрат на оплату послуг адвоката.

Стягнуто з відповідача-2 на користь
позивача 4233,92 грн пені, 46594,68 грн
процентів за користування чужими
грошовими коштами та 5440,55 грн
інфляційних втрат на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту
від 17.04.2009 №ТК170409/1 та угоди від 15.11.2012
№15-11/12-104 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України).

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду Київської
області від 05.08.2013 скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Апеляційна
скарга мотивована тим, що оскільки
сторони змінили умови виконання
договору поставки на умовах товарного
кредиту від 17.04.2009 №ТК170409/1 та
встановлені строки проведення
розрахунків між сторонами - до 01.10.2010
(згідно мирової угоди від 10.02.2010), то
тільки в разі проведення розрахунку
після 01.10.2010 позивач має право
нараховувати суми пені, інфляційних
втрат та проценти за користування
чужими грошовими коштами, однак
зобов'язання відповідач-2 виконав
вчасно - 30.09.2010; судом першої інстанції
необґрунтовано нараховано пеню,
інфляційні втрати та проценти за
користування чужими грошовими коштами
за період з 01.12.2009 по 10.02.2010. На думку
відповідача-2, у позивача були відсутні
підстави для здійснення розрахунку
зобов'язань, оскільки в частині
стягнення заборгованості первісний
кредитор відмовився від стягнення та
визнав суму зобов'язання, передбачену у
п.3 мирової угоди й строк його
виконання. Таким чином, відповідач-2
вважає, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
21.11.2013 для розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.11.2013
відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
розгляду та порушено апеляційне
провадження, розгляд справи призначено
на 11.12.2013. Дану ухвалу надіслано
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 №28. Доказами
належного повідомлення сторін про час
і місце розгляду справи є повідомлення
про вручення поштового відправлення
(ухвали від 21.11.2013) позивачу - 26.11.2013 та
відповідачу-2 - 25.11.2013, долучені до
матеріалів справи.

10.12.2013 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду позивач надав
заперечення на апеляційну скаргу,
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника позивача та
клопотання про припинення провадження
у справі в зв'язку з його фактичним
виконанням.

11.12.2013 до судового засідання
представник відповідача-2 заявив
клопотання про здійснення фіксування
судового процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке задоволено колегією суддів.

У судовому засіданні 11.12.2013 представник
відповідача-2, підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду Київської області від 05.08.2013
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представники позивача та відповідача-1
у судове засідання не з'явились.
Представник відповідача-1 про причини
неявки у судове засідання не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 розгляд
апеляційної скарги відкладено на
22.01.2014.

20.01.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду позивач надав
клопотання про розгляд справи без
участі представника.

22.01.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відповідач-2 надав
додаткове письмове нормативно-правове
обґрунтування апеляційної скарги.

У судовому засіданні 22.01.2014 представник
відповідача-2 підтримав пояснення,
надані у судовому засіданні 11.12.2013,
просив рішення Господарського суду
Київської області від 05.08.2013 скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представники позивача та відповідача-1
у судове засідання не з'явились.

Щодо клопотання позивача про
припинення провадження у справі в
зв'язку з відсутністю предмета спору,
оскільки боржником фактично виконано
рішення від 05.08.2013, колегія суддів
зазначає про відсутність
процесуальних підстав для його
задоволення з огляду на наступне.

За результатами розгляду апеляційної
скарги апеляційна інстанція має право,
зокрема, скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі (п.3 ч.1 ст.103 ГПК України) з
підстав, визначених у ст.80 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції переглядає
законність рішення місцевого
господарського суду на день його
прийняття.

Із доданих до клопотання про
припинення провадження у справі
постанов відділу державної виконавчої
служби Куйбишевського районного
управління юстиції від 25.09.2013 ВП №39848840
та №39848444 вбачається, що виконавче
провадження з примусового виконання
наказів Господарського суду Київської
області від 05.08.2013 №911/2009/13 закінчено в
зв'язку з його фактичним виконанням
боржником.

Оскільки постанови про закінчення
виконавчих проваджень прийняті
відділом державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції 25.09.2013, тобто після прийняття
оскаржуваного рішення Господарського
суду Київської області - 05.08.2013, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування вказаного рішення та
припинення провадження у справі в
зв'язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи, що позивач та відповідач-1
були належним чином повідомлені про
час та місце проведення судового
засідання з розгляду апеляційної
скарги відповідача-2, а матеріали
справи дозволяють розглянути
апеляційну скаргу без їх участі,
звертаючи увагу на клопотання позивача
про розгляд апеляційної скарги за
відсутності його представника, з метою
дотримання ст.102 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), на думку колегії суддів,
відсутні підстави для повторного
відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників
відповідача-2, виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно частин 1, 4 ст. 694 ЦК України
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу. Якщо покупець прострочив
оплату товару, проданого в кредит,
продавець має право вимагати
повернення неоплаченого товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.04.2009 між ТОВ "Корпорація "Агросинтез"
та ТОВ "Компанія "Скіф-ХХІ" укладено
договір поставки на умовах товарного
кредиту № ТК170409/1 (далі - договір),
відповідно до якого постачальник (ТОВ
"Корпорація "Агросинтез")
зобов'язується поставити у власність
покупця (відповідач-2) насіннєвий
матеріал та хімічні засоби захисту
рослин, а покупець зобов'язується
прийняти товар, сплатити проценти за
користування товарним кредитом та ціну
товару (п.1.1 договору).

У зв'язку з неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням відповідачем-2
взятого на себе грошового зобов'язання
щодо оплати вартості отриманого товару
згідно договору, ТОВ „Корпорація
"Агросинтез" звернулося до
Господарського суду Запорізької
області з позовною заявою від 30.11.2009 про
стягнення з ТОВ "Компанія "СКІФ-ХХІ"
суми заборгованості та штрафних
санкцій.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 10.02.2010 у справі
№8/11/10 затверджено мирову
угоду між ТОВ „Корпорація "Агросинтез"
та ТОВ "Компанія "СКІФ-ХХІ" на таких
умовах:

"1. В частині стягнення 100000,00 грн
основного боргу ТОВ „Корпорація
"Агросинтез" відмовляється, оскільки
29.12.2009 платіжним дорученням №29 в
рахунок сплати основного боргу за
договором від 17.04.2009 №ТК170409/1
відповідачем було перераховано 100000,00
грн, що підтверджується банківською
випискою від 29.12.2009.

2. В частині стягнення 6951,03 грн - суми
(індексації) основного боргу по
договору, 26129,54 грн штрафу, 9828,99 грн пені,
98289,81 грн суми процентів за
користування чужими грошовими коштами
позивач відмовляється.

3. Боржник визнає, що його
заборгованість перед стягувачем за
договором поставки на умовах товарного
кредиту від 17.04.2009 №ТК170409/1 на момент
укладання цієї мирової угоди становить
(включаючи основний борг в сумі 90540,87
грн, штраф в сумі 28309,91 грн, судові
витрати в сумі 3836,50 грн у справі №8/11/10):
122687,28 грн.

4. Боржник зобов'язується здійснити
погашення заборгованості перед
стягувачем наступним чином: 61343,64 грн до
15.08.2010; 61343,64 грн до 01.10.2010.

Погашення здійснюється на наступні
платіжні реквізити стягувача:
отримувач ТОВ "Корпорація "Агросинтез",
код ЄДРПОУ 0345439, розрахунковий рахунок
№2744 у філії ЗАТ "ПУМБ", МФО 313623,
формулювання платежу: "Повернення
грошових коштів, згідно мирової угоди
від 10.02.2010.

5. Стягувач заявляє, що з моменту
підписання угоди у випадку належного
її виконання не матиме жодних майнових
претензій до боржника з приводу
заборгованості, погашення якої є
предметом мирової угоди".

Сторонами не заперечується факт
належного виконання ТОВ "Компанія
"Скіф-ХХІ" умов мирової угоди щодо
погашення заборгованості за договором
поставки на умовах товарного кредиту
від 17.04.2009 №ТК170409/1.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що з 10.02.2010
відповідач-2 не є таким, що прострочив
виконання зобов'язань за договором
поставки на умовах товарного кредиту
від 17.04.2009 №ТК170409/1, а оскільки мировою
угодою сторони змінили строки оплати,
які не порушені боржником, то вимоги
позивача в частині нарахування пені,
процентів за користування чужими
грошовими коштами та інфляційних
витрат за період з 10.02.2010 по 30.09.2010 є
такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені, процентів за
користування чужими грошовими коштами
та інфляційних витрат за період 01.12.2009
по 10.02.2010 необхідно зазначити наступне.

Предметом спору у справі №8/11/10, що
розглядалась у Господарському суді
Запорізької області були, зокрема,
вимоги про стягнення пені і процентів
за користування чужими грошовими
коштами за період невиконання
відповідачем-2 основного зобов'язання
за договором від 17.04.2009 по 30.11.2009.

З огляду на викладене вище, у ТОВ
"Корпорація "Агросинтез" виникло право
вимоги сум пені, процентів за
користування чужими грошовими коштами
та інфляційних втрат згідно договору
від 17.04.2009 за період з 01.12.2009 (період,
який не був заявлений у справі №8/11/10 та
не охоплений умовами мирової угоди) до
10.02.2010 (день затвердження мирової угоди
та зміни строків розрахунків за
договором).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою, зокрема, внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

15.11.2012 між ТОВ "Корпорація "Агросинтез"
(первісний кредитор) та ТОВ "Компанія
"Ніко-Тайс" (новий кредитор) укладено
договір №15-11/12-104 про заміну кредитора у
зобов'язанні (далі - угода №15-11/12-104),
відповідно до якого первісний кредитор
відступає новому кредитору право
вимоги виконання ТОВ "Компаіня
"Скіф-ХХІ" (боржник) зобов'язання щодо
сплати пені, процентів за користування
чужими грошовими коштами та
інфляційних втрат, набутих первісним
кредитором на підставі договору
поставки на умовах товарного кредиту
від 17.04.2009 №ТК170409/1, у зв'язку з
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору поставки
на умовах товарного кредиту від 17.04.2009
№ТК170409/1 (п.1.1 угоди №15-11/12-104).

Відповідно до п.2.1 угоди №15-11/12-104
вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою
становить 155670,00 грн, з яких 14725,65 грн
пені, 131772,01 грн процентів за
користування чужими грошовими коштами,
9172,77 грн інфляційних втрат (п. 2.3 угоди
№15-11/12-104).

Угода набуває чинності з моменту її
підписання і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за цією
угодою (п.6.1 угоди №15-11/12-104).

Згідно ст. 517 ЦК України первісний
кредитор передав новому документи, які
засвідчують права, що передаються та
інформацію, яка є важливою для їх
здійснення (згідно акта
прийому-передачі від 15.11.2012), а також
направив боржнику письмове
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні від 15.11.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за угодою №15-11/12-104 про
заміну кредитора у зобов'язанні, 21.12.2012
між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор)
та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель)
укладено договір поруки №21-12-2012-6 (далі -
договір поруки), відповідно до якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку ТОВ
"Компанія "Скіф-ХХІ" щодо виконання
грошового зобов'язання щодо сплати
розміру пені у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання
згідно договору поставки товару на
умовах товарного кредиту від 17.04.2009
№ТК170409/1.

Відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується сплатою суми
пені 1000,00 грн (п.3.1 договору поруки).

У пункті 4.1 договору поруки зазначено,
що у разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Позивач звернувся до відповідача-1 з
вимогою від 27.12.2012 №27-6/12, в якій просив
виконати обов'язки відповідно до
договору поруки (одержана 29.12.2012).

У відповідь на вимогу відповідач-1
надіслав позивачу лист від 09.01.2013 №39, в
якому повідомив про неможливість
виконання зобов'язання за договором
поруки в зв'язку з скрутним фінансовим
становищем, однак гарантував виконати
його в строк до 31.03.2013.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або повному обсязі як від усіх
боржників разом, так і від будь-кого з
них окремо. Солідарні боржники
залишаються зобов'язаними доти, доки
їхній обов'язок не буде виконаний у
повному обсязі.

В зв'язку з тим, що відповідачі не
сплатили заборгованість згідно угоди
№15-11/12-104 та договору поруки, позивач
(новий кредитор) просить стягнути
(згідно заяви про зменшення розміру
позовних вимог від 06.06.2013 №06-1/06)

з відповідача-2:

5200,00 грн пені за період з 01.12.2009 по 28.12.2009
на суму боргу 190540,77 грн та з 29.12.2009 по
01.03.2010 на суму 90540,77 грн,

131772,01 грн процентів за користування
чужими грошовими коштами за період з
01.12.2009 по 28.12.2009 на суму боргу 190540,77 грн, з
29.12.2009 по 14.08.2010 на суму 90540,77 грн та з
15.08.2010 по 30.09.2010 на суму 29197,13 грн,

9172,77 грн інфляційних втрат за листопад,
грудень 2009 року на суму боргу 190540,77 грн,
за січень-березень 2010 року на суму 90540,77
грн та за серпень, вересень 2010 на суму
29197,13 грн,

а також стягнути з відповідачів - 1,2
солідарно 1000,00 грн пені та 8000,00 грн
витрат на оплату послуг адвоката.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.1,3
ст.549 ЦК України).

У відповідності до ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу, враховуючи
індексу інфляції є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Згідно п. 8.2.3 договору за прострочення
строків виконання грошових зобов'язань
покупець сплачує постачальнику пеню в
розмірі 0,05% від простроченої суми
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що
згідно зі ст.ст. 692, 694, 536 ЦК України, у
разі прострочення сплати будь-якого
платежу покупець сплачує
постачальнику проценти за
користування чужими грошовими коштами
від простроченої суми за весь час
прострочення, сума яких розраховується
наступним чином: СП=(СПП*0,5*Д)/100.

Суд першої інстанції, перевіривши
розрахунок штрафних санкцій позивача,
здійснив перерахунок, згідно якого
стягнув

з відповідача-2 на користь позивача:

4233,92 грн пені за період з 01.12.2009 по 28.12.2009
на суму боргу 190540,77 грн, з 29.12.2009 по 10.02.2010
на суму 90540,77 грн,

46594,68 грн процентів за користування
чужими грошовими коштами за період з
01.12.2009 по 28.12.2009 на суму боргу 190540,77 грн, з
29.12.2009 по 10.02.2010 на суму 90540,77 грн,

5440,55 грн інфляційних втрат за листопад,
грудень 2009 року на суму боргу 190540,747 грн,
за січень 2010 року на суму 90540,77 грн,

а також солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2 на користь позивача 1000,00
грн пені на підставі договору поруки
від 21.12.2012 №21-12-2012-6.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з розрахунком суду першої
інстанції, оскільки позивачем при
нарахуванні пені, процентів за
користування чужими грошовими коштами,
інфляційних втрат не враховано мирову
угоду від 10.02.2010 та визначено невірний
період нарахування по 01.03.2010 в частині
нарахування пені, по 30.09.2010 в частині
нарахування процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Щодо витрат на послуги адвоката
колегія суддів зазначає, що судові
витрати за участь адвоката у розгляді
справи підлягають сплаті лише в тому
випадку, якщо вони сплачені адвокату
стороною, котрій такі послуги
надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами (постанова
Верховного Суду України від 01.10.2002
№30/63).

На підтвердження понесених витрат в
сумі 8000,00 грн на оплату послуг адвоката
позивачем надано договір від 25.03.2013
№25-25/03 про надання адвокатських послуг
(правової допомоги), акт
здачі-приймання виконаних робіт щодо
надання адвокатських послуг (правової
допомоги) від 27.05.2013, копію свідоцтва
про право на заняття адвокатською
діяльністю від 29.10.2009 №3888 та оригінал
платіжного доручення від 29.03.2013 №235 на
суму 8000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.
За таких обставин суд, з урахуванням
матеріалів конкретної справи, зокрема
ціни позову, може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи (п.11 листа
Вищого господарського суду України від
13.02.02 №01-8/155).

Перевіривши співрозмірність наданих
послуг, з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи та часткове задоволення
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції вважає, що місцевий
господарський суд зробив
обґрунтований висновок про часткове
стягнення понесених витрат на послуги
адвоката в сумі 3113,61 грн.

Як було зазначено в описовій частині
постанови, із доданих до клопотання
позивача про припинення провадження у
справі постанов відділу державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції від 25.09.2013
ВП №39848840 та №39848444 вбачається, що
виконавче провадження з примусового
виконання наказів Господарського суду
Київської області від 05.08.2013 №911/2009/13
закінчено в зв'язку з його фактичним
виконанням боржником.

Щодо клопотання відповідача-2 про
застосування строку позовної давності
до позовної вимоги про стягнення
штрафних санкцій колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.267 позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Посилання сторони на сплив позовної
давності в процесі касаційного
перегляду судового рішення не
вважається такою заявою.

У суді апеляційної інстанції заявити
про сплив позовної давності може
сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема
у разі, якщо відповідну сторону не було
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду справи місцевим
господарським судом (п.2.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 №10).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач-2 був повідомлений належним
чином про слухання справи у суді першої
інстанції, представники брали участь у
судових засіданнях, тому відповідачем-2
не доведено неможливість подання заяви
про застосування строків позовної
давності в місцевому господарському
суді.

Таким чином, колегія суддів не бере до
уваги обґрунтування відповідача-2 щодо
неможливості подання заяви про
застосування строків позовної
давності у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду Київської області від 05.08.2013 у
даній справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Скіф-ХХІ" залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду Київської
області від 05.08.2013 у справі №911/2009/13 - без
змін.

2. Матеріали справи №911/2009/13
повернути до Господарського суду
Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій