КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Справа№ 910/15832/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Харченко С.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013

у справі № 910/15832/13 (суддя Грєхова
О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна»

до Антимонопольного
комітету України

про визнання недійсним
рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» (далі, позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до
Антимонопольного комітету України
(далі, відповідач або АМКУ) про визнання
недійсним рішення Антимонопольного
комітету України від 04.06.2013 № 465-р у
справі № 239-26.13/232-11 про порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» законодавства
про захист економічної конкуренції
(далі, Рішення або спірне рішення).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 у справі №
910/15832/13 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення Господарського суду
міста Києва мотивоване тим, що рішення
Антимонопольного комітету України від
04.06.2013 № 465-р у справі № 239-26.13/232-11
повністю відповідає вимогам чинного
антимонопольного законодавства
України, а доводи позивача є
безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 14.10.2013 у справі № 910/15832/13
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що не відповідає обставинам справи, а
тому підлягає скасуванню.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» у справі №
910/15832/13 було передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Михальській Ю.Б.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
16.12.2013 для розгляду апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» у справі №
910/15832/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Михальська
Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 16.01.2014.

16.01.2014 представник відповідача подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просив
залишити рішення Господарського суду
міста Києва від 14.10.2013 у справі № 910/15832/13
без змін, а апеляційну скаргу позивача -
без задоволення.

Представник позивача у судовому
засіданні 16.01.2014 доводи апеляційної
скарги підтримав, просив її
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, а позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів,
викладених у апеляційній скарзі,
заперечив, просив залишити її без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

16.01.2014 у судовому засіданні було
оголошено перерву до 28.01.2014.

У судове засідання, призначене на
28.01.2014, представник позивача не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення позивача про дату, час і
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги (розписка
про день та час розгляду справи),
колегія суддів вважає можливим
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника позивача.

Розглянувши у судових засіданнях
апеляційну скаргу, відзив на неї,
дослідивши матеріали справи та зібрані
у ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне:

До Антимонопольного комітету України
надійшло звернення Генеральної
прокуратури України від 21.09.2011 №
08/1-831вих-11 щодо проведення АМКУ
розслідування дотримання суб'єктами
господарювання, що надають послуги на
території державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
(далі, ДП «МА «Бориспіль»),
законодавства про захист економічної
конкуренції.

У зв'язку з проведенням
Антимонопольним комітетом України
перевірки, Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» було направлено
вимогу про надання інформації №
242-29/03-8696 від 29.09.2011 (далі, Вимога) (том 1,
а.с. 35-39) із зазначенням переліку
інформації та документів, які
необхідно надіслати позивачу у
15-денний термін з моменту отримання
вказаної вимоги, зокрема, про
діяльність позивача з надання послуг
закладами громадського харчування,
роздрібної торгівлі продуктами
харчування на території ДП «МА
«Бориспіль».

Одночасно у Вимозі повідомлялося, що
неподання інформації у встановлені
строки, подання інформації у неповному
обсязі у встановлені строки або
подання недостовірної інформації є
порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції,
передбаченими пунктами 13 - 15 статті 50
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», і тягнуть за собою
відповідальність, передбачену статтею
52 Закону України «Про захист
економічної конкуренції».

Згідно з розпискою в одержанні пакета
(том 1, а.с. 75) зазначена Вимога 4 жовтня
2011 року о 13 год. 00 хв. була отримана
особисто директором Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» Височій В.В.

Листом від 07.10.2011 № 425 (том 1, а.с. 77)
позивач надав відповідачу відповідь на
Вимогу, разом з якою направив до АМКУ
копію Статуту ТОВ
«Шоколадниця-Україна» (том 1, а.с. 104-121),
копію свідоцтва про державну
реєстрацію позивача (том 1, а.с. 122) та
копії договорів оренди № 37-14-80 від
15.12.2010 (том 1, а.с. 78-86) та № 37-14-81 від 15.12.2010
(том 1, а.с. 91-100).

У вказаному листі позивач також
зазначив, що станом на 06.10.2011
підприємство ТОВ «Шоколадниця -
Україна» не здійснює комерційну
діяльність на орендованих площах в
терміналі «В» ДП «МА «Бориспіль».

Окаржуваним рішенням Антимонопольного
комітету України встановлено, що
аналіз інформації та документів,
надісланих на виконання вимоги,
свідчать про те, що ТОВ
«Шоколадниця-Україна» не надало
інформацію та копії документів,
запитаних у Вимозі в повному обсязі,
зокрема, ТОВ «Шоколадниця-Україна» не
надало інформацію на виконання пунктів
2, 14, 15 Вимоги, на питання пункту 13 Вимоги
надало неповну інформацію. При цьому,
від товариства комітету не надходило
будь-яких клопотань про продовження
терміну надання інформації.

У зв'язку з цим, у Антимонопольному
комітеті України розпорядженням
державного уповноваженого комітету №
12/314-р від 13.12.2011 (том 1, а.с. 42-43) розпочато
розгляд справи за ознаками вчинення
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» порушення,
передбаченого пунктом 14 статті 50
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді подання
інформації в неповному обсязі
Антимонопольному комітету України на
вимогу державного уповноваженого
Антимонопольного комітету України від
29.09.2011 № 242-29/03-8696 у встановлений ним
строк.

16.12.2011 зазначене розпорядження було
направлене на адресу позивача (том 1,
а.с. 43, зворотня сторона) та 20.12.2011
отримано уповноваженою Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» на отримання
кореспонденції Осіповою (повідомлення
про вручення поштового відправлення №
05167241).

30.03.2012 відповідачем на адресу
позивача була направлена копія подання
«Про попередні висновки у справі про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції» від 27.03.2012 №
239-26.13/231-11/100-спр з попередніми
висновками у справі № 239-26.13/2312-11, яку
19.04.2012 було отримано уповноваженою
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» на отримання
кореспонденції Козуб (повідомлення про
вручення поштового відправлення №
05652905).

11.05.2012 позивач направив на адресу
відповідача заперечення на попередні
висновки (том 1, а.с. 47), зазначивши у них,
що листом від 07.10.2011 № 425 позивач
своєчасно надав на Вимогу вичерпну
інформацію та наявні документи. Крім
цього, апелянт зазначив, що не
здійснював комерційної діяльності, а,
отже, не міг мати в наявності документи,
які вимагалися у вимозі, оскільки
діяльність пункту громадського
харчування на орендованій території
державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» позивачем було
розпочато лише 11 листопада 2011 року.

На підтвердження своїх заперечень
позивач надав копії документів:

- заявки від 05.10.2011 на навчання
співробітників Товариства з первинної
підготовки з основ авіаційної безпеки;

- касової книги, розпочатої 11.11.2011, з
першими двома аркушами Z-звітів і
виручкою та додатком - Актом сервісного
центру про дані перших звітів;

- балансу підприємства та звіту про
фінансові результати за 2011 рік.

За результатами розгляду справи №
239-26.13/232-11, рішенням Антимонопольного
комітету України від 04.06.2013 № 465-р
вирішено:

1. Визнати, що Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» вчинило
порушення, передбачене пунктом 14
статті 50 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» у вигляді
подання інформації в неповному обсязі
Антимонопольному комітету України на
вимогу державного уповноваженого
Антимонопольного комітету України від
29.09.2011 № 242-29/03-8696 у встановлений ним
строк.

2. За порушення, зазначене у п.1 цього
рішення, накласти на товариство з
обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» штраф у розмірі
20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Штраф підлягає сплаті у двомісячний
строк з дня одержання рішення.

Не погоджуючись із прийнятим
відповідачем Рішенням, позивач у
позовній заяві та апеляційній скарзі
посилається на те, що Антимонопольний
комітет України, приймаючи оспорюване
Рішення, дійшов хибних висновків, що
підприємство не надало в повному
обсязі інформацію та копії запитуваних
документів, оскільки позивач не
здійснював комерційної діяльності, а
отже і не міг мати в наявності
документів, що містилися у Вимозі та
інформації про результати такої
діяльності. Разом з тим, позивач
виконав Вимогу в повному обсязі, надав
всю наявну у товариства інформацію та
документи шляхом надсилання листа за
вих. № 425 від 07.10.2011.

Вказані доводи апелянта не приймаються
колегією суддів до уваги з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;
при розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
цей Закон визначає правові засади
підтримки та захисту економічної
конкуренції, обмеження монополізму в
господарській діяльності і
спрямований на забезпечення
ефективного функціонування економіки
України на основі розвитку
конкурентних відносин.

Пунктами 13 та 14 статті 50 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції є неподання
інформації Антимонопольному комітету
України, його територіальному
відділенню у встановлені органами
Антимонопольного комітету України,
головою його територіального
відділення чи нормативно-правовим
актом строки, а також подання
інформації в неповному обсязі
Антимонопольному комітету України,
його територіальному відділенню у
встановлені органами Антимонопольного
комітету України, головою його
територіального відділення чи
нормативно-правовим актом строки.

Відповідно до приписів пункту 13
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 15 «Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства» у перевірці
правильності застосування органами
Антимонопольного комітету України
пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
судам необхідно враховувати, що
зазначені органи не обмежені у виборі
джерела для отримання інформації,
необхідної для виконання їх завдань,
передбачених законодавством про
захист економічної конкуренції.
Обов'язок з надання інформації
передбачено статтею 22-1 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»,
а обсяг запитуваної інформації повинен
відповідати змістовному колу цих
завдань. Судам у розгляді справ про
неподання інформації чи подання
інформації в неповному обсязі
Антимонопольному комітету України,
його територіальному відділенню слід
з'ясовувати, чи було повідомлено
суб'єкта господарювання про
необхідність надання ним відомостей та
у який саме спосіб, а також причини, з
яких відомості не було надано або
надано невчасно.

Водночас, у вирішенні спорів з
відповідних справ необхідно
враховувати наступне. Відповідно до
статті 19 Конституції України правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством; органи
державної влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 5 частини 1 статті 17 Закону
України «Про Антимонопольний комітет
України» встановлено, що голова
територіального відділення
Антимонопольного комітету України має
повноваження при розгляді заяв і справ
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, проведенні
перевірки та в інших передбачених
законом випадках вимагати від
суб'єктів господарювання, об'єднань,
органів влади, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом. Аналогічні за
змістом приписи містить й підпункт 5
пункту 8 Положення про територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України, затвердженого розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
23.02.2001 № 32-р.

Системний аналіз наведених норм
свідчить про те, що хоча вони й не
містять вичерпного переліку підстав
вимагати надання певної інформації,
але направлення органом
Антимонопольного комітету України
відповідного запиту буде правомірним
лише у випадку, прямо передбаченому
законом. Наявність таких підстав
входить до предмета доказування у
справах зі спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету.

Відтак, господарські суди у розгляді
відповідних справ мають з'ясовувати,
зокрема, чи відбувся збір інформації
органом Антимонопольного комітету
України в межах розгляду заяви або
справи про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, чи
мало місце проведення таким органом
необхідної перевірки.

Так, як уже зазначалося вище, підставою
для проведення АМКУ розслідування
дотримання суб'єктами господарювання,
що надають послуги на території
державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль», законодавства
про захист економічної конкуренції
було звернення Генеральної
прокуратури України від 21.09.2011 №
08/1-831вих-11.

У зв'язку з цим, на підставі статей 7, 16, 22
та 22-1 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
відповідач направив до ДП «МА
«Бориспіль» вимогу від 26.09.2011 № 242-29/03-8485
про надання інформації (том 1, а.с. 188-192),
зокрема, про всі цивільно-правові угоди
(договори, контракти тощо), які були
чинні протягом 2009 - 9 місяців 2011 року та
укладені між ДП «МА «Бориспіль» та
суб'єктами господарювання, що
надають/надавали послуги,
реалізують/реалізовували товар або
здійснюють/здійснювали роботи на
території ДП «МА «Бориспіль».

У відповідь на зазначену вимогу ДП «МА
«Бориспіль» листом від 05.10.2011 № 01-22/4-16
надало АМКУ, крім іншого:

1) завірені копії договору оренди від
15.12.2010 № 37-14-80 (далі, Договір оренди-1),
укладеного між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Київській області як
орендодавцем, ДП «МА «Бориспіль» як
балансоутримувачем та позивачем, як
орендарем, предметом якого є надання в
строкове платне користування частини
нежитлового приміщення на другому
поверсі Терміналу «В» загальною площею
80,0 кв.м.;

2) завірені копії договору оренди від
15.12.2010 № 37-14-81 (далі, Договір оренди-2),
укладеного між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Київській області як
орендодавцем, ДП «МА «Бориспіль» як
балансоутримувачем та позивачем, як
орендарем, предметом якого є надання в
строкове платне користування частини
нежитлового приміщення на другому
поверсі Терміналу «В» загальною площею
33,0 кв.м.

Пунктами 14.1. вказаних Договорів оренди
встановлено, що вони укладені строком
на два роки одинадцять місяців та діють
з 15.12.2010 до 14.11.2013 включно.

Враховуючи отриману інформацію, у ході
розслідування відповідач направив
позивачу Вимогу про надання
інформації.

Як вбачається із матеріалів справи,
листом від 07.10.2011 № 425 Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» надало
інформацію на Вимогу в неповному
обсязі.

Так, з 19 пунктів Вимоги позивач надав
відповіді лише на пункти 1 та 13. Зокрема,
як зазначалося вище, позивач надав
копії статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна», свідоцтва про
державну реєстрацію останнього та
копії Договорів оренди від 15.10.2010
№ 37-14-80 та № 37-14-81, повідомивши також, що
станом на 06.10.2011 позивач не здійснює
комерційної діяльності на території
терміналу «В» ДП «МА «Борисіль» та що
23.09.2011 Товариством було отримано дозвіл
про можливість розміщення
підприємства в пункті пропуску через
державний кордон.

Однак, позивачем у листі від 07.10.2011 № 425
не надано жодних доказів на
підтвердження того, що він дійсно не
здійснював діяльності у період дії
Договорів оренди 1 та 2. Навпаки, надання
позивачем копій Договорів оренди 1
та 2, строк дії яких не закінчився та
надання ДП «МА «Бориспіль» відповідної
інформації свідчать про здійснення
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» діяльності на
території ДП «МА «Бориспіль».

Водночас, як вбачається із листа від
07.10.2011 № 425 позивачем не надано також
відповіді на пункти Вимоги, які не
стосувалися безпосередньо здійснення
чи не здійснення ним фактичної
діяльності на території ДП «МА
«Бориспіль» в період дії Договорів
оренди 1 та 2.

Так, на виконання пункту 2 Вимоги
позивачем не надано копій форм
фінансової звітності.

Згідно пункту 5 Порядку подання
фінансової звітності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2000 № 419 річна фінансова
звітність подається підприємствами не
пізніше 9 лютого наступного за звітним
року. При цьому, чинним законодавством
не передбачено звільнення від
обов'язку складання та подання
фінансової звітності у зв'язку з
нездійсненням підприємством певної
діяльності.

Отже, навіть не здійснюючи діяльності
на території ДП «МА «Бориспіль»,
позивач мав можливість надати копії
Балансу підприємства (Форма № 1) та
Звіту про фінансові результати (Форма
№ 2) за 2010 рік та перше півріччя 2011 року.

Водночас, позивачем не надано
відповідь на пункт 14 вимоги, в якому
було поставлено запитання: «Чи брав
суб'єкт господарювання участь у
конкурсі на право оренди об'єктів,
зокрема, певної ділянки ДП «МА
«Бориспіль», які знаходяться на
території ДП «МА «Бориспіль», та,
відповідно, на пункт 14.1.

Частиною четвертою статті 9 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» передбачено,
зокрема, що протягом 10 робочих днів
після розміщення оголошення
орендодавець приймає заяви про оренду
відповідного майна; протягом трьох
робочих днів після закінчення строку
приймання заяв орендодавець своїм
наказом ухвалює рішення за
результатами вивчення попиту на об'єкт
оренди. У разі якщо подано лише одну
заяву, конкурс на право оренди не
проводиться і договір оренди
укладається із заявником. У разі
надходженні двох і більше заяв
орендодавець оголошує конкурс на право
оренди.

Таким чином, участь у конкурсі, якщо
такий мав місце, повинна бути здійснена
до моменту укладення договору оренди, а
отже позивач мав можливість у
будь-якому випадку надати запитувану у
пунктах 14 та 14.1. інформацію.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
не залежала від факту здійснення
діяльності на території ДП «МА
«Бориспіль» можливість надання
позивачем інформації на пункти15,18 та 19
Вимоги.

Зокрема, у пункті 15 Вимоги
запитувалось, який порядок погодження
іншими особами (включаючи органи влади
та органи місцевого самоврядування)
розмірів плати за послуги, що надаються
у торговельний об'єктах з продажу
продовольчих та непродовольчих
товарів, граничні рівні цін, нормативи
рентабельності за надання в оренду
торгових приміщень (площ
торговельно-технологічного обладнання
та/або холодильного устаткування у
торговельних об'єктах? Якщо суб'єкт
господарювання погоджував ціни
(тарифи), то надати всі наявні
підтверджуючі докази.

У пункті 18 Вимоги запитано, яким чином
суб'єкт господарювання розраховує
беззбитковість (розмір торговельних
надбавок за видами товарів)
торговельних послуг, послуг закладів
громадського харчування та визначає
мінімальну рентабельність надання
зазначених послуг. Надати усі
підтверджуючі докази.

У пункті 19 Вимоги поставлено запитання
щодо того, чи передбачене договором
суб'єкта господарювання з ДП «МА
«Бориспіль» або договором між
суб'єктом господарювання та ТОВ «БФ
«Групп» стягнення плати (комісії) на
користь ДП «МА «Бориспіль» або ТОВ «БФ
«Групп» від вартості наданих
підприємством торговельних послуг,
послуг закладів громадського
харчування та чим обґрунтовувалися
підстави для стягнення плати та її
розмір. Надати копію відповідного
договору.

З огляду на вищевикладене, твердження
позивача про неможливість надання
інформації у зв'язку з тим, що воно не
здійснювало комерційної діяльності є
необґрунтованими та такими, що не
можуть бути взяті колегією суддів до
уваги при розгляді зазначеної справи.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону
України «Про Антимонопольний комітет
України» розпорядження, рішення та
вимоги органу Антимонопольного
комітету України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимоги уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету України,
його територіального відділення в
межах їх компетенції є обов'язковими
для виконання у визначені ними строки,
якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та
вимог органу Антимонопольного
комітету України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимог уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету України,
його територіального відділення тягне
за собою передбачену законом
відповідальність.

Відповідно до статті 22-1 «Про
Антимонопольний комітет України»
суб'єкти господарювання, інші юридичні
особи, їх структурні підрозділи, філії,
представництва, їх посадові особи та
працівники, фізичні особи зобов'язані
на вимогу органу Антимонопольного
комітету України подавати документи,
предмети чи інші носії інформації,
пояснення, іншу інформацію, в тому
числі з обмеженим доступом та
банківську таємницю, необхідну для
виконання Комітетом завдань,
передбачених законодавством про
захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 14 статті 50 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» подання інформації в
неповному обсязі Антимонопольному
комітету України у встановлені
органами Антимонопольного комітету
України строки є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
подання позивачем неповної інформації
на Вимогу перешкоджало відповідачу у
здійсненні ним завдань, передбачених
законодавством про захист економічної
конкуренції, а обсяг запитуваної
відповідачем інформації відповідав
змістовному колу завдань, передбачених
законодавством про захист економічної
конкуренції.

Отже, надавши Антимонопольному
комітету України інформацію в
неповному обсязі на Вимогу державного
уповноваженого Антимонопольного
комітету України від у встановлений
ним строк, позивач вчинив порушення,
передбачене пунктом 14 статті 50 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції».

Відповідно до частини другої статті 52
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» за порушення, передбачене
пунктом 14 статті 50 цього Закону, на
суб'єкти господарювання накладається
штраф у розмірі до одного відсотка
доходу (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

Згідно листа від 18.04.2013 за № 311/10
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» надало АМКУ
копію форми 2 «Звіт про фінансові
результати» за 2012 рік, згідно з яким
дохід (виручка) від реалізації товарів
(робіт, послуг) складала 2 118,00 (два
мільйони сто вісімнадцять) тисяч
гривень. При визначенні розміру штрафу
враховано наступне: порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції вчинене вперше; Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» не визнало
вчинення порушення законодавства про
захист економічної конкуренції.

Відповідачем на позивача накладено
штраф у розмірі 20 000, 00 грн. за надання
інформації в неповному обсязі на
вимогу державного уповноваженого
Антимонопольного комітету України.

Стосовно посилань позивача на
Положення про порядок проведення
перевірок додержання законодавства
про захист економічної конкуренції,
затвердженого розпорядженням АМКУ від
25.12.2001 № 182-р та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.02.2002 за
№ 139/6427, колегія суддів зазначає, що
вони є безпідставними, оскільки
зазначене Положення встановлює
порядок проведення уповноваженими
працівниками АМКУ планових і
позапланових виїзних перевірок
додержання законодавства про захист
економічної конкуренції, в той час як
АМКУ не здійснювалось зазначених
перевірок стосовно позивача.

Згідно частини 1 статті 59 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Комітету є неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи; недоведення обставин, які
мають значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права може бути
підставою для зміни, скасування чи
визнання недійсним рішення тільки за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, встановила, що АМКУ повно,
всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи
№ 239-26.13/232-11, надано їм належну правову
оцінку та доведено, що позивач, подавши
в неповному обсязі інформацію на
Вимогу, вчинив порушення, передбачене
пунктом 14 статті 50 Закону України «Про
захист економічної конкуренції».

Доводів на спростування факту подання
інформації на Вимогу не в повному
обсязі та доказів, які доводять
неможливість подання повної
інформації на Вимогу позивач суду не
надав.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна», а заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймає до уваги, оскільки
останні не підтверджуються
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шоколадниця-Україна» на рішення
Господарського суду міста Києва від
14.10.2013 у справі № 910/15832/13 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.10.2013 у справі №
910/15832/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15832/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко