ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014 р.
Справа №917/2424/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", вул.
Б.Хмельницького, 6, м. Київ 1,01001

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчукгаз", вул. Героїв Бресту, 46, м.
Кременчук, Полтавська область,39601

про стягнення грошових коштів в сумі
19365,97 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Лемещак О.В. дор. №14-343 від
16.03.2012 року

від відповідача: Фесянова І.В. дор.
№19/3064 від 18.10.2013 року

У судовому засіданні оголошено вступну
і резолютивну частини рішення та
повідомлено дату складання повного
тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 19365,97 гривень боргу
за договором на купівлю-продаж
природного газу № 1821-21-ПР від 30.03.2012
року, з яких: 3227,66 грн. - 3% річних, 16138,31
грн. - пеня.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та озвучив
заперечення на відзив відповідача.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
прострочення з оплати за природний газ
за договором № 1821-21-ПР виникло не з вини
відповідача, а у зв'язку з тим, що
промислові споживачі протягом 2012 року
несвоєчасно здійснювали розрахунки з
відповідачем за спожитий газ та
наявністю у позивача значної
зустрічної заборгованості перед
відповідачем за надані послуги з
транспортування природного газу у 2012
році. Також представником відповідача
зазначив на помилки позивача при
нарахуванні пені та 3% річних та просив
суд зменшити розмір заявленої до
стягнення пені на 50% відповідно до п.3
статті 83 ГПК України (відзив на позов
арк. с. 162-165).

Представник позивача проти зменшення
пені заперечував.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

30.03.12 року між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України» (позивач,
продавець) та Публічним акціонерним
товариством «Кременчукгаз»
(відповідач, покупець) був укладений
договір купівлі-продажу природного
газу № 1821-21-ПР (арк.с.13-20).

За умовами розділу 1 договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
виключно для подальшої реалізації
промисловим споживачам та іншим
суб'єктам господарювання, які є
кінцевими споживачами газу, а покупець
зобов'язався прийняти та оплачувати
газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу протягом березня
- липня 2012 року природний газ в обсязі 7
115,015 тис. куб. м. на загальну суму
24 989 352,63 грн., що підтверджується
актами прийому-передачі природного
газу (арк. с. 21-25).

Відповідач свої зобов'язання за
договором виконав неналежним чином,
так як невчасно сплачував вартість
природного газу, чим порушив умови п. 6.1
та 6.2 договору.

Відповідач свої зобов'язання за
договором щодо оплати природного газу
виконав повністю, але при цьому
відповідач порушив строки оплати,
встановлені пунктом 6.1 договору.

Пунктами 6.1. та 6.2 договору встановлено,
що оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1. та 6.2 цього договору покупець
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

За прострочення оплати природного газу
позивач нарахував відповідачу 3% та
пеню за наступні періоди:

- за зобов'язаннями березня 2012 року за
період з 21.04.12 року по 28.04.12 року
відповідно до акту приймання-передачі
природного газу від 31.03.2012р. за
березень;

- за зобов'язаннями квітня 2012 року
за період з 21.05.12 року по 25.05.12 року,
відповідно до акту приймання-передачі
природного газу від 30.04.2012р. за квітень;

- за зобов'язаннями червня 2012 року
за період з 21.07.12 року по 24.07.12 року,
відповідно до акту приймання-передачі
природного газу від 30.06.2012р. за червень.

Всього позивачем за прострочення
оплати природного газу за договором №
1821-21-ПР нараховано відповідачу пеню в
сумі 16 138,31 гривень та 3% річних в сумі
3 227,66 гривень (розрахунок арк. с.
10-12).

Отже, на підставі п.7.2 договору, ст. 625
Цивільного кодексу України, ст.ст. 231, 232
Господарського кодексу України
позивач просить стягнути з відповідача
3 227,66 гривень 3 % річних та
пеню у розмірі 16 138,31 гривень.

При прийнятті рішення суд виходить з
наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відмові, до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором не встановлено інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахував встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Однак при розрахунку пені та річних
позивачем не було враховано положення
ч. 5 ст. 254 ЦК України, за змістом якої
якщо останній день строку припадає на
вихідний, святковий

або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у
місці вчинення певної дії, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день.

Крім того, згідно п. 1.9 Постанови
Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року "Про

деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені. Якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну.

Судом було здійснено перевірку
заявленої до стягнення позивачем пені
в сумі 16 138,31 гривень та 3% річних
в сумі 3 227,66 гривень з врахуванням
вищенаведеного, пункту 6.2. договору та
статті 254 ЦК України.

За результатами перерахунку суд пришов
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог в частині стягненні
пені в сумі - 14 335,83грн. та в частині
стягнення 3% річних в сумі 2 867,18 грн.,
оскільки позивачем за зобов'язаннями
квітня 2012 року по акту
приймання-передачі природного газу від
30.04.2012р. було допущено помилку при
визначенні настання періоду
прострочення. Судом було здійснено
перерахунок пені за допомогою
калькулятору "Законодавство".

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

На підставі викладеного, оцінивши та
дослідивши наявні у справі докази, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовних вимог про стягнення 2 867,18 грн.
3 % річних від простроченої суми та
пені у розмірі 14335,83 грн.

У відзиві на позов відповідач просить
суд зменшити розмір заявленої до
стягнення позивачем пені на 50% на
підставі п. 3 ст. 83 ГПК України ч.3 статті
551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

В обґрунтування зменшення розміру пені
відповідач у відзиві на позовну заяву
зазначає, що на момент виконання своїх
зобов'язань перед позивачем щодо
оплати за договором №1821-21-ПР у
позивача була наявна перед
відповідачем значна зустрічна
заборгованість за транспортування
природного газу, яка спричинила
неможливість відповідача вчасно
здійснити розрахунки з позивачем за
договором №1821-21-ПР. Застосування
штрафних санкцій у 100% розмірі може
призвести до погіршення фінансового
стану підприємства відповідача, яке
забезпечує життєво необхідними
послугами населення та соціальну сферу
у Кременчуцькому районі.

Також відповідач зазначив, що на момент
звернення позивача з даним позовом ним
було повністю виконано свої
зобов'язання щодо оплати поставленого
газу за договором №1821-21-ПР і терміни
прострочення виконання грошових
зобов'язань є зовсім незначними та
складають від одного до трьох днів.

Представник позивача проти зменшення
розміру пені заперечував.

При вирішення питання стосовно
зменшення заявленої до стягнення пені
суд виходив з наступного.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач посилається, що
застосування до нього штрафних санкцій
у 100% розмірі може призвести до
погіршення фінансового стану
підприємства , яке забезпечує життєво
необхідними послугами населення та
соціальну сферу у Кременчуцькому
районі. Однак, при цьому відповідачем
не надано суду жодних доказів на
підтвердження викладеного.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Крім того, висновок суду щодо
необхідності зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню з відповідача,
повинен ґрунтуватися, крім
викладеного, на загальних засадах
цивільного законодавства, якими є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність (п.6 ст.3
ЦК України).

В даному випадку, враховуючи майновий
стан сторін, оцінивши співвідношення
розміру заявлених штрафних санкцій,
зокрема, із розміром збитків кредитора,
врахувавши інтереси обох сторін суд не
вбачає підстав для зменшення пені,
оскільки її розмір не є значним (14 335,83
грн.).

Судові витрати, понесені позивачем,
відповідно до ст.49 ГПК України
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз" (м. Кременчук,
пров. Героїв Бресту,46, 39601, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001,
) 14 335,83 гривень пені,
2 867,18 гривень 3 % річних від
простроченої суми, 1528,34 гривень
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в
задоволенні вимог.

Повне рішення складено 22.01.2014 року

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією