донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

14.01.2014р.
справа №5006/12/88/2012

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В.
Принцевської Н.М., Скакуна О.А.при
секретарі судового засідання
Прилуцьких М.І.за участю представників
сторін: від позивача: не прибуввід
відповідача:не прибуврозглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київна
рішення господарського суду Донецької
області від29.10.2013р.по справі№5006/12/88/2012
(суддя Тоцький С.В.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль», м. Київдо Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхове
будівництво «Альтком», м.
Донецькпростягнення заборгованості за
договором фінансового лізингу №LC3414-05/11
у розмірі 251632,13грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль», м. Київ звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхове будівництво
«Альтком», м. Донецьк про стягнення
заборгованості за договором
фінансового лізингу №LC3414-05/11 у розмірі
251632,13грн.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 29.10.2013р. позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхове будівництво
"Альтком" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль"
заборгованість в сумі 1664,82грн. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
33,30грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим
рішенням господарського суду
Донецької області від 29.10.2013р.,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить судове рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
заявник посилається на порушення
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що наданий судовим експертом
висновок судово-економічної
експертизи №371/24 не ґрунтується на
принципах законності і повноти
дослідження, що не було враховано судом
першої інстанції під час винесення
оскаржуваного рішення. Зазначає, що
господарським судом не прийнято до
уваги положення цивільного
законодавства, які встановлюють
взаємні зобов'язання сторін при
виконанні господарського договору. На
думку апелянта, відповідач всупереч
укладеному договору та приписам
законодавства не здійснив на користь
лізингодавця жодного платежу за
користування предметом лізингу та
заборгованість у розмірі 251632,13грн.
підтверджена первинними документами.
Також, скаржник посилається на те, що
позивача належним чином не повідомлено
про дату, час та місце судового
розгляду справи після поновлення
провадження по справі.

Відповідач у судове засідання не
прибув, направив клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з проведенням переговорів щодо мирного
врегулювання спору.

Представник позивача у судове
засідання не прибув.

Викликаний експерт у судове засідання
не з'явився.

Судова колегія вважає можливим
здійснити розгляд справи за
відсутністю представників сторін за
наявними матеріалами справи, оскільки
ухвалою суду про відкладення розгляду
справи від 17.12.2013р. сторін було
повідомлено про день та час судового
засідання належним чином відповідно до
вимог Господарського процесуального
кодексу України. Крім того, клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи судом не задовольняється,
оскільки Господарським процесуальним
кодексом України не передбачено
укладення мирової угоди судом
апеляційної інстанції.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді норм матеріального та
процесуального права, що мають
значення для справи. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.09.2009р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" (Лізингодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Шляхове
будівництво "Альтком"
(Лізингоодержувач) був укладений
договір оренди (фінансового лізингу)
№3414-09/09.

За умовами укладеного договору
Лізингодавець на підставі договору
купівлі-продажу зобов'язується
придбати у свою власність і передати на
умовах фінансового лізингу, без
надання послуг управління та технічної
експлуатації у тимчасове володіння та
користування за плату майно,
найменування, технічний опис, модель,
рік випуску, ціна одиниці, кількість і
загальна вартість якого зазначаються
у специфікації (Додаток №2), а
Лізингоодержувач зобов'язується
прийняти Предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
договору (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 1.7. договору (з
урахуванням змін внесених пунктом 3
Додаткової угоди від 04.05.2011р.) строк
лізингу складається з періодів лізингу
у кількості 12 місяців, починаючи з
першого періоду лізингу, визначеного
за правилами цього договору та
додатків до нього.

Відповідно до пункту 1.8. договору на
підставі частини 2 статті 524 Цивільного
кодексу України сторони погодили
додатково до визначення зобов'язання у
гривні, визначити зобов'язання у
грошовому еквіваленті іноземної
валюти - Долар США. Зобов'язання за цим
договором попередньо визначаються в
грошовому еквіваленті іноземної
валюти та перераховуються в порядку,
визначеному окремими положеннями
цього договору.

Пунктом 2.1. договору сторони визначили,
що вартість предмету лізингу на момент
підписання цього договору становить
201125,00грн. і підлягає остаточному
визначенню після передачі предмета
лізингу Лізингоодержувачу та
здійснення всіх розрахунків за
договором купівлі-продажу.

Розділом 4 договору передбачено
вартість фінансування та поточні
лізингові платежі, пунктом 4.1. якого
визначено, що Лізингоодержувач за цим
договором сплачує відсотки за
фінансування придбання предмета
лізингу та поточні лізингові платежі.

Лізингоодержувач сплачує відсотки за
фінансування придбання Предмета
лізингу у період з моменту підписання
цього Договору до повної виплати
Лізингоодержувачем заборгованості
Лізингодавцю, визначеної за правилами
цього договору заставкою LIBOR плюс 9% від
всієї суми заборгованості, визначеної
в порядку п. 3.1 цього Договору. Сума
відсотків в грошовому еквіваленті
іноземної валюти підлягає перерахунку
у гривню за Курсом продажу (Розділ 1
"Визначення" Загальних умов Додатку 4 до
цього Договору), крім того ПДВ. (пункт 4.2.
договору).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що
Лізингоодержувач протягом строку
лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю
авансом поточні лізингові платежі, які
розраховуються на перший робочий день
кожного лізингового періоду за
поточний місяць та складаються з суми,
що ставиться в погашення вартості
Предмета лізингу та комісії
Лізингодавця. До настання першого
періоду лізингу, визначеного за
правилами пункту 5.4. Загальних умов,
Лізингоодержувач сплачує тільки
відсотки за фінансування, розраховані
від заборгованості Лізингоодержувача
згідно з пунктом 3.1. цього договору у
гривні за ставкою, визначено в пункті
4.2. цього договору.

Пунктом 4.4. договору передбачено розмір
комісії для кожного періоду лізингу
розраховується за ставкою, визначеною
в пункті 4.2. цього договору, від
заборгованості Лізингодержувача у
грошовому еквіваленті іноземної
валюти для відповідного періоду
лізингу згідно Графіку. Розрахована
таким чином сума комісії
перераховується у гривні за курсом
продажу дотримання умов частини
другої цього пункту. Комісія
Лізингодавця, розрахована у гривнях, не
може бути менше різниці між поточним
лізинговим платежем у гривні та
граничною сумою, яка ставиться в
погашення заборгованості
Лізингоодержувача згідно даних
колонки "D" Графіку.

При цьому, якщо в межах певного періоду
лізингу сума, що ставиться в погашення
заборгованості Лізингоодержувача,
розрахована в гривнях, виявиться
меншою за суму, зазначену у колонці "D"
Графіку, то при визначенні комісії у
гривнях застосовується така фактично
розрахована сума, а не сума зазначена в
колонці "D" Графіку.

У разі якщо в певних періодах лізингу
сума, що ставиться в погашення
заборгованості Лізингоодержувача,
розрахована в гривнях, була меншою за
суму, зазначену у колонці "D" Графіку, то
після закінчення строку лізингу (у
останній лізинговий період) сторони
здійснюють перерахунок (переоцінку)
вартості предмета лізингу в бік її
зменшення про що складають та
підписують Акт переоцінки вартості
Предмета лізингу та розрахунок
коригування вартісних та кількісних
показників до податкової накладної.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що
перерахунок лізингових платежів,
розрахованих у грошовому еквіваленті
іноземної валюти, здійснюється
Лізингодавцем за Курсом продажу плюс
ставка збору до Пенсійного фонду з
купівлі іноземної валюти, що діє на
момент виставлення рахунку, та комісія
ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" з купівлі
валюти, згідно офіційного сайту
Лізингодавця за адресою в мережі
Інтернет: http:www.rla.com.ua.

За умовами пункту 4.6. договору оплата
всіх платежів за цим Договором
здійснюється Лізингоодержувачем в
національній валюті України - гривнях,
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 8.1. договору сторони визначили,
що цей договір набуває чинності з дня
його підписання обома сторонами і діє
до повного виконання сторонами своїх
обов'язків за цим договором. Договір
підписано обома сторонами та скріплено
печатками підприємств.

До укладеного договору був складений
та підписаний Додаток №1 - Графік
розрахунку заборгованості, Додаток №2 -
Специфікація, відповідно до якої
предметом лізингу є каток дорожній
НАММ HD 0 Н1531240 у кількості 1
одиниці, за ціною 201125,00грн.

Додатком №4 до укладеного договору між
сторонами були підписані Загальні
умови фінансового лізингу. За
приписами п.5.3. загальних умов
Лізингоодержувач сплачує поточні
лізингові платежі щомісяця авансом до 8
числа поточного місяця з урахування
п.5.4. загальних умов на підставі рахунку
Лізингодавця, направленого на вказану
в договорі електронну адресу
Лізингоодержувача або за допомогою
факсимільного зв'язку.

Відповідно до пункту 5.4. загальних умов
Лізингоодержувач сплачує поточні
лізингові платежі починаючи з першого
періоду лізингу. Поточний лізинговий
платіж за перший період лізингу
Лізингоодержувач сплачує авансом до 15
числа поточного місяця на підставі
рахунку Лізингодавця. У разі
неотримання рахунку Лізингодавця до 10
числа поточного місяця
Лізингоодержувач зобов'язаний
звернутися до лізингодавця та отримати
відповідний рахунок самостійно.

22.09.2009р. між сторонами була укладена
Додаткова угода №1, якою сторонами було
внесено ряд змін до договору
фінансового лізингу №3414-09/09.

02.08.2010р. між сторонами було укладено
Угоду про внесення змін до Договору
оренди (фінансового лізингу) №L3414-09/09
від 22.09.2009р., у відповідності з якою
сторони дійшли згоди внести зміни до
Додатку №1 "Графік розрахунку
заборгованості" до Договору та
викласти його в новій редакції, що є
Додатком №1 до зазначеної Угоди.

У зв'язку із наявністю у
Лізингоодержувача простроченої
заборгованості за договором та
виявленням бажання Лізингоодержувача
здійснити реструктуризацію цієї
заборгованості та продовжити
користуватися предметом лізингу, між
сторонами була укладена та підписана
Додаткова угода від 04.05.2011р., якою було
внесено ряд змін до основного договору.

Пунктом 5 цієї угоди сторони визначили,
що номер договору змінюється на LC3414-05/11.
З моменту підписання цієї угоди
Лізингодавець буде виставляти
рахунки-фактури на сплату поточних
лізингових платежів за договором з
урахуванням нового номеру договору, а
всі платежі за договором фінансового
лізингу № LC3414-09/09 від 22.09.2009р., будуть
здійснюватися на підставі договору
фінансового лізингу LC3414-05/11.

Зі змісту договору вбачається, що за
правовою природою він є договором
фінансового лізингу, який припадає під
правове регулювання норм Закону
України «Про фінансовий лізинг», а
також статей 806-809 Цивільного кодексу
України та статті 292 Господарського
кодексу України.

За приписами частини 2 статті 1, пункту 2
частини 2 статті 11 Закону України „Про
фінансовий лізинг", частини 1 статті 806
Цивільного кодексу України та частини
1 статті 292 Господарського кодексу
України за користування майном на
умовах фінансового лізингу
лізингоодержувач має сплачувати
лізингові платежі.

В матеріалах справи містяться копії
рахунків-фактур за період з травня 2011р.
по квітень 2012р., а саме: рахунок-фактура
№LC3414-05/11-/1-002 від 04.05.2011р. на суму
1874,23грн., № LC3414-05/11/3-004 від 01.07.2011р. на
суму 25029,47грн., № LC3414-05/11/4-006 від 01.08.2011р.
на суму 25007,96грн., № LC3414-05/11/5-008 від
01.09.2011р. на суму 25084,31грн., № LC3414-05/11/6-010
від 03.10.2011р. на суму 25105,90грн.,
№LC3414-05/11/7-012 від 01.11.2011р. на суму
25110,61грн., № LC3414-05/11/8-014 від 01.12.2011р. на
суму 25148,23грн., № LC3414-05/11/9-016 від 03.01.2012р.
на суму 25263,06грн., № LC3414-05/11/10-018 від
01.02.2012р. на суму 25192,98грн., № LC3414-05/11/11-020
від 01.03.2012р. на суму 25125,89грн., №
LC3414-05/11/12-022 від 02.04.2012р. на суму 25203,71грн.

За ствердженням позивача, у зв'язку із
невиконанням відповідачем умов
договору фінансового лізингу у період
з травня 2011р. по квітень 2012р. за
останнім утворилася заборгованість,
яка на момент звернення до суду із
позовом складає 251632,13грн.

Виходячи з умов договору щодо
визначення лізингових платежів,
наявності розбіжностей у сторін щодо
їх розміру у грошовому еквіваленті,
ухвалою господарського суду Донецької
області від 25.10.2012р. за клопотанням
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхове будівництво
«Альтком», м. Донецьк було призначено
судово-бухгалтерську експертизу,
проведення якої доручено судовому
експерту Машиниченко О.А.

На вирішення експерта поставлені
наступні питання: Чи підтверджується
документально заборгованість
Відповідача відповідно до умов
договору фінансового лізингу № LС3414-09/09
від 22.09.2009р. та у якому розмірі? Чи
відповідають суми зазначені у позовній
заяві умовам договору фінансового
лізингу? У якому розмірі
підтверджуються витрати відповідача,
пов'язані з веденням (обслуговуванням)
договору фінансового лізингу?

Висновком судово-економічної
експертизи №371/24 по господарській
справі №5006/12/88/2012 в описовій частині
встановлено, що відповідно до умов
пункту 1.5. "Сума заборгованості
Лізингоодержувача згідно Графіку,
зазначена в пункті 1.2. цієї Угоди
розраховується за курсом 8,09 грн. за 1
долар США.

При цьому згідно пункту 1.7. тієї же
угоди "База розрахунку лізингових
платежів у грошовому еквіваленті
іноземної валюти становить 30181, 55
Доларів США", що на 448,33 долара США (30181,55-
29733,21) перевищує суму розраховану за
умовами цієї же угоди.

Таким чином угода від 04.05.2011р. містить
взаємно суперечливі відомості
відносно бази розрахунку лізингових
платежів, що в свою чергу вимагає
розрахунку суми зобов'язань за
відомостями первинних бухгалтерських
документів.

Крім того, в зазначеному висновку по
першому-третьому питанню зазначається,
що, на підставі наданих для проведення
дослідження первинних документів, що
мають реквізити передбачені пунктом 2
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні" та відповідають
вимогам чинного законодавства,
додаткові витрати, понесені ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ
надається можливим підтвердити в
загальній сумі 1664,82грн. з ПДВ, наданими
для дослідження первинними
бухгалтерськими документами не
представляється можливим визначити
суму остаточної вартості предмета
лізингу та встановити документальну
обґрунтованість нарахованих сум
грошових зобов'язань.

Також слід зазначити, що як до позовної
заяви, так і для проведення дослідження
експерту не надані засвідченні копії
платіжних документів по сплаті
відповідачем лізингових платежів за
договором (№LC 3414-09/09 від 22.09.2009р.).

Згідно вимог передбачених статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

В супереч зазначеним нормам права
позивач не довів належними та
допустимими доказами наявність
заборгованості відповідача у розмірі
251632,13грн., не надав суду первинних
документів, що мають реквізити,
передбачені п.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерській облік і фінансову
звітність в Україні». Не надав
обґрунтованого розрахунку стягнення
заборгованості з посиланнями на
докази.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
господарським судом стягнуто з
відповідача заборгованості у розмірі
1664,82 грн. При цьому в обґрунтування
стягнутої суми суд не послався а ні на
первинні документи, які б
підтверджували це стягнення, а ні на
відповідні норми права, не визначив
період виникнення боргу.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
про наявність у відповідача перед
позивачем основного боргу в сумі 1664,82
грн., оскільки судом у мотивувальній
частині рішення зазначено, що:
«додаткові витрати, понесені ТОВ
«Райффайзен Лізинг Аваль» надається
можливим підтвердити в загальній сумі
1664,82грн.». При цьому предметом позову
визначено лише стягнення суми боргу,
будь-які інші позовні вимоги не
заявлялись.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

З огляду на наведене, в цій частині
рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів не приймає посилання
апелянта на те, що наданий судовим
експертом висновок судово-економічної
експертизи №371/24 не ґрунтується на
принципах законності з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про судову експертизу» судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду. Водночас і згідно з
частиною першою статті 41
Господарського процесуального кодексу
України експертиза призначається для
з'ясування питань, що потребують
спеціальних знань.

За змістом пункту 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
неприпустимо ставити перед судовими
експертами правові питання, вирішення
яких чинним законодавством віднесено
до компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо. Судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 25.10.2012р. експерта
попереджено про кримінальну
відповідальність за надання завідомо
неправдивого висновку відповідно до
вимог передбачених статтею 384
Кримінального кодексу України та за
відмову від надання висновку
відповідно до приписів статті 385
Кримінального кодексу України.

Статтею 42 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що висновок судового
експерта повинен містити докладний
опис проведених досліджень, зроблені в
результаті їх висновки і обґрунтовані
відповіді на поставлені господарським
судом питання. Висновок подається
господарському суду в письмовій формі,
і копія його надсилається сторонам.

З матеріалів справи вбачається, що
висновок судово-економічної
експертизи №371/24 від 10.10.2013р. по
господарський справі №5006/12/88/2012
складено у відповідності до вимог
статті 42 Господарського
процесуального кодексу України та
Закону України «Про судову
експертизу».

Отже, господарський суд правомірно
надав оцінку висновку
судово-економічної експертизи №371/24
від 10.10.2013р. у даній справі у сукупності
з іншими доказами у справі.

За приписами статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду Донецької
області від 24.10.2013р. поновлено
провадження у справі та розгляд справи
призначено на 29.10.2013р. Зазначену ухвалу
було скеровано рекомендованим листом з
повідомленням на адресу позивача
25.10.2013р., що підтверджується вихідним
штемпелем суду першої інстанції на
зворотній стороні ухвали та списком
поштових відправлень рекомендованих
листів №413 від 25.10.2013р.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не погоджується з твердженням
апелянта щодо неналежного
повідомлення позивача про час та місце
судового розгляду, оскільки вважає
зазначені доводи безпідставними і
такими, що не ґрунтуються на приписах
Господарського процесуального
кодексу.

Таким чином, відповідно до приписів
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач не скористався своїми правами
щодо прийняття участі у розгляді
справи.

Пунктом 4 частини 3 статті 129
Конституції України основними
засадами судочинства є - змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

При таких обставинах не вбачається
порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права, щодо
неповідомлення позивача про місце
засідання належним чином.

З огляду на вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
не є обґрунтованими та не спростовують
висновків викладених у рішенні суду
першої інстанції, внаслідок чого
апеляційна скарга на рішення
господарського суду Донецької області
від 29.10.2013р. у справі №5006/12/88/2012 не
підлягає задоволенню.

Одночасно, здійснивши повний перегляд
справи, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції не
мав правових підстав для стягнення
суми у розмірі 1664,82грн., за таких
обставин рішення господарського суду
Донецької області від 29.10.2013р. у справі
№5006/12/88/2012 підлягає частковому
скасуванню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ на
рішення господарського суду Донецької
області від 29.10.2013р. у справі №5006/12/88/2012
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 29.10.2013р. у справі №5006/12/88/2012
- скасувати частково.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль», м. Київ до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шляхове
будівництво «Альтком», м. Донецьк щодо
стягнення заборгованості в сумі
1664,82грн. та витрат по сплаті судового
збору в сумі 33,30грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

Головуючий
Н.В. Ломовцева

Судді:
Н.М. Принцевська

О.А.Скакун

Надруковано 6 прим.:

1. Позивачу;

2-3. Відповідачу;

4. У справу;

5. ДАГС;

6. ГСДО.