ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.14р. Справа № 904/8647/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВТО-КАПІТАЛ",

м. Дніпропетровськ

до Відповідача - 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровський автоцентр МАЗ", м.
Дніпропетровськ

Відповідача - 2: Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області,
м. Дніпропетровськ

про визнання недійсними додаткових
угод до договору

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Хандога В.В. - представник
(дов. № 45 від 08.01.2014 року)

Тейтеля О.В.- представник
(дов. № 44 від 08.01.2014 року)

від відповідача-1: Сімон Р.П. -
представник (дов. № 16/01 від 16.01.2014 року)

від відповідача - 2: Іванченко І.С.-
представник (дов. № 70 від 02.08.2013 року)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „ВТО-КАПІТАЛ"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Дніпропетровський авто центр МАЗ" та
відповідача-2: Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
про визнання недійсним договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-1945-ОД від
27.11.2005 року та додаткових угод до нього
від 22.05.2012 року та 11.03.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.11.2005
року між Відповідачем-1 та
Відповідачем-2 було укладено договір
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-1945-ОД. 22.05.2012
р. та 11.03.2013 р. відповідач-1 та
відповідач-2 уклали додаткові угоди до
договору оренди. Додатковою угодою від
22.05.2012 р. строк дії договору оренди було
продовжено на строк до 01.03.2013 р., а
додатковою угодою від 11.03.2013 р. - на
строк з 02.03.2013 р. по 01.02.2014 р. включно. З
урахуванням додаткових угод від 12.05.2012
р. та 11.03.2013 р. строк дії дого вору
оренди № 12/02-1945-ОД від 27.11.2005 р. складає 8
років та 67 днів.

Оскільки договір оренди № 12/02-1945-ОД від
27.11.2005 р. з урахуванням продовження сто
ронами терміну оренди фактично діє
більше ніж три роки, цей договір оренди
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Продовження строку дії
договору оренди до 01.02.2014 р. шля хом
укладення відповідачами вищевказаних
додаткових угод є незаконним, так як
сам договір оре нди, а також його
невід'ємні частини - додаткові угоди
від 12.05.2012 р. та 11.03.2013 р. - підляга ють
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Через те, що відповідачами
не було дотримано вимог закону про
нотаріальне посвідчення до говору
оренди, цей договір, а також додаткова
угода від 22.05.2012 р. і додаткова угода від
11.03.2013 р. у відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК
України є нікчемними.

Порушення своїх прав позивач
обґрунтовує тим, що у квітні 2013 року
відповідач-1 по справі - товариство з
обмеженою відповідальністю «Дніп
ропетровський автоцентр МАЗ» -
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТО-КАПІТАЛ» про
відшкодування збит ків у сумі
543 198,87 гривень. При цьому позовні
вимоги обґрунтовані існуванням
договору орен ди № 12/02-1945-ОД від 27.11.2005
р. та додаткових угод від 12.05.2012 р. та
11.03.2013 р. За даним позовом була порушена
справа № 904/3641/13. Таким чином, договір
оренди з додатковими угодами є
підставою позову по справі № 904/3641/13.

20.11.2013 року представник позивача надав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, в якій визнає, що строк дії
договору оренди менше трьох років, тому
підстав для нотаріального посвідчення
та державної реєстрації договору
оренди немає. Однак, додаткова угода
від 22.05.2012 р. та додаткова угода від
11.03.2013 р. до договору оре нди згідно з
діючим законодавством та відповідно до
п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господар
ського суду України № 12 від 29.05.2013 р.
підлягали обов'язковому нотаріальному
посвідчен ню, оскільки цими
додатковими угодами продовжувався
строк дії договору на строк понад три
роки. Тому, просить суд визнати
недійсними додаткову угоду від 22.05.2012
року та додаткову угоду від 11.03.2013 до
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-1945-ОД від 27.11.2005 року.

21.11.2013 року представник відповідача-2
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області відзив на
позовну заяву, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
якщо із закінченням строку договору
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) його дію
було продовжено і наведене призвело до
збільшення загального строку
користування орендованим майном, який
складає понад три роки, це не може бути
підставою для визнання такого договору
нікчемним у зв'язку з відсутністю його
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації, якщо на момент
укладення такого договору він
відповідно до частини другої статті 215
ЦК України відповідав вимогам частини
другої статті 793 та статті 794 ЦК України.

Відповідач-2 зазначає, що на час
укладання цього договору оренди
сторонами за цим договором було чітко
дотримано всіх вимог чинного
законодавства України з питань оренди.

09.12.2013 року представник відповідача-1
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області відзив на
позовну заяву, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
з огляду на наступне. Договір оренди
було укладено на строк 11 місяців, а тому
в момент його підписання сторонами
було чітко дотримано усіх вимог
законодавства, нотаріальному
посвідченню зазначений договір не
підлягав.

Додатковою угодою до договору від 22
травня 2012 року пункт 10.1. розділу 10
доповнено другим абзацом та викладено
його в наступній редакції: «Цей договір
є пролонгованим з 02.04.2012 по 01.03.2013 року».

Додатковою угодою до договору від 11
березня 2013 року пункт 10.1. розділу 10
доповнено другим абзацом та викладено
його в наступній редакції: «Цей договір
є пролонгованим з 02.03.2013 по 01.02.2014 року».

Таким чином, щорічними додатковими
угодами до договору строк його дії,
встановлений абзацом першим пункту 10.1,
не збільшувався. Додатковими угодами
від 22 травня 2012 року та від 11 березня 2013
року пункт 10.1. розділу 10 доповнювався
другим абзацом в якому йдеться лише про
пролонгацію договору. Терміни такої
пролонгації не перевищують три роки та
складають лише 11 місяців.

Відповідач-1 зазначає, що відповідно до
частини 1 пункту 2.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року № 12 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна» з урахуванням
змісту статті 236 ЦК України і частини
третьої статті 207 ГК України
зобов'язання за визнаним недійсним
договором оренди припиняються на
майбутнє.

Таким чином у позивача відсутні
правові підставі для подання позовної
заяви оскільки, в результаті її
задоволення зобов'язання між
відповідачем-1 та відповідачем-2 будуть
припинені тільки на майбутнє, та
відповідно, наслідки такого припинення
не будуть мати впливу на розгляд справи
№ 904/3641/13, де розглядається питання про
відшкодування збитків завданих ТОВ
«Дніпропетровський автоцентр МАЗ» з
боку ТОВ «ВТО-КАПІТАЛ» за період з
квітня 2012 року по березень 2013 року.
Договір оренди №12/02-1945-ОД від 27.05.2005
року разом з додатками, не є підставою
позовної заяви № 904/3641/13, як зазначає
позивач. На його підставі лише зроблені
розрахунки завданих збитків у вказаний
вище період.

24.12.2013 року представник позивача надав
пояснення, в яких зазначає, що із змісту
позовної заяви ТОВ "Дніпропетровський
автоцентр МАЗ" по справі № 904/3641/13
очевидно, що вимоги ТОВ
„Дніпропетровський автоцентр МАЗ" до
ТОВ "ВТО-КАПІТАЛ" ґрунтуються саме на
оспорюваних Додаткових угодах від
12.05.2012 р. та 11.03.2013 р. У справі № 904/3641/13
Відповідач-1 ствер джує, що
зобов'язання по сплаті орендних
платежів, які на думку відповідача-1 є
його збитками, виникло саме внаслідок
підписання відповідачем-1 та
відповідачем-2 оспорюваних додаткових
угод від 12.05.2012 р. та 11.03.2013 р. Розмір
вимог про стягнення збитків у справі №
904/3641/13 також визначається виходячи з
сум орендної плати, встановленої саме
додатковими угодами від 12.05.2012 р. та
11.03.2013 р. Припинення зобов'язання за
додатковими угодами на майбутнє, як це
встановлено у п. 2.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 12
від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосу вання законодавства про
оренду (найм) майна", буде стосуватися
лише взаємовідносин сторін до говору
оренди - відповідача-1 та відповідача-2.

Таким чином, для захисту прав позивача
мають значення не факт припинення
зобов'язань на майбутнє між
відповідачами за оспорюваними
додатковими угодами від 12.05.2012 р. та
11.03.2013р., а правові наслідки визнання
цих додаткових угод недійсними з
моменту їх вчинення.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 23.01.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та наявні
докази, вислухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2005 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Дніпропетровський автоцентр МАЗ"
(орендар) було укладено договір оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-1945-ОД (а.с.11).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 27.11.2005 року відповідач-2 передав в
оренду відповідачу-1 Будівлю № 31
Головний корпус ремонтно-механічної
майстерні (РММ), загальною площею 2 800,00
кв.м. (а.с.81).

Відповідно до абзацу 1 пункту 10.1
договору цей договір діє з 27.11.2005 року
по 17.10.2006 року включно. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору,
повній оплаті за договором і при
наданні інформації щодо виконання умов
цього договору, а саме: наявності
договору страхування, дозволу пожежної
інспекції та узгодження
балансоутримувача, договір, за заявою
орендаря щодо продовження терміну дії,
може бути продовжений на тих самих
умовах, які передбачені у договорі
(абзац 2 пункту 10.1 договору).

Отже, строк дії договору складає 11
місяців.

Додатковою угодою від 17 листопада 2006
року до цього договору були внесені
зміни до абзацу 1 пункту 10.1, а саме:
договір діє до 27.09.2007 року. Підписавши
цю додаткову угоду сторони погодили, що
строк дії договору складає 1 рік 10
місяців.

Додатковою угодою від 11 травня 2007 року
до цього договору були внесені зміни до
абзацу 1 пункту 10.1, а саме: цей договір
діє до 10.04.2010 року. Підписавши цю
додаткову угоду сторони погодили, що
строк дії договору складає 4 роки 4
місяці 14 днів.

Додатковою угодою від 29.06.2010 року до
цього договору були внесені зміни до
абзацу 1 пункту 10.1, а саме: цей договір
діє до 01.04.2012 року. Підписавши цю
додаткову угоду сторони погодили, що
строк дії договору складає 6 років 4
місяці 5 днів.

Додатковою угодою від 22.05.2012 року до
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-1945-ОД пункт 10.1. Розділу 10 доповнено
другим абзацом та викладено його в
наступній редакції: «Цей договір є
пролонгованим з 02.04.2012 по 01.03.2013 року
включно. Абзац 2 п.10.1 вважати абзацом 3
відповідно» (а.с.16).

Додатковою угодою від 11.03.2013 до
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-1945-ОД пункт 10.1. Розділу 10 доповнено
другим абзацом та викладено його в
наступній редакції: «Цей договір є
пролонгованим з 02.03.2013 по 01.02.2014 року
включно. Абзац 2 п.10.1 вважати абзацом 3
відповідно» (а.с.18).

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує провадження
у справі за позовами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного
кодексу України).

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до пункту 2.10 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
якщо чинне законодавство прямо не
визначає кола осіб, які можуть бути
позивачами у справах, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними,
господарському суду для вирішення
питання про прийняття позовної заяви
слід керуватися правилами статей 1 і 2
ГПК. Отже, крім учасників правочину
(сторін за договором), а в передбачених
законом випадках - прокурора, державних
та інших органів позивачем у справі
може бути будь-яке підприємство,
установа, організація, а також фізична
особа, чиї права та охоронювані законом
інтереси порушує цей правочин.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
особи чиї права та охоронювані законом
інтереси порушені, а суд шляхом
розгляду відповідних судових справ та
прийняття рішень здійснює захист прав
і охоронюваних законом інтересів які
порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і відповідно ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

У квітні 2013 року відповідач-1 по справі -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
автоцентр МАЗ» - звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«ВТО-КАПІТАЛ» про відшкодування зби
тків у сумі 543 198,87 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ
«Дніп ропетровський автоцентр МАЗ»
було придбане нерухоме майно в березні
2008 р., однак, до власного нерухомого
майна, ТОВ «Дніпропетровський
автоцентр МАЗ» вільного доступу не має,
оскільки вулиця Гвардійська
безпосередньо межує з об'єктами
нерухомого майна, що належать ТОВ
„ВТО-КАПІТАЛ", а саме будівлею сторожки
літ. В-1 та споруди (огорожі, ворота) №3,
№4, №5 (придбані відповідачем у ТОВ
"Поляріс" згідно договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 17
грудня 2010 року). Після проходу через
будівлю сторожки літ В-1, або проїзду
через металеві ворота (споруда №5) на
шляху потрапляння до нерухомого майна
ТОВ «Дніп ропетровський автоцентр
МАЗ» знаходяться металеві ворота
(споруда №2). Зазначені об'єкти ТОВ
„ВТО-КАПІТАЛ" знаходяться на земельній
ділянці, що не надана йому у постійне
або тимчасове користування. З першого ж
дня придбання переліченого вище майна,
ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ»
не має можливості його вільного
використання, оскільки ТОВ
„ВТО-КАПІТАЛ" чинить перешкоди у
вільному доступі ТОВ
«Дніпропетровський автоцентр МАЗ» до
належного йому майна. За наявності
перешкод з боку ТОВ „ВТО-КАПІТАЛ" у
вільному доступі до власного
нерухомого майна ТОВ
«Дніпропетровський автоцентр МАЗ» був
вимушений підписати договір оренди №
12/02-1945-ОД від 27.12.2005 р., додаткову угоду
від 22.05.2012 р. та додаткову угоду від
11.03.2013р. для безперервного здійснення
господарської діяльності, та
продовжувати орендувати майно на
невигідних для себе умовах та
сплачувати додаткові витрати у вигляді
сплати орендної плати, що і призвело до
спричинення збитків у вигляді
додаткових витрат. Тому, ТОВ «Дніп
ропетровський автоцентр МАЗ» просить
стягнути з ТОВ „ВТО-КАПІТАЛ" збитки у
розмірі 543 198,87 грн.

На сьогоднішній день справа № 904/3641/13
знаходиться на новому розгляді
господарського суду Дніпропетровської
області (суддя Васильєв О.Ю.) після
скасування попередніх рішень по цій
справі Вищим господарським судом
України Постановою від 08.10.2013 року.

Підставою подання позову у справі №
904/3641/13 є неправомірні дії ТОВ
„ВТО-КАПІТАЛ" щодо не допуску ТОВ «Дніп
ропетровський автоцентр МАЗ», як
власника свого майна, до володіння. Як
обґрунтування розміру збитків ТОВ
«Дніп ропетровський автоцентр
МАЗ»посилається на договір орен ди №
12/02-1945-ОД від 27.11.2005р. та додаткові угоди
від 12.05.2012р. та 11.03.2013р.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача про те, що розгляд
господарським судом Дніпропетровської
області справи № 904/3641/13 призвів до
порушення прав позивача, Зокрема, якщо
позивач не згоден з процесуальними
рішеннями по іншій судовій справі, він
має право на їх оскарження в
установленому порядку.

Існування оспорюваних додаткових угод
не призвело до порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача, оскільки, само по собі
існування оскаржувальних угод ніяким
чином не впливає на права та обов'язки
позивача.

Позивач вважає свої права порушеними
лише з того часу, як відповідач-1 подав
позов проти нього про відшкодування
збитків, обґрунтовуючи цей позов в тому
числі, але не виключно тим, що він
змушений був продовжувати дію договору
оренди.

Реалізація права звернення до суду не
може розглядатись як порушення прав
іншої особи. Право на судовий захист
гарантується Конституцією, зокрема, ч. 1
ст. 55, відповідно до якої права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Крім того, позивач не позбавлений під
час розгляду справи № 904/3641/13 прав
наданих йому ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема, подавати докази, брати участь
у дослідженні доказів, заявляти
клопотання, давати усні та письмові
пояснення господарському суду,
наводити свої доводи і міркування з
усіх питань, що виникають у ході
судового процесу, заперечувати проти
клопотань і доводів інших учасників
судового процесу, оскаржувати судові
рішення господарського суду в
установленому цим Кодексом порядку, а
також користуватися іншими
процесуальними правами, наданими їм
цим Кодексом.

Щодо суті позовних вимог,
господарський суд зазначає, що
оскаржуваними угодами строк дії
договору лише пролонговувався на 11
місяців. Збільшення строку дії
договору з 11 місяців до 6 років 4 місяців
5 днів здійснювалось додатковою угодою
від 17 листопада 2006 року, додатковою
угодою від 11 травня 2007 року та
додатковою угодою від 29.06.2010 року, які
не є предметом розгляду по цій справі.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно частини 2 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Оскільки, за результатами розгляду
справи, суд не вбачає факту порушення
прав чи охоронюваних законом інтересів
позивача, тому, господарський суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається при відмові
в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115
- 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текс рішення складено 28.01.2014 р.

Суддя Я.С. Золотарьова