ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.01.2014
Справа № 905/5452/13

Господарський суд Донецької області у
складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,
суддів Говоруна О.В., Захарченко Г.В.,

при секретарі судового засідання
Поддубній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»

до Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України»

про визнання договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-Доб
недійсним,

за участю представників:

від позивача: Гумуржи Т.В., за довір.,

Тальянова Д.Л., за довір.,

від відповідача: Артамонової А.А., за
довір.,

у
судовому засіданні 25 листопада 2013 року

оголошувалось перерва до 13 січня 2014
року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
звернулось до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України» про
визнання договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-Доб
недійсним.

Правовою підставою позовних
вимог позивач вважає норми статей 203, 215,
217, 638, 712 Цивільного кодексу України,
статті 265 Господарського кодексу
України. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що
договір купівлі-продажу (поставки) від
04 січня 2012 року №12-Доб не відповідає
вимогам законодавства, оскільки
сторонами не узгоджені істотні умови
щодо предмету договору, кількості
товару та ціни, строків поставки
товару. Специфікації до договору
сторонами не укладались. Зазначені
обставини, на думку Позивача, свідчать
про невідповідність спірного договору
вимогам законодавства, що є підставою
для недійсності цього правочину Просив
визнати вищевказаний договір
недійсним.

04 вересня 2013 року представником
відповідача через канцелярію суду
надане клопотання про розгляд справи у
колегіальному складі та фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Розпорядженням голови
господарського суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року справу передано
на розгляд судової колегії у складі
головуючого судді Кучерявої О.О.,
суддів Нестеренко Ю.С., Говоруна О.В.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 25 листопада 2013 року внесено зміни
до складу судової колегії, суддю
Нестеренко Ю.С. замінено на суддю
Захарченко Г.В.

02 вересня 2013 року через
канцелярію суду від представника
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому останній зазначив, що
сторонами у встановленому законом
порядку і формі досягнуто згоди
відносно всіх істотних умов договору,
текст якого був підписаний обома
сторонами і скріплений печатками
підприємств. Зазначив, що вказаний факт
підтверджується видатковими
накладними, рахунками на оплату товару,
в яких сторони погодили асортимент
товару, його кількість та ціну. У
видаткових накладених та рахунках
маються посилання на спірний договір. В
підтвердження оплати отриманого
товару позивачем надав копії
банківських виписок. Просив відмовити
в задоволенні позовних вимог.

01 листопада 2013 року представником
позивача через канцелярію суду надані
заперечення на відзив на позовну заяву,
в яких зазначив, що сторонами не
досягнуто згоди з усіх істотних умов
спірного договору. На думку позивача не
існує жодних доказів, які б свідчили
про наявність у позивача волі і
волевиявлення на отримання саме того
товару, найменування, асортимент,
кількість та ціна якого зазначені у
видаткових накладних,
рахунках-фактурах, наданих
відповідачем. Просив визнати договір
недійсним у зв'язку з тим, що він є
неукладеним.

Представники позивача у судовому
засіданні надали пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві, просили
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у
судовому заперечував проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

За клопотанням представника
відповідача розгляд справи
здійснювався із застосуванням засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням того, що норми
статті 38 Господарського
процесуального кодексу України, щодо
обов`язку господарського суду
витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а норми
статті 129 Конституції України одним з
принципів судочинства визначають
свободу у наданні сторонами суду
доказів та у доведенні перед судом їх
переконливості, судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає за можливе розглянути справу
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами.
Вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
суд,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Транспортні
системи України (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
(Покупець) підписаний договір купівлі
продажу №12-Доб (надалі по тексту
договір), за умовами якого в порядку та
на умовах, предбачених договором
постачальник зобов'язується поставити
(передати у власність) Покупцю, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити продукцію (Товар).

Найменування товару, кількість та
ціна визначаються в специфікаціях до
договору, яка є невід'ємною його
частиною (пункт 1.2 договору).

За умовами пункту 2.1 договору
загальна ціна договору визначається в
національній валюті України та
дорівнюється сумі загальних цін усіх
партій товару, предбаченого
Специфікаціями.

Згідно із пунктом 4.1 договору
оплата кожної партії товару
проводиться за фактом поставки:

- шляхом перерахування грошових коштів
в національній валюті України з
поточного рахунку Покупця на поточний
рахунок Постачальника. Строк оплати - 60
днів, але не ріже одного разу на
тиждень. Оплата частинами
допускається.

- шляхом видачі векселя.

Форма оплати встановлюється в
Специфікації на поставку окремих
партій товару та застосовується
виключно за сплатою даної партії
товару.

Договір вступає в силу з дати його
підписання обома сторонами та діє до 31
грудня 2013 року (включно), а з фінансових
зобов'язань - до повного їх виконання
сторонами за договором (пункт 8.1
договору).

В обґрунтування позовних вимог
посилається на той факт, що зазначений
договір є недійсним з моменту його
укладення, оскільки сторонами не
узгоджені істотні умови договору.

Згідно із статтею 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статтей 43, 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
певними засобами доказування ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Заявляючи позов про визнання
недійсним договору, позивач має
довести наявність тих обставин, з якими
закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків.

Згідно із статтями 4, 10 та 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України. Зміст
правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Статтею 202 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво-чи
багатосторонніми (договори).

Статтею 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Відповідно до якої,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання
договору недійсним, суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
договорів недійсними: відповідність
договору вимогам закону, додержання
встановленої форми договору,
дієздатність сторін за договором, у
чому конкретно полягає порушення
вільного волевиявлення та не
відповідність його внутрішній волі
учасника правочину, не спрямованість
сторони на реальне настання правових
наслідків правочину та інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Аналогічна позиція також
викладена у постанові Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику про визнання угод недійсними"
від 06.11.2009р. № 9, відповідно до якої
угода може бути визнана недійсною лише
з підстав і з наслідками, передбаченими
законом; в кожній справі вирішуючи спір
про визнання угоди недійсною суд
повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання
певних юридичних наслідків.

Договір є укладеним, якщо сторони
в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ст. 638 ЦК
України, 180 ГК України).

За своєю правовою природою
спірний договір - є договором
купівлі-продажу.

Згідно із статтею 1
Господарського кодексу України до
спірних договорів слід застосовувати
відповідні положення Господарського
кодексу України, оскільки між
сторонами склалися господарські
правовідносини, то і спірні договори - є
господарським договорами.

Відповідно до статті 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України, з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Приписами статті 655 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частина 1 статті 691 Цивільного
кодексу України передбачає, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до статті 632 ЦК
України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається. Якщо ціна у договорі не
встановлена і не може бути визначена
виходячи з його умов, вона визначається
виходячи із звичайних цін, що склалися
на аналогічні товари, роботи або
послуги на момент укладення договору.

Господарський кодекс України
відносить ціну договору до істотних
умов кожного господарського договору
(статті 180, 189 ГК України), у зв'язку з чим
господарські договори купівлі-продажу
обов'язково повинні містити умову про
ціну продукції з вказівкою суми
виходячи із звичайних цін, що склалися
на аналогічні товари на момент
укладення договору або формулу
розрахунку складового платежу.

З тексту договорів вбачається, що
сторони погодили такі істотні умови,
як: строк дії договору,
відповідальність сторін, права та
обов'язки сторін, порядок вирішення
спору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Передбачається, що якщо сторони
досягли угоди укласти даний договір, то
тим самим вони погодилися і з тими
умовами, які містяться в законодавстві
про цей договір. Проте, якщо сторони не
бажають укласти договір за звичайних
умов, вони можуть включити в зміст
договору пункти, що відміняють або
змінюють звичайні умови, принаймі, що
останні визначені диспозитивною
нормою.

Приписи норм глав 21
Господарського кодексу України, 52, 54
Цивільного кодексу України, відносно
ціни, предмету носять імперативний
характер, тому не можуть
застосовуються сторонами на власний
розсуд.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті
180 ГК України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою сторін, спрямованою
на встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Аналогічний припис містить
стаття 638 ЦК України.

Пунктами 1.2, 2.1 спірного договору
сторони визначили, що найменування
товару, кількість, ціна та форма оплати
визначаються в специфікації до
договору, яка є невід'ємною його
частиною. Загальна ціна договору
визначається в національній валюті
України та дорівнюється сумі загальних
цін усіх партій товару, предбаченого
Специфікаціями.

З наявних в матеріалах справи
документів, судом встановлено, та не
спростовано сторонами, що Специфікації
до договору останніми не укладались.

При наявності даних обставин, суд
дійшов до висновку, що сторонами під
час підписання спірного договору у
належній формі не досягнуто згоди щодо
таких істотних умов, як предмет та ціна,
що зумовлює до висновку про те, що
договір від 04 січня 2012 року №12Доб є
неукладеним (тобто - такими, що не
відбувся).

Відповідно до частини першої
статті 215 ЦК підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину. Відтак, не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено (п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними")

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір підлягає
покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 80,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Добропільське АТП»
до Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України» про
визнання договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-Доб
недійсним - відмовити.

У судовому засіданні 13 січня 2014
року проголошено та підписано вступну
та резолютивну частину рішення. Повний
текст рішення складено та підписано 20
січня 2014 року.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя
О.О.
Кучерява

Суддя
О.В. Говорун

Суддя
Г.В. Захарченко