Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" січня 2014 р.
Справа № 906/1644/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кравець С.Г.,

при секретарі Заруцькій О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача-1: Левицького І.М. -
директора, протокол загальних зборів
учасників

№1 від 23.11.2011р.,

Нємєцкова В.П. -
представника за довіреністю №97 від
25.12.13р.,

Філімончука Г.М. -
представника за довіреністю №92

від 28.11.2013р.,

від відповідача - 2: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_4 (м.Київ)

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Геозвягель"
(м.Новоград-Волинський),

2) Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_5
(м.Новоград-Волинський)

про визнання недійсним договору від
01.04.2013р. та застосування наслідків
недійсності правочину.

Строк вирішення спору продовжувався за
клопотанням сторін, відповідно до ч.3
ст.69 ГПК України.

ОСОБА_4 звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Геозвягель" та
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
про надання послуг №1 від 01.04.2013р. та
застосування наслідків недійсності
правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що укладення
директором ТОВ "Геозвягель" правочинів
на суму більше 1000,00грн., відповідно до
п.16.3 Статуту ТОВ "Геозвягель", потребує
рішення Вищого органу товариства, а
саме рішення загальних зборів
учасників товариства. У зв'язку з цим,
договір про надання послуг №1 від
01.04.2013р., загальна вартість оплачених
послуг за яким в період з 01.04.2013р. по
червень 2013р. склала 19000,00грн., укладено
директором ТОВ "Геозвягель" з
перевищенням наданих йому повноважень.
Крім цього, оскільки ОСОБА_4 є учасником
ТОВ "Геозвягель", який володіє 50%
корпоративних прав у статутному
капіталі ТОВ "Геозвягель", укладений
директором ТОВ "Геозвягель" з СПД
ОСОБА_5 договір про надання послуг №1
від 01.04.2013р., порушує корпоративні права
ОСОБА_4 на управління. Про укладення
вказаного договору позивач дізнався із
акту про результати позапланової
виїзної документальної перевірки ТОВ
"Геозвягель" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2012 по 30.06.2013 №628/22-00/37808277 від 26.09.2013р.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 11.11.2013р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі №906/1644/13
та призначено її розгляд на 05.12.2013р.

Враховуючи необхідність виконання
відповідачами вимог ухвали суду щодо
надання доказів, направлення запиту по
справі до Новоград-Волинської ОДПІ з
метою витребування доказів,
господарський суд ухвалою від 05.12.2013р.
відклав розгляд справи на 19.12.2013р.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 19.12.2013р.
продовжено строк розгляду спору за
клопотанням сторін, відповідно до ч.3
ст.69 ГПК України та відкладено розгляд
справи на 16.01.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 16.01.2014р. не з'явився. На адресу
господарського суду Житомирської
області 16.01.2014р. від ОСОБА_4 надійшла
заява від 16.01.2014р. про розгляд справи за
відсутності представника позивача.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив з підстав, зазначених у
відзиві на позовну заяву. Так, у відзиві
(№1 від 09.01.2014р.) на позовну заяву, який
надійшов на адресу суду 10.01.2014р., ТОВ
"Геозвягель" посилається на пункт "і"
частини п'ятої ст.41 і ст.59 Закону
України "Про господарські товариства",
відповідно до яких до компетенції
загальних зборів учасників товариства
з обмеженою відповідальністю
віднесено затвердження договорів,
укладених на суму, що перевищує вказану
в статуті товариства. Пунктом 15.10
статуту ТОВ "Геозвягель" до виключної
компетенції загальних зборів
учасників товариства віднесено
прийняття рішення про укладення
правочинів на суму, що перевищує 50
відсотків балансової вартості активів
товариства за даними останньої
фінансової звітності. Отже, на думку
відповідача-1, для визначення суми
правочинів, затвердження яких
відноситься до виключної компетенції
товариства, статут передбачає в якості
критерію балансову вартість активів, а
не розмір статутного фонду. Для цих
цілей саме показник розміру майна
товариства використовується в законі
(ч.2 ст.98 ЦК України, п.22 ч.2 ст.33 Закон
України "Про акціонерні товариства").
Розмір статутного фонду товариства є
фіксованою сумою вкладів засновників
та учасників господарського
товариства (ч.1 ст.87 ГК України), тому цей
показник не відображає матеріального
та фінансового стану товариства і не
може використовуватись для визначення
значного правочину чи розміру
відчуження майна товариства.

Зазначає, що у відповідності із
фінансовим звітом суб'єкта малого
підприємництва станом на 01.01.2013р.
балансова вартість активів ТОВ
"Геозвягель" становила 221,7тис.грн.
Згідно актів, наданих товариству
підприємцем ОСОБА_5, консультативних
послуг, їх вартість за період дії
договору склала 19 тис. грн. Таким чином,
ні на момент укладення договору від
01.04.2013р., ні за наслідками його
виконання, директором товариства
встановлені статутом обмеження
повноважень на вчинення правочинів
перевищені не були.

Посилаючись на вказане, ТОВ
"Геозвягель" просить суд в позові
ОСОБА_4 до ТОВ "Геозвягель" про визнання
недійсним договору про надання послуг
від 01.04.2013р. та застосування реституції
відмовити.

Крім цього, представники відповідача-2
в судовому засіданні зазначили, що
учасник товариства не наділений
суб'єктивним правом здійснення
повноважень власника майна товариства,
він може брати участь в управлінні
товариством в порядку, визначеному
законом та установчими документами,
тому укладення товариством спірного
договору про надання послуг не є
порушенням прав учасника. Вказали, що
метою діяльності товариства є
отримання прибутку від господарської
діяльності. Укладення керівником
відповідача-1, у тому числі,
оспорюваного договору та надання
відповідачем-2 послуг на його виконання
направлено на здійснення
господарської діяльності, внаслідок
якої товариство одержує прибуток, та
виплачує дивіденди. Зазначили, що за
результатами діяльності товариства,
позивачу сплачено значну суму
дивідендів, на підтвердження чого
надали відповідні докази.

Відповідач-2 в судове засідання не
з'явився, вимоги суду не виконав.

Слід зазначити, що копія ухвали
господарського суду Житомирської
області від 19.12.2013р. про відкладення
розгляду справи на 16.01.2014р., яку було
направлено на адресу СПД ОСОБА_5,
зазначену в позовній заяві (11700,
АДРЕСА_1), повернулась 08.01.2014р. до
господарського суду з відміткою
відділення зв'язку "за закінченням
терміну зберігання".

До господарського суду, також із
відмітками відділення зв'язку "за
закінченням терміну зберігання",
повернулись копії ухвал від 11.11.2013р. про
порушення провадження у справі та від
05.12.2013р. про відкладення розгляду
справи на 19.12.2013р., які направлялись
відповідачу-2 за адресою: 11700, АДРЕСА_1.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцем проживання СПД
ОСОБА_5 є: 11700, АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" відомості про юридичну
особу або фізичну особу - підприємця
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Згідно з ч.4 ст.17 вказаного Закону в
Єдиному державному реєстрі містяться
відомості щодо фізичної
особи-підприємця, у тому числі її місце
проживання.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же
зазначено, що в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

З урахуванням викладеного,
господарський суд вважає, що
відповідача-2 було належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, проте, своїм правом приймати
участь в судовому засіданні останній
не скористався.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
16.01.2014р. без участі представників
позивача та відповідача-2, за наявними
матеріалами справи відповідно до ст.75
ГПК України, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору.

Слід зазначити, що 14.01.2014р. на адресу
господарського суду від
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
надійшла копія акту перевірки ТОВ
"Геозвягель" №628/22-00/37808277 від 26.09.2013р.

Заслухавши пояснення присутніх
представників відповідача-1,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

З наявного в матеріалах справи
протоколу №1 загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю "Геозвягель"
м.Новоград-Волинський від 23.11.2011р.
вбачається, що учасники ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 вирішили створити Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Геозвягель" (а.с.127).

Відповідно до Статуту ТОВ "Геозвягель",
державним реєстратором виконавчого
комітету Новоград-Волинської міської
ради Житомирської області 05.12.2011р.
проведено державну реєстрацію
юридичної особи - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Геозвягель" 05.12.2011р., номер запису
0000715 (а.с.50).

Згідно із п. 8.1 Статуту ТОВ "Геозвягель",
для забезпечення діяльності
товариства за рахунок вкладів
учасників створюється статутний
капітал у розмірі 2000,00грн. Частка
кожного з учасників складає 50%, що
становить 1000,00грн.

Метою діяльності товариства є
отримання прибутку від господарської
діяльності товариства (п.6.1 Статуту).

Предметом діяльності товариства,
зокрема, є землеоціночні роботи та всі
види землевпорядних робіт та робіт із
землеустрою (п.6.2 Статуту).

Як вбачається з матеріалів справи,
01.04.2013 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5
(виконавець/відповідач-2) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Геозвягель"
(замовник/відповідач-1) укладено
договір про надання послуг №1 (далі
договір, а.с. 59), відповідно до п.1.1. якого
виконавець зобов'язується надавати, а
замовник прийняти та оплатити наступні
інформаційно-консультаційні послуги:

- надання інформаційних послуг по
телефону (вартість 1 години) - 100,00грн.;

- надання послуг з пошуку інформації
щодо застосування норм земельного
законодавства у сфері проведення
землеустрою (вартість 1 години) -
120,00грн.;

- надання послуг з добору новин і
матеріалів із преси (недійний
моніторинг) щодо змін земельного
законодавства у сфері проведення
землеустрою (вартість 1 години) - 70,00грн.

За надані послуги замовник сплачує
виконавцю винагороду, розмір якої
вказується у відповідних актах
виконаних послуг як готівкою та і на
розрахунковий рахунок виконавця (п.4.1
договору).

Пунктом 7.1 договору сторони обумовили,
що у випадку встановлення
недоцільності або неможливості
виконання договірних обов'язків
зацікавлена сторона вносить
пропозицію про передчасне припинення
дії цього договору, яка повинна бути
невідкладно розглянута.

Датою підписання цього договору
вважається дата, вказана на титульній
сторінці цього договору по рахунку
після місця підписання договору. Цей
договір діє з моменту підписання і до
31.12.2013р. (п.7.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, СПД
ОСОБА_5 було надано Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Геозвягель" протягом квітня-червня
2013р. інформаційно-консультаційні
послуги на загальну суму 19000,00грн., що
підтверджується підписаними
уповноваженими представниками сторін
актами передання-приймання виконаних
послуг №1 від 12.04.2013р. на суму 2000,00грн.
(а.с.60), №2 від 30.04.2013р. на суму 5300,00грн.
(а.с.61), №3 від 13.05.2013р. на суму 2000,00грн.
(а.с.64), №4 від 30.05.2013р. на суму 3300,00грн.
(а.с.63), №5 від 06.06.2013р. на суму 3000,00грн.
(а.с.66) та №6 від 25.06.2013р. на суму 3400,00грн.
(а.с.67). В даних актах вказано, що надані
послуги відповідають умовам договору.

В свою, чергу, ТОВ "Геозвягель" у період
з 12.04.2013р. по 25.06.2013р. сплатило СПД ОСОБА_5
грошові кошти в загальній сумі
19000,00грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
касовими ордерами (а.с.62,65,68).

Слід зазначити, що дія договору про
надання послуг №1 від 01.04.2013р. припинена
за взаємною згодою сторін з 02.09.2013р., про
що свідчить підписана між сторонами
додаткова угода до договору про
надання послуг №1 від 01.04.2013р. від
29.08.2013р. (а.с.182).

Перевірку взаємовідносин відповідачів
за укладеним договором про надання
послуг №1 від 01.04.2013року проведено
Новоград-Волинською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області Міністерства доходів і зборів
України, про що складено акт від
26.09.2013р. №628/22-00/37808277 (а.с.147-161).

Однак, позивач у позовній заяві
посилається на те, що договір про
надання послуг №1 від 01.04.2013 року між
ТОВ "Геозвягель" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 укладено
директором товариства з перевищенням
наданих йому повноважень, оскільки
загальна вартість наданих та оплачених
інформаційно-консультаційних послуг
складає 19000,00грн.

Вказує, що укладення директором цього
договору порушує корпоративні права
позивача на управління товариством,
оскільки рішення про укладення
останнього мали приймати загальні
збори учасників.

Розглядаючи питання щодо
правомірності та обґрунтованості
позовних вимог у даній справі,
господарський суд приймає до уваги
вищевикладене, а також, наступне.

Згідно з п.3.1 Статуту ТОВ "Геозвягель",
учасники товариства, зокрема, мають
право брати участь в управлінні
справами товариства в порядку,
визначеному в установчих документах.

У п.4.6 Статуту визначено, що товариство
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та законодавства. Порядок
створення органів товариства
встановлюється цим Статутом та
законодавством.

Відповідно до п.4.14 Статуту, відносини
товариства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюється на основі правочинів.
Товариство вільне у виборі предмета
договору (угоди, контракту), визначенні
зобов'язань, будь-яких інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Вищим органом товариства є загальні
збори учасників. Вони складаються з
учасників товариств або призначених
ними представників. Загальні збори
мають право приймати рішення з усіх
питань діяльності товариства, у числі і
з тих, що передані загальними зборами
до компетенції виконавчого органу
(п.15.1, п.15.7 Статуту).

Відповідно до п.15.8 Статуту, загальні
збори скликаються не рідше двох разів
на рік. Позачергові загальні збори
скликаються головою товариства у разі
неплатоспроможності товариства, а
також у будь-якому іншому випадку, якщо
цього потребують інтереси товариства в
цілому, зокрема, якщо виникає загроза
значного скорочення статутного
капіталу. Загальні збори повинні також
скликатися на вимогу виконавчого
органу.

До виключної компетенції загальних
зборів належить, зокрема, прийняття
рішення про укладення правочинів на
суму, що перевищує 50 відсотків
балансової вартості активів
товариства за даними останньої
фінансової звітності (п.п.6 п.15.10
Статуту).

У п.15.10 Статуту передбачено, що питання,
віднесені до виключної компетенції
загальних зборів, не можуть бути
передані для вирішення виконавчому
органу товариства.

Згідно п.16.1 Статуту, виконавчим органом
товариства є директор, який обирається
загальними зборами учасників
безстроково та здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є
підзвітним загальним зборам.

Директор вирішує усі питання
діяльності товариства, за винятком тих,
що належать до виключної компетенції
загальних зборів, діє від імені
товариства в межах, встановлених
законодавством та цим Статутом (п.16.2
Статуту).

Відповідно до п.16.3 Статуту, директор, у
тому числі, приймає рішення про
укладення правочинів, в тому числі
договорів застави, продажу основних
засобів товариства, кредитні договори
тощо, на суму, що не перевищує 50%
статутного капіталу товариства.

Витягом з ЄДР за №985558 від 04.11.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_1 як керівник
товариства приймає рішення про
укладання правочинів, в тому числі
договорів застави, продажу основних
засобів товариства, кредитні договори
тощо, на суму, що не перевищує 50%
статутного капіталу товариства
(а.с.11-12).

Учасники товариства мають право брати
участь в управлінні справами
товариства в порядку, визначеному в
установчих документах, за винятком
випадків, передбачених Законом України
"Про господарські товариства" (п."а" ч.1
ст.10 ЗУ "Про господарські товариства").

Поняття товариства визначено в статті
140 ЦК України, частині третій статті 80
ГК України, статті 50 Закону, відповідно
до яких таким товариством є
господарське товариство, засноване
однією або кількома особами, що має
статутний капітал, поділений на частки,
розмір яких визначається установчими
документами.

Статутний (складений) капітал є однією
з юридичних ознак господарського
товариства (абз.5 п.3.1 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 05.02.2013р. №1-рп/2013 у справі
№1-3/2013 (справа щодо офіційного
тлумачення положень частини четвертої
статті 58, частини першої статті 64
Закону України "Про господарські
товариства" (далі - Рішення КСУ від
05.02.2013р.).

Особливістю статутного капіталу
товариства є його поділ на частки
кожного з учасників, які у
відповідності з цими частками
управляють товариством (абз.1 п.3.2
Рішення КСУ від 05.02.2013р.).

Управління товариством здійснюють
його органи - загальні збори його
учасників і виконавчий орган, якщо
інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст. 97
ЦК України).

У товариствах, в яких законом
передбачено утворення виконавчого
органу, здійснення управлінської
діяльності покладено на нього (абз.2 п.3.1
мотивувальної частини Рішення КСУ від
12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі №1-2/2010
(про офіційне тлумачення частини
третьої статті 99 ЦК України (далі -
Рішення КСУ від 12 січня 2010 року).

Здійснюючи управлінську діяльність,
виконавчий орган реалізує колективну
волю учасників товариства, які є
носіями корпоративних прав. Керівник
та інші члени виконавчого органу,
здійснюючи управління товариством у
межах правил, встановлених статутними
документами, зобов'язані діяти
виключно в інтересах товариства та
його учасників (частина третя статті 92,
друге речення абзацу третього частини
першої статті 161 Цивільного кодексу)
(абз.3 п.3.1 Рішення КСУ від 12 січня 2010
року).

Відповідно до ст.143 Цивільного кодексу
України, з якими кореспондуються
положення ст.4 Закону України "Про
господарські товариства", товариство з
обмеженою відповідальністю діє на
підставі статуту, який, зокрема,
повинен містити відомості про
компетенцію органів управління
товариством.

Відповідач-1 створений в
організаційно-правовій формі
товариства з обмеженою
відповідальністю. Згідно з п.16.1 Статуту
ТОВ "Геозвягель", виконавчим органом
товариства є директор, який здійснює
поточне керівництво його діяльністю.

Отже, управління ТОВ "Геозвягель"
здійснюють як загальні збори учасників
товариства, так і одноособово -
обраний ними директор. Через ці органи
товариство набуває прав та обов'язків
(ч.1 ст.92 ЦК України).

Однак, за приписами ч.2 ст.207 ЦК України
правочини від імені юридичної особи
підписуються особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

В контексті змісту цієї правової норми
та положень ст.16 Статуту ТОВ
"Геозвягель" директор є тією особою, яка
підписує правочини від імені юридичної
особи та скріплює його печаткою,
незалежно від того, який орган
(загальні збори чи виконавчий орган)
прийняв рішення про вчинення такого
правочину.

Вимоги частини 2 статті 203 ЦК України
про те, що особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності та ч.3 ст.92 ЦК
України про те, що орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи виступає від її імені,
зобов'язана не перевищувати своїх
повноважень, поширюються виключно на
виконавчий орган товариства з
обмеженою відповідальністю, оскільки
загальні збори учасників товариства
мають право приймати рішення з усіх
питань діяльності товариства, у тому
числі і з тих, що передані загальними
зборами до компетенції виконавчого
органу (ст.98 ЦК України, ст.59 Закону
України "Про господарські товариства",
п.15.7 Статуту).

Згідно з п.16.3 Статуту ТОВ "Геозвягель",
директор як виконавчий орган
самостійно має право приймати рішення
про укладення правочинів, в тому числі
договорів застави, продажу основних
засобів товариства, кредитні договори
тощо, на суму, що не перевищує 50%
статутного капіталу товариства, що в
грошовому виразі становить 1000,00грн.

Відповідно до ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

У договорі про надання послуг №1 від
01.04.2013 року сторони домовились, що
послуги надаються за плату. ЇЇ розмір
визначено у п.1.1 договору, а порядок
здійснення - у п.4.1 договору.

Оскільки ціна у договорі може бути
визначена виходячи з його умов (ч.4 ст.632
ЦК України), тому договір про надання
послуг №1 від 01.04.2013 року відповідав
вимогам ч.1 ст.638 ЦК України та не
суперечив вимогам ч.3 ст.92 ЦК України на
дату його вчинення (укладення) (абз.4 п.2.1
Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

У зв'язку з цим, не знаходять свого
підтвердження доводи позивача про те,
що прийнявши рішення про укладення
договору про надання послуг №1 від
01.04.2013 року директор ТОВ "Геозвягель"
вирішив питання, що належить до
виключної компетенції загальних
зборів учасників товариства.

Право загальних зборів учасників
приймати рішення з усіх питань
діяльності товариства, в тому числі і з
тих, що передані загальними зборами до
компетенції виконавчого органу як
право управління товариством є
абсолютним.

Однак, загальні збори учасників
товариства скликаються як чергові, так
і позачергові. Останні - у разі, якщо
цього потребують інтереси товариства в
цілому.

Позивач не довів, що рішення про
укладення договору про надання послуг
№1 від 01.04.2013 року мали приймати
позачергові загальні збори учасників
товариства, оскільки цього потребували
інтереси останнього.

У пункті 51 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" роз'яснено, що
законом не передбачено право учасника
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. З цієї підстави
господарським судам належить
відмовляти учасникам господарського
товариства в задоволенні позовів про
визнання недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством (постанова Верховного Суду
України від 10.11.2009р. №29-28/177-08-5087).

Аналогічну правову позицію викладено
в абз.2 п.4.2 Рішення Конституційного
Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004
(справа про охоронюваний законом
інтерес).

Отже, позивач не має права звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва, якщо вважає укладений
договір про надання послуг №1 від
01.04.2013 року таким, що їм суперечить.

Оскільки позивач звернувся до суду за
захистом своїх корпоративних прав та
інтересів на управління товариством,
то господарський суд враховує
наступне.

По відношенню до укладеного про
надання послуг №1 від 01.04.2013 року між
ТОВ "Геозвягель" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5, позивач є
заінтересованою особою.

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним може бути заявлена як однією
зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину (абз.5 п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними").

Як зазначено в абз.2 п.3.5 Рішення
Конституційного Суду України від
01.12.2004р. №18-рп/2004 (справа про
охоронюваний законом інтерес) одним із
способів захисту інтересів є визнання
правочину недійсним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес"
наведено у Рішенні КСУ від 01.12.2004р.
№18-рп/2004, відповідно до якого вказане
поняття необхідно розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо
неопосередкований у суб'єктивному
праві простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.

Однак, позивач не довів, що укладеним
договором про надання послуг №1 від
01.04.2013 року порушено його інтереси як
учасника товариства на управління
товариством та в чому полягає зміст цих
інтересів.

Відсутність або недоведеність факту
порушення права або інтересу є
підставою для відмови у позові.

Відмова у позові в частині визнання
недійсним договору про надання послуг
№1 від 01.04.2013 року, в свою чергу, є
підставою для відмови у задоволенні
вимоги про застосування реституції,
яка в даному спорі є похідною, з огляду
на оспорюваність договору.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена самостійно, однак у разі, якщо
йдеться про наслідки недійсності
нікчемного правочину, або у разі
наявності рішення про визнання
оспорюваного договору недійсним (п.5
Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними").

Відповідно до ст.ст.34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

В свою чергу, доводи позивача, якими він
обґрунтовував позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження. Беручи до
уваги вищевикладені встановлені
обставини справи та висновки суду за
наслідками оцінки таких обставин в
сукупності відповідно до діючого
законодавства, господарський суд у
задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.01.14

Суддя
Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи

2 - позивачу (рек.з пов.)

3 - відповідачу-2 (рек. з пов.)