донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014р. справа №905/7695/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Довгалюк К.Г. від позивача:Єгоров
В.С. - за дов. №14-30 від 30.01.2013 р.від
відповідача:Пеліхос Є.М. - за дов. №641
від 27.12.2013р. Розглянув у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
областівід16.12.2013 рокуу справі№ 905/7695/13
(суддя Фурсова С.М.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київдо
відповідачаПублічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Донецькміськгаз», м.
Донецькпростягнення 37 051 грн. 56
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк про
стягнення 37 051 грн. 56 коп.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 16.12.13 р. позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ
були задоволені частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ
пеню у розмірі 14 689 грн. 80 коп., штраф у
розмірі 19 106 грн., 3% річних у розмірі
2 987 грн. 56 коп., інфляційні у
розмірі 268 грн. 17 коп. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Донецькміськгаз», м.
Донецьк, з прийнятим рішенням не
згоден, вважає його прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права України, неповним
з»ясуванням обставин справи. Тому він
звернувся з апеляційною скаргою, якою
просив Донецький апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду Донецької області
від 16.12.13 р. скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача усно висловив свої
заперечення щодо апеляційної скарги,
просив суд апеляційної інстанції
залишити рішення господарського суду
без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення. Також заявив усне
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв»язку з майбутнім
укладенням між сторонами додаткових
угод до договору, що є предметом
розгляду апеляційної інстанції, яке
судовою колегією розглянуто та
відхилено у зв»язку з тим, що на момент
розгляду справи як в суді першої
інстанції, так і в суді апеляційної
інстанції сторонами було укладено
договір без будь-яких змін в частині
порядку розрахунків, який визначено
позивачем в якості підстави позову.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги своєї
апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 905/7695/13 та наданих
представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду частково не
відповідає вимогам чинного
законодавства України і підлягає зміні
в частині частково задоволеної судом
вимоги про стягнення суми інфляційних
у зв»язку з невірним розрахунком
позивача та суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
квітня 2012 року між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» (продавець) та Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз» (покупець) було
укладено договір № 947-РО на
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації релігійним
організаціям (крім обсягів, що
використовуються для виробничо -
комерційної діяльності), які є
кінцевими споживачами газу (1.2
договору).

Згідно п.2.1 договору, продавець передає
покупцеві у період з 01 квітня 2012 року по
31 грудня 2012 року природний газ в обсязі
до 180 тис.куб.м., у тому числі по місяцях
кварталів.

Відповідно до п. 3.6 договору, приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформлюється актом приймання -
передачі газу.

Ціна газу узгоджена сторонами у
розділі 5 договору.

Згідно п.6.1 договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця поставки з урахуванням положень
п.6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20 числа
наступного за місяцем поставки газу
(п.6.2 договору).

Відповідно до п.7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов п.п.6.1, 6.2
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язався сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Згідно п.11.1 договір набуває чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін,
скріплення їх підписів печатками
сторін і діє в частині поставки газу до
31 грудня 2012р. включно, а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач, на виконання умов договору,
протягом квітня 2012 р. - грудня 2012 р.
передав відповідачу природний газ, що
підтверджено актами прийому-передачі
природного газу від 30.04.12 р., від 31.05.12 р.,
від 30.06.12 р., від 31.07.12 р., від 31.08.12 р., 30.09.12
р., 31.10.12 р., 30.11.12 р., 31.12.12 р., які
оформлені належним чином та підписані
уповноваженими представниками сторін
і скріплені печатками підприємств без
зауважень та заперечень, в
добровільному порядку.

Відповідач свої зобов'язання за
договором купівлі - продажу природного
газу виконав у повному обсязі, але з
простроченням строків оплати,
передбачених умовами договору.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Донецької області про стягнення з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк пені в
сумі 14 689 грн. 81 коп., 7% штрафу у розмірі
19 106 грн., інфляційних в сумі 268 грн. 17
коп., 3 % річних в сумі 2 987 грн. 57 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно норм ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач при зверненні до суду просив
стягнути з відповідача на його користь
інфляційні у розмірі 268 грн. 17 коп. та 3%
річних у розмірі 2 987 грн. 57 коп. за весь
час прострочення боржником його
договірного грошового зобов»язання.

У відповідності до норми ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судова колегія вважає, що
господарським судом правомірно
стягнуто з відповідача на користь
позивача 3% річних лише у розмірі 2 987
грн. 57 коп., як плату за користування
чужими грошовими коштами в період
прострочки виконання відповідачем
його грошового зобов»язання за період
з 21.05.2012 р. по 23.05.2013 р. з відмовою в іншій
частині нарахованих 3% річних через
невірний розрахунок позивача, що ним не
оскаржено в апеляційному порядку.

В той же час судова колегія вважає, що
судом першої інстанції помилково
задоволені позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних у
розмірі 268 грн. 17 коп. за заявлений
позивачем в розрахунку період лише
грудень 2012 року - січень 2013 року з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013
року інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 Цивільного
кодексу України, не є штрафною
санкцією, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов»язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається, виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за будь -
який місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Проте позивачем, всупереч вказаних
норм закону, невірно визначений період
нарахування інфляційних оскільки,
предметом позову є стягнення з
відповідача нарахувань за загальний
період прострочки з 21.08.12 р. по 23.05.13 р.,
проте позивачем у розрахунку суми
позовних вимог, що є невід»ємною
частиною позову, при визначенні
періоду нарахування інфляційних
зазначений період з 16.11.2012 р. по 15.01.2013 р.,
а не весь час прострочки виконання
грошового зобов»язання відповідачем,
що суперечить вимогам чинного
законодавства України. При цьому,
позивач не навів в позовній заяві
нормативного обґрунтування визначення
саме такого періоду нарахування
інфляційних як збільшення суми
основного боргу в період прострочки
виконання боржником його грошового
зобов»язання в зв»язку з девальвацією
грошової одиниці України. В самому
тексті позовної заяви позивач не
відокремив будь-який інший період
прострочки, що входить до обставин, які
потрібно довести при застосуванні норм
ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім
того, заявивши до стягнення суму боргу
з врахуванням інфляційних,
розрахованого без врахування періоду,
в якому мала місце не інфляція, а
дефляція, позивач зловживає своїм
суб»єктивним правом визначити вірно
період нарахування інфляційних
всупереч вимогам статті 13 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача інфляційних підлягає
частковій зміні та до стягнення
належать інфляційні лише у розмірі 241
грн. 24 коп. за загальний період
прострочки з 21.08.12 р. по 23.05.13 р. з
відмовою в іншій частині інфляційних
через невірний розрахунок позивача та
суду першої інстанції.

Також позивач при зверненні до суду
просив стягнути з відповідача на його
користь пеню у розмірі 14 689 грн. 81 коп.

Згідно приписів ст. ст. 216 - 218
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов п.п.6.1, 6.2
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язався сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 1 ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч.1 ст. 258 Цивільного кодексу
України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України, позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу
України, позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Згідно п. 9.2 договору №947-РО на купівлю -
продаж природного газу від 27.04.2012 р.,
строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині нарахування суми пені лише у
розмірі 14 689 грн. 80 коп. за період
прострочки виконання відповідачем
його договірного грошового
зобов'язання за період з 21.05.12 року по
23.05.13 року з відмовою в іншій частині
нарахування пені в зв»язку з невірним
розрахунком позивача, враховуючи
укладення в добровільному порядку, без
заперечень та зауважень п.9.2 договору
№947-РО на купівлю - продаж природного
газу від 27.04.2012 р. в частині збільшення
строку позовної давності для звернення
до суду із стягненням пені.

Також позивачем заявлена вимога про
стягнення з відповідача 7% штрафу
відповідно до п. 7.2 договору у розмірі 19
106 грн.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх судів України.
Суди зобов»язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України, у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п. 7.2. договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
договору понад 30 днів покупець
зобов'язаний додатково сплатити штраф
у розмірі 7 відсотків від суми
простроченого платежу.

Судова колегія вважає, що
господарським судом правомірно
задоволено позовні вимоги позивача в
частині нарахування штрафу у повному
обсязі та правомірно стягнуто з
відповідача на користь позивача 7%
штраф у розмірі 19 106 грн. з урахуванням
правової позиції Верховного Суду
України (Постанови від 09.04.2012 р. №3-88гс11,
від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/201), щодо
застосування до відповідача одночасно
штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України та ст. 230 Господарського
кодексу України пеня та штраф є формами
неустойки та видами штрафних санкцій,
тобто не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
зв»язку з чим, у межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій, що не суперечить
положенням ст. 61 Конституції України і
відповідає встановленій статтею 627
Цивільного кодексу України свободі
договору, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності задоволення клопотання
про зменшення розміру пені судовою
колегією не приймаються до уваги,
оскільки в даному випадку відповідачем
не доведено ані суду першої інстанції,
ані суду апеляційної інстанції
належними засобами доказування,
відповідно до вимог ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України, можливість застосування судом
свого права щодо зменшення розміру
заявлених позивачем штрафних санкцій.
Крім того, доводи скаржника щодо
виникнення обов»язку сплатити 3% річних
та інфляційних нібито лише після
пред»явлення вимоги судовою колегією
не приймаються до уваги, оскільки
попереднє, до подання позову до
господарського суду, звернення
кредитора, до боржника з вимогою про
сплату сум пені, інфляційних
нарахувань та процентів річних не
передбачено законом і тому не є
обов»язковим, а отже, неподання
позивачем (кредитором) доказів такого
звернення не тягне за собою відмови в
задоволенні відповідних позовних
вимог (п.1.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов»язань» №14
від 17.12.2013р.).

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду
про часткове задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача пені, штрафу, 3% річних
та інфляційних слід змінити та до
стягнення з відповідача на користь
позивача підлягає пеня у розмірі 14 689
грн. 80 коп., штраф у розмірі 19 106 грн., 3%
річних у розмірі 2 987 грн. 56 коп. та
інфляційні у розмірі 241 грн. 24 коп. з
відмовою у задоволенні позовних вимог
про стягнення пені у розмірі 00 грн. 01
коп., 3% річних у розмірі 00 грн. 01 коп.,
інфляційних у розмірі 26 грн. 93 коп.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Донецької області від 16.12.2013 р. у справі
№ 905/7695/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору, але
частково не відповідає нормам
матеріального права України, тому
підлягає зміні в частині часткового
задоволення вимог про стягнення
інфляційних у зв»язку з невірним
розрахунком позивача, залишаючи без
змін рішення суду в іншій частині, а
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору по
справі покладаються на сторони
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103, 104, 105, 117
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
області від 16.12.2013 р. у справі № 905/7695/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 16.12.2013 р. у справі
№ 905/7695/13 - змінити.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк про
стягнення 37 051 грн. 56 коп.
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Донецькміськгаз», 83001, м.
Донецьк, пр. Театральний, 1, ЗКПО 03361081, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, ЗКПО 20077720, пеню
у розмірі 14 689 грн. 80 коп., штраф у
розмірі 19 106 грн., 3% річних у розмірі 2 987
грн. 56 коп., інфляційні у розмірі 241
грн. 24 коп. та витрати зі сплати
судового збору за подання позовної
заяви у розмірі 1 719 грн. 24 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз», м. Донецьк про
стягнення пені у розмірі 00 грн. 01 коп., 3%
річних у розмірі 00 грн. 01 коп.,
інфляційних у розмірі 26 грн. 93 коп.

Доручити господарському суду
Донецької області видати наказ.

В іншій частині рішення господарського
суду Донецької області від 09.01.2013 р. у
справі № 905/7695/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 5
прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Дон. обл.

Довгалюк К.Г.