ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
Справа № 926/792/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Желіка М.Б.

Костів Т.С.

представники сторін - не з'явилися;

Розглянувши апеляційну скаргу від
28.10.13р. за вих. №625 Державного
підприємства "Хотинське лісове
господарство", с. Клішківці,
Чернівецька область

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 14.10.13р.

у справі № 926/792/13

за позовом Державного підприємства
"Хотинське лісове господарство", с.
Клішківці Чернівецької області

до відповідача Фізичної особи
підприємця Сафрюка Олександра
Віталійовича, м.
Чернівці

про визнання недійсним договору оренди

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів», справу № 926/792/13 розподілено до
розгляду судді - доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
11.11.13 у склад колегії для розгляду даної
справи введено суддів - Гриців В.М. та
Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.11.13
апеляційну скаргу у справі № 926/792/13
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 05.12.13.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
05.12.13 до складу судової колегії внесено
зміни - замість судді Гриців В.М.
введено суддю Желіка М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 05.12.13 розгляд
апеляційної скарги у справі № 926/792/13
відкладено на 16.01.14.

Розпорядженням голови суду від 15.01.14
внесено зміни до складу колегії для
розгляду даної справи, замість судді
Малех І.Б. введено суддю Костів Т.С. з
підстав, викладених у розпорядженні.

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 14.10.13 р. у
справі № 926/792/13 (суддя
С.О. Миронюк) у позові Державного
підприємства "Хотинське лісове
господарство" до відповідача СПД-ФО
Сафрюка Олександра Віталійовича, про
визнання недійсним договору оренди -
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
суду, Державне підприємство "Хотинське
лісове господарство" звернулось до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Львівської
області від 14.10.13р. у справі № 926/792/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити
повністю.

При цьому скаржник посилається на те,
що судом першої інстанції не
враховано, що до правовідносин, які
виникли між сторонами у справі,
потрібно застосовувати норми
спеціального законодавства, а саме
Закон України «Про оренду державного
та комунального майна». Крім того,
апелянт зазначає, що під час укладення
спірного договору оренди не було
дотримано всіх істотних умов,
передбачених для такого виду
договорів, а саме: не зазначено склад і
вартість об'єкта оренди, натомість
розмір плати за об'єкт оренди був
встановлений орендодавцем на власний
розсуд.

Також, апелянт вказує на те, що місцевим
господарським судом не взято до уваги
того факту, що на момент укладення
договору оренди транспортного засобу
власником об'єкта оренди (орендодавцем)
виступав керівник ДП «Хотинське лісове
господарство», який підписав договір
оренди зі сторони орендаря, тобто
орендодавцем і орендарем, при
укладення спірного договору являлася,
на думку скаржника, одна і та сама
особа.

13 січня 2014 року на адресу Львівського
апеляційного господарського суду
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому відповідач просить залишити
рішення місцевого господарського суду
в даній справі без змін з підстав його
обґрунтованості та законності.

Сторони участі своїх уповноважених
представників у судове засідання не
забезпечили, причини неявки суду не
повідомили.

Оскільки, ухвалою апеляційного
господарського суду від 05.12.13 участь
представників сторін у судовому
засіданні обов'язковою не визнавалася,
колегія суддів вважає наявні матеріали
справи достатніми для закінчення
розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 16.01.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Колегія суддів перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, встановила
наявність підстав для скасування
рішення Господарського суду
Чернівецької області від 14.10.13 у справі
№ 926/792/13, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
03.01.11 між ФОП Сафрюк О.В (орендодавець)
та ДП «Хотинський лісгосп» (орендар)
укладено договір оренди № 2/53
транспортного засобу (а.с.8-9).

За умовами укладеного договору орендар
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування транспортний
засіб Мерседес - Бенс 410 для перевезення
робітників лісгоспу (п.1.1, п.1.2, п.1.4
Договору)

Пунктом 3.2. договору передбачено, що
орендну плату Орендар незалежно від
своєї господарської діяльності
сплачує в безготівковому порядку на
поточний рахунок Орендодавця наперед
за наступний місяць не пізніше 10 числа
попереднього місяця.

Розмір орендної плати за договором
становить 24,375 грн. за годину (п. 3.1
договору).

Відповідно до п. 5.1. та п. 5.7. договору
останній укладено строком на 12 місяців,
що діє з 31.01.2011 року до 01.01.2012 року. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну цього договору
після закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбаченні цим договором.

Також в матеріалах справи містяться
акти виконаних робіт від 30.12.11 та від
31.07.12, які підписані уповноваженими
представниками сторін (а.с.40-41), а також
акт виконаних робіт від 09.11.12 (а.с.42),
який підписаний лише відповідачем.

На підставі актів виконаних робіт у
позивача перед відповідачем виникла
грошова заборгованість за
користування транспортним засобом, що
є предметом оренди, натомість позивач з
такою заборгованістю не погоджується,
оскільки вважає договір на підставі
якого виник борг недійсним, у зв'язку з
чим звернувся до суду з позовом про
визнання договору оренди від 03.01.11 № 2/53
недійсним.

Оцінивши матеріали справи, колегія
суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст.638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно з ч. 2, 3 ст.180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Частиною 5 ст. 180 ГК України визначено,
що ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» (в редакції, що діяла на момент
укладення договору оренди) оренда
майна інших форм власності регулюється
положеннями цього Закону, якщо
орендарями є державні підприємства.

Як вбачається з суб'єктного складу
договірних відносин, що склалися між
сторонами у справі, орендарем
транспортного засобу у спірному
договорі оренди виступає Державне
підприємство «Хотинське лісове
господарство», оскільки відповідно до
статуту засноване на державній
власності, створене відповідно до
наказу Міністерства лісового
господарства України від 26.05.95 № 57,
належить до сфери управління
Державного агентства лісових ресурсів
України і входить до сфери управління
Чернівецького обласного
територіального лісового та
мисливського господарства, а відтак, до
даних правовідносин слід
застосовувати положення Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна».

Зважаючи на наведене, колегія суддів
апеляційної інстанції не погоджується
з твердженням місцевого
господарського суду, щодо
незастосування положень вказаного
закону до даних правовідносин, що
призвело до прийняття неправильного
рішення.

Посилання відповідача на те, що дія
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» поширюється
лише на правовідносини, у яких об'єктом
оренди виступає нерухоме майно,
колегією суддів спростовується,
оскільки з ч. 4 ст.1 цього закону (в
редакції, що діяла на момент укладення
договору оренди) вбачається, що він
поширюється на відносини оренди
рухомого і нерухомого майна.

Відповідно до п.1, 3 ст.10 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
істотними умовами (поряд з іншими)
договору оренди є об'єкт оренди (склад і
вартість майна з урахуванням
індексації) та орендна плата з
урахуванням індексації.

Разом з цим, статтею 11 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
передбачено, що оцінка об'єкта оренди
здійснюється за методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України. Оцінка об'єкта оренди передує
укладенню договору оренди.

В матеріалах справи не міститься
доказів проведення відповідної оцінки
об'єкта оренди. Також, в оскаржуваному
договорі відсутня інформація про
вартість транспортного засобу, що
передається в оренду, а відповідачем не
підтверджено, що розмір орендної плати,
зазначений у договорі оренди,
відповідає розміру, який би відповідав
вимогам Методики оцінки.

Тому, встановлення в договорі суми
орендної плати, яку мало сплачувати
Державне підприємство «Хотинське
лісове господарство», без проведення
відповідної оцінки об'єкта оренди у
відповідності до п.п.20,21 Методики
оцінки об'єктів оренди, затвердженої у
встановленому порядку постановою КМУ
від 10.08.95 № 629 (у редакції чинній на
момент укладення договору оренди)
суперечить нормам чинного
законодавства та інтересам держави,
оскільки, значно перевищила комерційну
вартість транспортного засобу, який є
об'єктом оренди (а.с.22-28;40).

Частина 1 статті 207 ГК України зазначає
про те, що господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що підписання договору
оренди та передача рухомого майна за
оспорюваним договором відбувалася
особою, яка не є його власником, а
отримала це майно за договором
зберігання №21 від 21.10.10 (а.с.49).

Оцінивши зазначений договір, колегія
суддів зазначає про те, що його умовами
визначено право зберігача передавати
отримане майно третім особам, проте не
визначено яким саме чином має
здійснюватися така передача та чи може
майно, яке знаходиться у нього на
зберіганні, бути передано в
користування, а саме в оренду, а не на
зберігання іншій особі відповідно до
частин 2 і 3 ст. 943 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Так, статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними умовами для дійсності
правочину, зокрема, частиною 2
передбачено вчинення правочину особою,
яка має достатній обсяг цивільної
дієздатності.

Оскільки із договору зберігання № 21 не
вбачається, що такий обсяг цивільної
дієздатності був наданий зберігачу -
відповідачу у даній справі
(орендодавцю), то колегія суддів
зазначає, що договір оренди був
укладений з перевищенням повноважень,
наявних у зберігача.

На підставі вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про необґрунтованість висновків
місцевого господарського суду щодо
дійсності договору оренди, та вважає
договір таким, що не відповідає вимогам
закону, а відтак є недійсним.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму
ВГС України № 11 від 29.05.13 правочини, які
не відповідають вимогам закону, не
породжують будь-яких бажаних сторонам
результатів, незалежно від волі сторін
та їх вини у вчиненні незаконного
правочину. Правові наслідки таких
правочинів настають лише у формах,
передбачених законом, - у вигляді
повернення становища сторін у
початковий стан (реституції) або в
інших.

У зв'язку з цим слід мати на увазі, що
визнання правочину (господарського
договору) недійсним господарським
судом є наслідком його вчинення з
порушенням закону, а не заходом
відповідальності сторін. Тому для
такого визнання, як правило, не має
значення, чи усвідомлювали (або повинні
були усвідомлювати) сторони
протиправність своєї поведінки під час
вчинення правочину (п.2.5.1 постанови
Пленуму).

Згідно ч.1 ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Проте,
відповідачем не було спростовано з
посиланням на норми чинного
законодавства доводів позивача.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи те, що позивачем доведено
факт укладення договору оренди з
порушенням закону, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги та визнання
договору оренди №2/53 від 03.01.11
недійсним.

Разом з тим, відповідно до п.10 ч.1 ст.105
ГПК України у постанові господарського
суду має бути зазначено новий розподіл
судових витрат у разі скасування чи
зміни рішення.

Відтак, судові витрати слід покласти на
відповідача відповідно до вимог ст.49
ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Хотинське лісове
господарство" задоволити.

2. Рішення Господарського суду
Чернівецької області від 14.10.13 у справі
№ 926/792/13 скасувати. Позов задоволити.
Визнати недійсним договір оренди № 2/53
транспортного засобу від 03.01.11.

3. Стягнути з ФОП Сафрюк О.В. (58004, м.
Чернівці, вул. Сокирянська, 2, код )
на користь ДП «Хотинське лісове
господарство» (60000, Чернівецька обл., м.
Хотин, вул. Гагаріна 8, МФО 356282 код 00274536)
1 147,00 грн. судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції.

4. Стягнути з ФОП Сафрюк О.В. (58004, м.
Чернівці, вул. Сокирянська, 2, код )
на користь ДП «Хотинське лісове
господарство» (60000, Чернівецька обл., м.
Хотин, вул. Гагаріна 8, МФО 356282 код 00274536)
573,50 грн. за розгляд апеляційної скарги.

5. Місцевому господарському суду
видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20.01.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Костів Т.С.