ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

15 січня 2014 року
Справа № 913/3278/13

Провадження №19/913/3278/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", м.Ровеньки
Луганської області

до відповідача Державного
підприємства "Донбасантрацит",
м.Красний Луч Луганської області

про стягнення 51363 грн. 78 коп.

Суддя господарського суду Луганської
області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Дрожанова
О.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - Бондаренко В.А. -
представник, довіреність №
ББУ/РА65/ВП/14 від 04.01.2014;

від відповідача - представник не
прибув.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором від 01.04.2012
№ 212-325 ра у сумі 25248 грн. 48 коп., пені в
сумі 1888 грн. 45 коп., 3% річних у
сумі 1043 грн. 83 коп.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 було
порушено провадження у справі та її
розгляд призначений на 18.12.2013.

Заявою б/н від 18.12.2013 позивач збільшив
розмір позовних вимог та просив
стягнути з відповідача заборгованість
у сумі 45248 грн. 48 коп., пеню в сумі
3943 грн. 23 коп. та 3% річних у сумі 2172
грн. 07 коп.

Відповідно до приписів ст.22
Господарського процесуального кодексу
України вказана заява приймається
судом до розгляду.

Згідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 18.12.2013 було
оголошено перерву до 15.01.2014.

Відповідач не скористався своїм
правом, передбаченим ст.22
Господарського процесуального кодексу
України, не забезпечив участі
повноважного представника у судовому
засіданні, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить його
власноручний підпис на бланку запису
про оголошення перерви.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог ч.1 ст.64 та ст.87 Господарського
процесуального кодексу України. У разі
присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (п.4 ч.2 ст.811 господарського
процесуального кодексу України), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом зазначеної ст.64 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців № 17790563
місцезнаходженням відповідача є:
вул.Косіора, б.10, м.Красний Луч
Луганської області. На вказану адресу
господарський суд і надсилав поштову
кореспонденцію.

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи-підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (ст.17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №
755-IV якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Також відповідач не надав суду відзив
на позовну заяву, не забезпечив явку
представника у судове засідання,
ненадання відзиву на позовну заяву та
неприбуття у судове засідання не
перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 15.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" (позивач, виконавець)
та Державним підприємством
"Донбасантрацит" (відповідач, замовник)
був укладений договір № 212-325 ра, за
умовами якого виконавець взяв на себе
зобов'язання виконання робіт з
переміщення грунту (вугілля) власною
технікою згідно поданої замовником
(відокремленим підрозділом шахтою
"Краснокутська" Державного
підприємства "Донбасантрацит") заявки,
попередньо узгодженої з виконавцем
(п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору виконання
узгоджених об'ємів послуг виконавець
здійснює в робочі дні власною технікою:
бульдозером Т170 інв.№ 222 з машиністом
виконавця з 8:00 до 17:00 год. з урахуванням
технологічної перерви. У випадку
необхідності надання послуг у вихідний
або святковий день замовник письмово
узгоджує час роботи з виконавцем не
пізніше, ніж за 3 дні до початку
проведення робіт.

Згідно п.3.1 договору вартість наданих
послуг з переміщення грунту (вугілля)
визначається згідно калькуляції
(додаток № 1). Орієнтовна сума договору
складає 130000 грн. з ПДВ.

В п.3.2 договору сторони передбачили, що
оплата послуг з переміщення грунту
(вугілля) здійснюється замовником
щомісячно протягом 5 робочих днів після
підписання акта приймання-передачі
наданих послуг обома сторонами
договору, на підставі пред'явленого
виконавцем рахунку, в національній
валюті України.

Пунктом 8.1 договору сторони визначили,
що даний договір укладається з 01.04.2012 до
30.06.2012, але в подальшому додатковою
угодою від 29.06.2012 сторони продовжили
строк дії договору до 01.08.2012 включно.

На виконання вказаних умов договору
позивач надав відповідачу обумовлені
договором послуги на суму 90248 грн. 48
коп., що підтверджується актами
приймання-передачі виконаних робіт,
які відповідач оплатив частково в сумі
45000 грн. 00 коп., внаслідок чого
за ним виникла заборгованість у сумі
45248 грн. 48 коп., за стягненням якої
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань) є, зокрема,
договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом
(ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг, до яких відноситься і
договір № 212-325 ра від 01.04.2012, одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

В п.3.2 договору сторони передбачили, що
оплата за надані послуги здійснюється
щомісячно протягом 5 робочих днів після
підписання акта приймання-передачі
наданих послуг.

Факт надання позивачем послуг
відповідачу за договором № 212-325 ра від
01.04.2012 підтверджений матеріалами
справи, в т.ч. актами приймання-передачі
робіт (послуг) за квітень - червень 2012
року, які підписані відповідачем без
зауважень і заперечень (а.с.15-17),
виставленими рахунками (а.с.18-20).

Крім того, 07.12.2013 між сторонами
підписаний акт звірення розрахунків, в
якому відповідачем підтверджена
існуюча заборгованість.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовної вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 212-325 ра
від 01.04.2012 в сумі 45248 грн. 48 коп. та про її
задоволення.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені за період
з 20.06.2012 по 06.12.2012 в сумі 3943 грн. 23 коп.,
суд відмовляє у її задоволенні,
враховуючи наступне.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу
України передбачає відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених цим кодексом, іншими
законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Приписами ст.546 Цивільного кодексу
України, встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Відповідно до абзаців 3 і 4 п.2.1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", якщо у вчиненому
сторонами правочині розмір та базу
нарахування пені не визначено або
вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом. Так, нарахування
пені у відповідному відсотковому
розмірі від суми простроченого платежу
передбачено статтею 14 Закону України
"Про державний матеріальний резерв",
статтею 36 Закону України "Про
телекомунікації", статтею 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" цей
закон регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст.1 цього Закону
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Оскільки між сторонами у справі у
договорі № 212-325 ра від 01.04.2012 не було
передбачено такого виду забезпечення
виконання зобов'язання як стягнення
неустойки (штрафу, пені), тому правових
підстав для задоволення вимоги
позивача про стягнення пені в даному
випадку у суду немає.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачена відповідальність за
порушення грошового зобов'язання, так,
за цією нормою Цивільного кодексу
України боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача 3% річних згідно
розрахунку, зазначеного в заяві б/н від
15.01.2014, підлягає задоволенню в сумі 2172
грн. 07 коп., оскільки суд обмежений
заявленими позовними вимогами. Однак
судом звертається увага на те, що при
здійсненні розрахунку позивачем не
враховано, що в 2012 році 366 днів, а не 365,
крім того, не враховані умови п.3.2
договору в частині оплати протягом 5
робочих днів після підписання акту
приймання-передачі наданих послуг, у
зв'язку з чим невірно визначений
початок прострочення.

Обґрунтованим є наступний розрахунок в
межах заявленого позивачем періоду:

Сума боргуПеріод
заборгованостіКількість днівРозмір
процентівСума процентівЗгідно акту
приймання-передачі б/н від
30.04.201231676,6211.05.2012-19.07.2012703%181,7521676,6220.07.2012-06.0
8.2012183%31,98Згідно акту приймання-передачі
б/н від
31.05.201231676,6208.06.2012-06.08.2012603%155,7918353,3407.08.2012-20.1
1.20134713%709,89Згідно акту
приймання-передачі б/н від
30.06.201226895,2409.07.2012-20.11.20135003%1104,22Всього:2183,63

Відповідач позов не оспорив, доказів
відсутності боргу суду не подав.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Судовий збір покладається на сторін
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, згідно ст.49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст.49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" до Державного
підприємства "Донбасантрацит"
задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Донбасантрацит", вул.Косіора, б.10,
м.Красний Луч Луганської області,
ідентифікаційний код 32446546, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", вул.Комуністична,
б.6, м.Ровеньки Луганської області,
ідентифікаційний код 37713861,
заборгованість в сумі 45248 грн. 48 коп., 3%
річних у сумі 2172 грн. 07 коп.,
судовий збір у сумі 1588 грн. 42 коп., про що
видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.01.2014.

Суддя
Т.В.Косенко