ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 січня 2014 р.
Справа № 903/1526/13за позовом фізичної
особи - підприємця Приходько Олексія
Васильовича, смт.Любешів

до фермерського господарства "Гримікс",
смт. Любешів

про стягнення 35326,33 грн.,

Суддя
Якушева І.О.,

при секретарі судового засідання
Мороз Д.В.

за участю представників:

від позивача: Приходько О.В. -
підприємець, Коритнюк Н.М. - адвокат
(договір про надання правової допомоги
№ 7/2013 від 29.10.2013р.),

від відповідача: н/з

Суть спору: позивач в позовній заяві
просив стягнути з відповідача 36520,32
грн., з них: 25964 грн. заборгованості за
переданий на підставі договору №6 від
25.06.2009р. товар, 2734,40 грн. пені , 3408,04 грн.
процентів річних, 4413,88 грн. збитків,
завданих інфляцією, нарахованих за
прострочення відповідачем платежу.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на невиконання
відповідачем умов договору № 6 від
25.06.2009р. щодо повного та своєчасного
розрахунку за переданий товар.

Представник позивача в судовому
засіданні звернулася до суду з заявою
про уточнення позовних вимог, в якій
просить стягнути з відповідача 25964 грн.
заборгованості за товар, 2280,92 грн. пені,
2667,53 грн. процентів річних, 4413,88 грн.
збитків, завданих інфляцією, а всього 35
326,33 грн.

Фактично заявою про уточнення позовних
вимог позивач зменшив розмір позовних
вимог.

Зменшення розміру позовних вимог до
прийняття рішення по справі -
процесуальне право позивача,
передбачене ст.22 ГПК України.

А тому судом прийнято до розгляду заяву
представника позивача, а відтак має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір.

Відповідач в судове за сідання
повноважного представника не направив.

Враховуючи те, що неявка
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути спір за відсутності
представника відповідача, зважаючи на
те, що відповідач належним чином був
повідомлений про судовий розгляд, за
наявними у справі матеріалами згідно з
положеннями статті 75 Господарського
процесуального кодексу України. Факт
належного повідомлення відповідача
про судовий розгляд підтверджується
поштовим повідомленням про те, що
ухвалу суду представник відповідача
отримав 28.12.2013р.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

в с т а н о в и в:

25.06.2009 року між фізичною особою -
підприємцем Приходько О.В. як продавцем
і фермерським господарством "Гримікс"
як покупцем було укладено договір №6
(надалі - договір), згідно з умовами
якого продавець зобов'язався продати, а
покупець - прийняти певний товар, в
кількості, за цінами та на умовах,
визначених даним договором.

Умовами договору передбачено, що
загальна вартість товару складає 40 000
грн.

Згідно з пунктом 4.1. договору
розрахунки між сторонами здійснюються
в українській національній валюті -
гривнях. Вид розрахунків -
безготівковий, шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
розрахунок продавця. Форма розрахунків
- платіжними дорученнями. Покупець
проводить оплату за товар на протязі
10-ти банківських днів з моменту
отримання товару.

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу товару на
загальну суму 36209,17 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№10 від 25.06.2009р.

Враховуючи п.4.1. договору, відповідач
був зобов'язаний оплатити товар до
09.07.2009р. включно.

Відповідач оплату за товар провів
частково, згідно із актом звірки від
13.12.2010р. заборгованість за товар
складає 25964 грн.

Доказів, які б спростовували цю
заборгованість або доказів її оплати
відповідач суду не надав.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 261, 264
Цивільного кодексу України особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу у
межах строку позовної давності.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

В даному випадку перебіг позовної
давності було перервано вчиненням
відповідачем дії, що свідчить про
визнання ним свого боргу - підписанням
13.12.2010р. акту звірки.

Згідно з ч.3 ст.264 Цивільного кодексу
України після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Таким чином, після підписання акту
звірки перебіг позовної давності
розпочався заново і з врахуванням ст.257
Цивільного кодексу України закінчився
14.12.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що
позовна заява зареєстрована в суді
18.12.2013р.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Оскільки заяв про застосування
позовної давності від відповідача не
надходило, суд не застосовує позовну
давність до вимоги про стягнення
заборгованості.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 526, 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з приписами ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Оскільки відповідач у повному обсязі
не розрахувався за товар, позовна
вимога про стягнення з нього 25964 грн.
залишку заборгованості обґрунтована і
підлягає до задоволення.

У відповідності із ст.ст. 610, 611, ч.1 ст.612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У зв'язку із порушенням відповідачем
строку оплати товару, встановленого
п.4.1. договору, позивач з врахуванням
заяви про уточнення позовних вимог та
доданих до неї розрахунків просить
стягнути з відповідача 2280,92 грн. пені,
нараховуючи її за період з 10.07..2009р. по
10.12.2009р.

Відповідно до ч.2 ст.258, ч.1 ст.261
Цивільного кодексу України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи п.4.1. договору, приписи п.п.1
ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України з
позовом до суду про стягнення пені
позивач мав право звернутися до 10.07.2010
року. Однак, звернувся лише 18.12.2013 року.

Таким чином, позивач пропустив строк
позовної давності для стягнення пені.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Оскільки заяв про застосування
позовної давності від відповідача не
надходило, суд не застосовує позовної
давності до вимоги про стягнення пені.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом

У зв'язку із простроченням
відповідачем оплати товару позивачем
згідно із заявою про уточнення
позовних вимог та доданих до неї
розрахунків нараховано 2667,53 грн.
процентів річних за період з 10.07.2009р. по
10.12.2012р., 4543,70 грн. збитків, завданих
інфляцією, за період з 10.07.2009р. по
10.12.2012р.

У зв'язку із порушенням
відповідачем строку оплати товару,
встановленого п.3.1. договору, підлягає
до задоволення вимога позивача про
стягнення з відповідача 2667,53 грн.
процентів річних за період з 10.07.2009р. по
10.12.2012р.

Суд не застосовує позовної давності до
вимоги про стягнення процентів річних,
оскільки заяв про застосування
позовної давності від відповідача не
надходило.

Під час розгляду справи позивачем
було проведено перерахунок збитків,
завданих інфляцією, відповідно до умов
договору щодо строків оплати, згідно з
яким інфляційні втрати позивача у
зв'язку із несвоєчасною оплатою
відповідачем вартості товару
складають 4543,70 грн., нараховані за
період з 10.07.2009р. по 10.12.2012р.

Проте, в судовому засіданні
представник позивача просив стягнути з
відповідача 4413,88 грн. збитків, завданих
інфляцією, що не перевищує первісно
заявленої суми.

З огляду на викладене, у зв'язку із
несвоєчасною оплатою відповідачем
вартості товару на підставі ст.625
Цивільного кодексу підлягає до
задоволення вимога позивача про
стягнення з відповідача 4413,88 грн.
збитків, завданих інфляцією, за період
з 10.07.2009р. по 10.12.2012р.

Суд не застосовує позовної давності до
вимоги про стягнення збитків, завданих
інфляцією, оскільки заяв про
застосування позовної давності від
відповідача не надходило.

У зв'язку із задоволенням позову
на відповідача відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України слід покласти судові витрати
по справі.

Разом з цим, судом враховано факт
зменшення позивачем розміру позовних
вимог.

Зменшення розміру позовних вимог
згідно з пунктом 1 частини першої
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" є підставою для повернення
відповідної суми судового збору.

А тому позивачу слід повернути з
державного бюджету 56,24 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 526, 599, 610, 611,
612, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 173, 193 Господарського кодексу
України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про
судовий збір», ст.ст.44, 49, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фермерського господарства
"Гримікс" (44200, смт. Любешів, вул. Лісна, 1,
р/р 02 в Любешівському відділенні
Ощадбанку, МФО 303398, ) на
користь фізичної особи - підприємця
Приходько Олексія Васильовича (44200, смт.
Любешів, вул. Чкалова, 56, р/р 5641 в
Любешівському відділенні Приватбанку,
МФО 303440, код ) 35 326 грн. 33 коп., з них:
25 964 грн. заборгованості, 2 280 грн. 92 коп.
пені, 2 667 грн. 53 коп. процентів річних, 4
413 грн. 88 коп. збитків, завданих
інфляцією; 1 664 грн. 26 коп. витрат,
пов'язаних з оплатою судового збору.

3. ГУ ДКСУ у Волинській області
повернути фізичній особі - підприємцю
Приходько Олексію Васильовичу (44200, смт.
Любешів, вул. Чкалова, 56, р/р 5641 в
Любешівському відділенні Приватбанку,
МФО 303440, код ) 56 грн. 24 коп. судового
збору, сплаченого квитанцією №2255.180.1.
від 11.11.2013р. (оригінал цієї квитанції
знаходиться в матеріалах справи).

Повне рішення складено: 17.01.2014р.

Суддя
І. О. Якушева