донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014р.
справа №905/6827/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Шевкової
Т.А.суддівБойченка К.І., Чернота Л.Ф.за
участю представників сторін:
від
позивача: не з'явився від
відповідача:Вініченко М.В. дов. від
12.06.2013 року розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» м. Краматорськ
Донецької області на рішення
господарського суду Донецької
областівід25.11.2013 року у справі№ 905/6827/13
(суддя Риженко Т.М.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь» м.
Краматорськ Донецької
областідоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Модифікатор",
м.Донецькпровизнання недійсним
договору

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
«Енергомашспецсталь» м. Краматорськ
Донецької області звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Модифікатор", м.Донецьк про визнання
договору поставки № 15/424 від 25.03.2010 року
недійсним, зважаючи на те, що сторонами
не узгоджені істотні умови договору
стосовно предмету договору та якості
товару, що поставляється.

Господарський суд Донецької області
рішенням від 25.11.2013 року у справі №
905/6827/13 відмовив Публічному
акціонерному товариству
«Енергомашспецсталь» у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на їх
недоведеність.

Публічне акціонерне товариство
«Енергомашспецсталь» м. Краматорськ
Донецької області, не погоджуючись з
рішенням господарського суду, подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення господарського суду Донецької
області від 25.11.2013 року у справі №
905/6827/13 скасувати, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що рішення
господарського суду не відповідає
вимогам чинного законодавства та
підлягає скасуванню згідно із ст. 104 ГПК
України, так як мало місце
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які господарський
суд визнав встановленими.

Заявник скарги вважає, що відповідач, в
порушення п. 6.3 спірного договору, не
надав позивачеві сертифікат якості
(сертифікат відповідності товару), що
на його думку є порушенням приписів ст.
662 ЦК України.

Представник заявника скарги у судове
засідання не з'явився, про поважність
причин неявки суд не повідомив.

Враховуючи ті обставини, що в
апеляційній скарзі заявник
посилається тільки на документи, які
знаходяться в матеріалах справи та
досліджувались господарським судом,
приймаючи до уваги, що неявка
представників сторін без поважних
причин не являється підставою для
відкладення розгляду апеляційної
скарги на іншу дату, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу без участі
представників сторін за наявними в
справі матеріалами, оскільки їх
достатньо для правильної юридичної
кваліфікації спірних правовідносин.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційної інстанції
повідомив, що вважає рішення
господарського суду Донецької області
від 25.11.2013 року у справі № 905/6827/13
законним та обґрунтованим, тому просив
залишити його без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

У відповідності до статті 11 Цивільного
Кодексу України договір є однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до умов ст.180 ГК України,
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Приписами статей 627, 628 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
сторони є вільними при укладені
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. При цьому
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 Цивільного
Кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Між ТОВ «Модификатор» (поставщик) та
ВАТ «Енергомашспецсталь» (покупець)
25.03.2010 року укладено договір поставки №
15/424, згідно з умовами якого
постачальник зобов'язувався передати у
встановлений строк товар у власність
покупця, а покупець зобов'язувався у
відповідності з умовами даного
договору прийняти товар та оплатити
його.

Відповідно до пункту 1.3 договору
найменування, номенклатура
(асортимент), кількість, якісні та інші
характеристики товару, ціна,
вказуються в специфікаціях, які є
невід'ємними частинами договору.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили,
що якість продукції повинна
відповідати вимогам, іншим технічним
вимогам, вказаним у специфікаціях та
підтверджуватися сертифікатами якості
підприємства виробника.

Згідно з п. 6.3 договору поставщик
зобов'язувався надати покупцю
одночасно з товаром наступні
документи: рахунок; накладну (в
накладній обов'язкове посилання на
отримувача товару); податкову накладну;
сертифікат якості.

Відповідно до п.6.5 договору у випадку
ненадання документів протягом строку,
вказаного у п.6.3 договору, поставщик
сплачує покупцю за кожен день
прострочки пеню у розмірі 0,1% від
вартості товару, поставленого без
вказаних документів.

Позивач, вважаючи даний договір таким,
що не відповідає вимогам ст.ст.180, 181 ГК
України, в частині не узгодження
істотних умов договору по якості
товару, звернувся до господарського
суду з позовом про визнання недійсним
договору поставки № 15/424 від 25.03.2010
року.

Предмет та підстави позову позивачем
не змінювались.

Як вбачається з матеріалів справи
сторонами до договору поставки
№ 15/424 від 25.03.2010 року підписані
специфікації № 1 від 25.03.2010 року, № 2 від
15.06.2010 року, № 3 від 09.07.2010року, № 4 від
25.08.2010 року, № 5 від 06.09.2010 року, № 6 від
01.11.2010 року, № 7 від 30.11.2010року, №8 від
10.02.2011року, №9 від 01.04.2011року, № 10 від
17.05.2011року, № 11 від 09.06.2011року, № 12 від
04.07.2011року, № 13 від 18.07.2011року, № 14 від
15.08.2011року, № 15 від 23.11.2011року, № 16 від
13.02.2012року, № 17 від 26.03.2012року в яких
узгоджено найменування товару, якій
підлягає поставці, кількість, одиниці
вимірювання, вартість, а також
додаткові умови поставки, строк
поставки, умови оплати, виготовлювач
продукції, дата виготовлення товару,
яким нормативним документам повинен
відповідати товар.

Таким чином, укладаючи договір, сторони
узгодили найменування товару, предмет
поставки, марку, кількість, одиниці
вимірювання, вартість.

Статтею 509 Цивільного Кодексу України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Майново-господарські зобов'язання, у
відповідності до ст. 179 Господарського
Кодексу України, які виникають на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Статтею 179 Господарського Кодексу
України встановлено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими ГК України, з
врахуванням особливостей,
передбачених господарським
законодавством.

У главі 20 Господарського Кодексу
України встановлений загальний
порядок укладення господарських
договорів, згідно якого за наявності
заперечень щодо окремих умов договору
сторона, яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робиться застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором, після чого сторони
погоджують розбіжності, які виникли та
договір підписується на
взаємоузгоджених умовах.

Сторонами відповідно до вимог п.4 ст.180
ГК України узгоджено предмет договору,
а саме, визначено найменування,
асортимент, кількість, ціна товару та
технічні стандарти - ГОСТ, ТУ, яким
повинен відповідати товар, строк дії
договору, договір скріплено підписами
та печатками обох сторін, які містяться
на договорі та специфікаціях.

Таким чином, наявність вказаних
відомостей у договорі та
специфікаціях, складених у виконання
договору поставки № 15/424 від 25.03.2010 року
спростовує твердження позивача щодо
неузгодженості сторонами істотних
умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач не направляв на адресу
відповідача протокол розбіжностей,
стосовно свого непогодження із
визначеними у договорі вимогами щодо
якості товару, що поставляється.

Тобто, в матеріалах справи відсутні
докази, підтверджуючи незгоду позивача
з умовами договору, які визначені
сторонами.

Наведене дає підстави вважати, що
сторони досягли згоди з усіх істотних
умов договору, підписання спірного
договору за викладеними в ньому
умовами здійснювалося за вільним
вибором сторін.

У відповідності до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного Кодексу України.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Аналізуючи умови спірного договору,
колегія суддів встановила, що зміст
договору не суперечить вимогам чинного
законодавства, сторони мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності, їх
волевиявлення було вільним та
відповідало їх волі, умови договору
націлені на реальне настання
наслідків, обумовлених вказаним
договором, тому підстав для визнання
недійсним договору поставки № 15/424 від
25.03.2010 року за наведеними позивачем в
позовній заяві підставами немає.

Доводи заявника апеляційної скарги про
наявність підстав для визнання
договору поставки № 15/424 від 25.03.2010 року
недійсним у зв'язку з поставкою товару
без документів, підтверджуючих якість
товару, стосуються зобов'язань по
виконанню укладеного договору, а не
порушення норм чинного законодавства
при його укладенні і не визнаються
колегією суддів підставою для
скасування рішення господарського
суду.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Донецької області
від 25.11.2013 року у справі № 905/6827/13 про
залишення без задоволення вимог
позивача про визнання недійсним
договору поставки № 15/424 від
25.03.2010 року ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом, що
відповідає приписам ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, підстав для його скасування та
задоволення вимог апеляційної скарги
за наведеними в ній мотивами не
вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на заявника
скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» м. Краматорськ
Донецької області залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 25.11.2013 року у справі №
905/6827/13 залишити без змін.

Головуючий
Т.А. Шевкова

Судді К.І. Бойченко

Л.Ф. Чернота

Надруковано 5 прим:

1 - позивачу;

2 - відповідачу;

3 - до справи;

4 - гос. суду Донецької

області;

5 - ДАГС.