ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 910/6915/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Ходаківської І.П. - головуючого,
Данилової М.В. (доповідача), Данилової
Т.Б.,за участю
представників:позивачаДанилюк О.В.
(дов. від 31.12.2013 р. № 671), Ковалець І.М.
(угода від 10.09.2013 р.)відповідачаРимар
С.О. (дов.№ 91 від 27.12.2013 р.)розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Київспецтранс"на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
13.11.2013 р.у справі № 910/6915/13
господарського суду міста Києваза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма
Октан"доПублічного акціонерного
товариства
"Київспецтранс"простягнення 259 428, 68 грн.

В С Т А Н О В И В :

В січні 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан"
(позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Київспецтранс" (відповідач) про
стягнення 259 428, 68 грн. Під час розгляду
справи позовні вимоги неодноразово
уточнювались позивачем, внаслідок чого
до стягнення заявлено 235 116, 36 грн. за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, в т.ч. 60 303, 14 грн. 3% річних та
174 813, 22 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема,
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки паливно-мастильних
матеріалів від 11.01.2018 р. № 11/08-Т щодо
своєчасної сплати поставленого палива,
внаслідок чого виникла заборгованість,
стягнена за рішенням господарського
суду міста Києва від 10.11.2009 р. у справі №
42/76-1 з врахуванням 3% річних та
інфляційних втрат, однак несвоєчасне
погашення боргу є підставою для
нарахування 3% річних та інфляційних
втрат за послідуючий період
прострочення на підставі частини 2
статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.08.2013 р. у справі №910/6915/13
(суддя Стасюк С.В.) позов задоволено
частково; стягнуто з Приватного
акціонерного товариства
"Київспецтранс" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Октан" 60 303, 14 грн. 3% річних за
прострочення грошового зобов'язання, 132
025, 80 грн. інфляційних нарахувань, 3 846, 58
грн. судового збору; в іншій частині
позову відмовлено.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги відповідача, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013 р.
(колегія суддів у складі головуючого
судді Смірнової Л.Г., суддів Тищенко
О.В., Чорної Л.В.) рішення Господарського
суду міста Києва від 16.08.2013 р. у цій
справі змінено. Стягнено з Приватного
акціонерного товариства
"Київспецтранс" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Октан" 53568,23 грн. 3% річних, 152036,97 грн.
інфляційних нарахувань та 4112,11 грн.
судового збору; в іншій частині позову
відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з судовими
актами попередніх інстанцій в частині
задоволення позову, звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, а якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 16.08.2013 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013 р.
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права та винесення неправомірних
судових рішень.

Касаційну скаргу мотивовано, зокрема,
тим, що судами попередніх інстанцій
порушено порядок і принцип нарахування
інфляційних втрат та 3% річних, оскільки
суму боргу повністю сплачено на умовах,
визначених самим позивачем в листі №
555, отриманим відповідачем 08.12.2010 р.,
щодо погашення заборгованості,
встановленої рішенням господарського
суду міста Києва від 10.11.2009 р. у справі №
42/76-1, з якого вбачається, що сторони
встановили графік погашення боргу в
розмірі не менше 5 000 грн. кожного
календарного дня, тобто щонайменше 110 000
грн. щомісячно.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
заперечив проти її задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київспецтранс" прийнято до
провадження колегією суддів у складі
головуючого судді Корсака В.А., суддів
Данилової М.В. (доповідача), Данилової
Т.Б. та призначено до розгляду на
15.01.2014р.

Розпорядженням Заступника секретаря
другої судової палати від 09.01.2014 р.
№03-05/10, у зв'язку з перебуванням судді
Корсака В.А. у відпустці, для розгляду
касаційної скарги у справі № 910/6915/13
сформовано колегію суддів у складі
головуючого судді Ходаківської І.П,
суддів Данилової М.В. (доповідача),
Данилової Т.Б. Відводів даному складу
колегії суддів представниками сторін,
присутніми в судовому засіданні 15.01.2014
р., заявлено не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
господарського суду міста Києва від
10.11.2009 р. у справі № 42/76-1, з урахуванням
змін внесених постановою Київського
апеляційного господарського суду від
07.07.2010 р., стягнуто з Відкритого
акціонерного товариства
"Київспецтранс" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Октан" 1 307 186, 14 грн. боргу за договором
поставки паливно-мастильних
матеріалів № 11/08-Т від 11.01.2008 р., 50 000, 00
грн. штрафу, 100 000, 00 грн. пені, 173 146, 51 грн.
збитків від інфляції за час
прострочення, 56 239,04 грн. 3% річних з
простроченої суми, 21 720, 00 грн. витрат по
оплаті державного мита, 236, 00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 88 560, 82 грн. витрат по
оплаті послуг адвоката.

23.07.2010 р. на виконання рішення
господарського суду міста Києва від
10.11.2009 р. у справі №42/76-1 видано наказ.

02.08.2010 відкрито виконавче провадження
по примусовому виконанню рішення
господарського суду міста Києва від
10.11.2009 р. у справі № 42/76-1.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.01.2011 р. у справі № 42/76-1
виправлено описки, допущені у
резолютивній частині рішення,
відповідно до якої з відповідача на
користь позивача стягнуто 1 266 186, 14 грн.
боргу, 173 146, 51 грн. збитків від інфляції
за час прострочення, 56 239, 40 грн. 3% річних
з простроченої суми, 100 000, 00 грн. пені, 50
000, 00 грн. штрафу, 20 877, 95 грн. витрат по
оплаті державного мита, 118, 00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

24.09.2012 р. прийнято постанову про
закінчення виконавчого провадження по
виконанню рішення господарського суду
міста Києва від 10.11.2009 р. у справі №42/76-1
у зв'язку з повним фактичним виконанням
рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, предметом спору у даній
справі (з врахуванням заяви про
зменшення позовних вимог) є стягнення з
відповідача на користь позивача 235 116, 36
грн. інфляційних втрат і 3% річних за
послідуючий період прострочення
виконання грошових зобов'язань, в т.ч. 60
303, 14 грн. 3% річних (за період з 06.02.2010 р.
по 14.08.2013 р.) та 174 813, 22 грн. інфляційних
втрат (за період з 06.02.2010 р. по 01.03.2013 р.).

Задовольняючи позовні вимоги, суди
дійшли висновку про їх підставність в
частині фактичного періоду
прострочення, який становить з 06.02.2010 р.
по 23.09.2012 р. (дата закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
повним виконанням наказу у справі №
42/76-1), однак, за постановою суду
апеляційної інстанції позивачем
невірно розраховані як річні (без
врахування всіх здійснених
відповідачем проплат і черговості
погашення грошових вимог відповідно до
статті 534 Цивільного кодексу України),
так і інфляційні втрати (без врахування
порядку застосування індексів
інфляції в середньому на місяць),
відтак, за розрахунком суду
апеляційної інстанції за вказаний
період підлягають стягненню 3% річних у
сумі 53 568, 23 грн. та інфляційні втрати
в сумі 132 025, 80 грн.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України не
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій та вважає
відсутніми підстави для задоволення
позову, з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного
Кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судами попередніх
інстанцій, 08.12.2010 р. Публічне акціонерне
товариство "Київспецтранс" отримало
лист позивача № 555 щодо погашення
заборгованості, встановленої рішенням
господарського суду міста Києва від
10.11.2009 р. у справі № 42/76-1, з якого
вбачається, що сторони встановили
графік погашення вищевказаної
заборгованості в розмірі не менше 5 000
грн. кожного календарного дня, тобто
щонайменше 110 000 грн. щомісячно.

Однак, зазначена домовленість сторін
не прийнята до уваги судами попередніх
інстанцій з огляду на відсутність
підстав для припинення зобов'язання за
ознакою новації, з чим не можна не
погодитись.

Втім, судами не враховано, що
пропозиція про погашення боргу за
графіком виходила від самого позивача
і повністю виконувалась відповідачем,
про що свідчить наданий позивачем
реєстр платежів отриманих станом на
01.03.2012 р., який підписаний обома
сторонами та скріплений їх печатками
(а.с. 27-31, т. 1), отже, за взаємною згодою
сторони фактично змінили умови
договору, що не суперечить нормі
частини 1 статті 651 Цивільного кодексу
України.

З даного реєстру вбачається і судами
встановлено, що відповідач за період з
08.12.2010 р. по 12.10.2011 р. здійснював
погашення заборгованості за наказом
про примусове виконання рішення
господарського суду міста Києва від
10.11.2009 р. у справі № 42/76-1 і, як зазначено
сторонами у даному реєстрі, сума
заборгованості по наказу № 42/76-1
зменшилась на 1 663 567, 53 грн., однак,
судами не враховано, що загальна сума
заборгованості за даним наказом (з
врахуванням виправлення описки
ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.01.2011 р. у справі № 42/76-1)
становила 1 645 572, 05 грн. (без судових
витрат), при чому, до даної суми
включені також штраф, пеня, інфляційні
втрати та 3% річних, нарахування
інфляційних та річних на які не є
законним.

У розумінні норми частини 2 статті
625 Цивільного кодексу України
стягнення сум інфляційних та річних
пов'язується з наявністю самого боргу
як на час нарахування цих сум, так і на
момент звернення з позовом.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до приписів частини 2 статті
34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок доказування визначається
предметом спору. За загальним правилом
обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Звернення з позовом до
господарського суду особи, права та
охоронювані законом інтереси якої не
порушені чи не оспорюються, є підставою
для відмови в позові.

В порушення зазначених процесуальних
норм, позивач не довів за допомогою
належних і допустимих доказів
наявності основного боргу за договором
поставки паливно-мастильних
матеріалів від 11.01.2008 р. № 11/08-Т на кожну
конкретну дату, станом на яку
нараховувались інфляційні і річні, та
на момент подання позову, адже,
відповідно до реєстру отриманих
платежів сума за наказом (в т.ч.
основний борг, штраф, пеня, інфляційні
втрати та 3% річних) була повністю
погашена вже станом на 12.10.2011 р.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції, позицію якого підтримав
апеляційний суд, дійшов помилкового та
необґрунтованого висновку про
доведеність основної заборгованості
відповідача за договором поставки
паливно-мастильних матеріалів від
11.01.2008 р. № 11/08-Т, а, отже, наявності
належних правових підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України у
касаційній інстанції скарга
розглядається за правилами розгляду
справи у суді першої інстанції за
винятком процесуальних дій, пов'язаних
із встановленням обставин справи та їх
доказуванням. Касаційна інстанція
використовує процесуальні права суду
першої інстанції виключно для
перевірки юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення у
рішенні або постанові господарського
суду.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази
(стаття 1117 Господарського
процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, судами
попередніх інстанцій була дана
неправильна юридична оцінка
встановленим у даній справі
обставинам, у зв'язку з чим колегія
суддів Вищого господарського суду
України, беручи до уваги доводи,
викладені в касаційній скарзі
Публічного акціонерного товариства
"Київспецтранс", вважає, що оскаржувані
судові акти підлягають скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у позові в порядку пункту 2 частини 1
статті 1119 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на сторони пропорційно задоволених
позовних вимог. Згідно з пунктом 11
частини 2 статті 11111 Господарського
процесуального кодексу України у разі
скасування рішення здійснюється новий
розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 1117, пунктом 2 статті
1119, статтями 11110, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Київспецтранс" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013 р. у
справі № 910/6915/13 та рішення
господарського суду м. Києва від 16.08.2013
р. скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю "Фірма
Октан" відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Октан" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київспецтранс" 1 961, 76 грн.
судового збору, сплаченого за подання
апеляційної скарги, та 2 098 грн. судового
збору, сплаченого за подання
касаційної скарги. Видачу наказу
доручити господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя
І.
Ходаківська

Судді:
М. Данилова

Т. Данилова