ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.Справа № 915/1944/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання:
Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився, повідомлений
належним чином;

від відповідача: не з'явився,
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства
„Реалбудсервіс-Транс"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 03 грудня 2013
року

по справі № 915/1944/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Приватного підприємства
„Реалбудсервіс-Транс"

про стягнення 89905,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Миколаївської області з позовною
заявою про стягнення з Приватного
підприємства „Реалбудсервіс-Транс"
89905,23 грн. заборгованості за договорами
б/н від 25.07.2012р. та б/н від 20.09.2012р.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 03.12.2013р.
(суддя Семенчук Н.О.) позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з
Приватного підприємства
"Реалбудсервіс-Транс" на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 87759,34
грн. - основного боргу, 1882,62 грн. - 3%
річних, та 1703,30 грн. судового збору. В
решті заявлених позовних вимог
відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновків про те, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі
87759,34 грн. за виконані позивачем по
Договору № 1 та Договору № 2 роботи є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, судом здійснений
розрахунок інфляційних за період з
січня 2013 року по вересень 2013 року та
встановлено, що загальний коефіцієнт
інфляційних за вказаний період
становить 99,399002, тобто менше 100%, отже
позивач за вищевказаний період не
поніс збитків від інфляції, а тому
відмовив в стягненні з відповідача
інфляційних в розмірі 263,27 грн.; також
судом здійснений розрахунок 3% річних
та встановлено, що оскільки розмір 3%
річних становить більше ніж заявлено
позивачем в позовній заяві, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача 3%
річних підлягають задоволенню у
розмірі заявленому позивачем - 1882,62 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Приватне підприємство
„Реалбудсервіс-Транс" звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення господарського суду
Миколаївської області скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт посилається на те, що позивач в
одній позовній заяві заявив дві вимоги,
а позов подав один і судовий збір також
оплатив один, що є порушенням норм
процесуального права.

Апелянт зазначав, що згідно п.2.2
договорів зазначено, що у разі
збільшення обсягу робіт замовник та
підрядник складають акт виконання
додаткових робіт з подальшим
складанням необхідної документації і
додаткової угоди до діючого договору,
однак ані акт про виконання додаткових
робіт, ані додаткова угода між
сторонами не укладалась, отже і дві
вимоги про стягнення боргу в одній
заяві не можуть мати місце.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час, дату та місце
розгляду апеляційної скарги, оскільки
їх явка не визнавалась обов'язковою,
судова колегія дійшла висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги за відсутністю представників
сторін.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.07.2012 року між Приватним підприємством
"Реалбудсервіс-Транс" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 був
укладений Договір на виконання робіт
(Далі - Договір № 1), згідно предмету
якого позивач доручає, а відповідач
приймає на себе зобов'язання виконати
роботи по виготовленню та монтажу
метало пластикових виробів.

Пунктами 2.1, 3.2 Договору № 1 встановлено,
що вартість виконаних робіт складає
146707,98 грн. Строк виконання робіт по
Договору - 20 календарних днів тобто до
15.08.2012 року.

У відповідності до вимог п.4.1 Договору
№1, по закінченню робіт відповідач
повинен перерахувати позивачеві повну
суму вартості робіт строком не пізніше
ніж до 31.12.2012 року.

На виконання договору №1, позивач
виконав роботи, передбачені п. 1.1
Договору № 1, які були прийняті
відповідачем, що підтверджується актом
виконаних робіт №1 від 16.08.2012 року (а.с. 9)
на суму 146709,98 грн. який був підписаний
відповідачем та скріплений печаткою
підприємства.

20.09.2012 року між Приватним підприємством
"Реалбудсервіс-Транс" та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 був
укладений Договір на виконання робіт
(Далі - Договір № 2), згідно предмету
якого позивач доручає, а відповідач
приймає на себе зобов'язання виконати
роботи по виготовленню та монтажу
метало пластикових виробів.

Пунктами 2.1, 3.2 Договору №2 встановлено,
що вартість виконаних робіт складає
36051,36 грн. Строк виконання робіт по
Договору - 10 календарних днів тобто до
01.10.2012 року.

У відповідності до вимог п.4.1 Договору
№2, по закінченню робіт відповідач
повинен перерахувати позивачеві повну
суму вартості робіт строком не пізніше
ніж до 31.12.2012 року.

На виконання договору №2, позивач
виконав роботи, передбачені п.1.1
Договору №2, які були прийняті
відповідачем, що підтверджується актом
виконаних робіт № 2 від 01.10.2012 року (а.с.
11) на суму 36051,36 грн. який був підписаний
відповідачем та скріплений печаткою
підприємства.

Як встановлено судом першої інстанції,
та перевірено в ході апеляційного
розгляду, станом на 18.10.2013р. відповідач
здійснив лише часткову оплату вартості
виконаних за Договором №1 та Договором
№2 позивачем робіт в сумі 95000,00 грн.
(26.07.2012р. - 50000,00 грн., 17.08.2012р. - 20000,00 грн.,
22.08.2012р. - 10000,00 грн., 23.08.2012р. - 15000,00 грн.), у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача
залишку заборгованості у сумі 87759,34 грн.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком
кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України встановлено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим ст. 612 та ст. 625
Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судова колегія повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції про
обґрунтованість стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
87759,34 грн.

Колегія суддів зазначає, що наявність
заборгованості підтверджується актами
виконаних робіт №1 від 16.08.2012р. на суму
146 707,98 грн., та №2 від 01.10.2012 року на суму
36051,36 грн., на загальну суму 182 759,34 грн.
підписаних сторонами та скріплених
печатками сторін.

Разом з тим, як встановлено судом
першої інстанції, відповідачем
проведено оплату за вказаними актами
лише на суму 95 000 грн., доказів повної
оплати вартості виконаних позивачем по
Договору № 1 та Договору № 2 робіт
відповідач, у порушення приписів ст. 33
ГПК України, суду не надав.

При цьому, апеляційний суд звертає
увагу на те, що сума основного боргу
відповідачем визнається в повному
обсязі.

Судова колегія перевірила розрахунки
інфляційних витрат та 3% річних,
нарахованих позивачем на суму основної
заборгованості, та в частині штрафних
санкцій також повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції цілком
обґрунтовано та правомірно зазначено
про те, що при розрахунку інфляційних
позивач невірно застосовує індекс
інфляції вибірково лише у тих місяцях,
розмір яких є більшим 100%, судом
здійснений розрахунок інфляційних за
період з січня 2013 року по вересень 2013
року та встановлено, що загальний
коефіцієнт інфляційних за вказаний
період становить 99,399002, тобто менше 100%,
а отже позивач за вищевказаний період
не поніс збитків від інфляції, а тому
позовні вимоги про стягнення з
відповідача інфляційних в розмірі 263,27
грн. задоволенню не підлягають.

Також судова колегія перевірила
розрахунок 3% річних, та вважає вірним
розрахунок суду першої інстанції з
урахуванням вірного визначення
періоду нарахування 3% річних в період з
01.01.2013 року по 18.10.2013 року, який за
підрахунком суду становить 2099,01 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Втім, враховуючи відсутність
клопотання про вихід за межі позовних
вимог, а також враховуючи те, що розмір
3% річних становить більше, ніж заявлено
позивачем в позовній заяві, то позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача 3%
річних підлягають задоволенню у
розмірі заявленому позивачем - 1882,62 грн.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги судом першої
інстанції, оскільки апелянт помилково
вважає, що дві вимоги про стягнення
боргу в одній заяві не можуть мати
місце.

Судом першої інстанції повно та
всебічно розглянуто законність
подання позову по даній справі, та
встановлено, що порушень
процесуального законодавства при
поданні позову не було.

Відповідно до п.3.6 Постанови Пленуму
ВГСУ від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", -
позивач має право об'єднати в одній
позовній заяві кілька вимог, пов'язаних
між собою підставою виникнення або
поданими доказами (зокрема, про
стягнення неповернутого кредиту,
відсотків за користування кредитом і
неустойки; про визнання недійсним акта
і про відшкодування заподіяної у
зв'язку з його виданням шкоди; про
стягнення вартості недостачі товару,
одержаного за кількома транспортними
документами і оформленої одним актом
приймання або коли такий товар
сплачено за одним розрахунковим
документом; про спонукання до
виконання зобов'язань за господарським
договором і про застосування заходів
майнової відповідальності за його
невиконання тощо).

Право об'єднати кілька однорідних
позовних заяв або справ, у яких беруть
участь ті ж самі сторони, надане також
судді. При цьому останній вправі
вирішувати питання про об'єднання лише
тих заяв (справ), які перебувають в його
провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні
заяви, які, пов'язані з однорідними
позовними вимогами і водночас подані
одним і тим же позивачем до одного й
того самого відповідача (чи
відповідачів) або хоча й різними
позивачами, але до одного й того ж
відповідача. Однорідними ж позовними
вимогами є такі, що виникають з одних і
тих самих або з аналогічних підстав і
водночас пов'язані між собою одним і
тим самим способом захисту прав і
законних інтересів.

На думку судової колегії, місцевий
господарський суд дійшов вірних
висновків, що позивачем в позовній
заяві об'єднані позовні вимоги про
стягнення з ПП "Реалбудсервіс-Транс"
заборгованості та штрафних санкцій за
несвоєчасне виконання вимог двох
аналогічних за змістом договорів на
виконання робіт від 25.07.2012 року та від
20.09.2012 року, предметами яких є виконання
позивачем робіт по виготовленню та
монтажу метало пластикових виробів,
тобто заявлені позовні вимоги хоча і
пред'явлені за двома окремими
договорами але ж за своєю суттю є
однорідними.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, з чим
погоджується апеляційний суд, що
позивачем при подачі позову до суду не
було порушено правило об'єднання
позовних вимог та вказані вимоги
можуть бути розглянуті в одній
позовній заяві.

У відповідності до вимог п.2.9 Постанови
Пленуму Вищого Господарського Суду
України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", - у разі об'єднання
позовних вимог відповідно до статті 58
ГПК, а також у випадках подання
позовної заяви кількома позивачами до
одного або кількох відповідачів
судовий збір обчислюється із загальної
суми позову і сплачується кожним
позивачем пропорційно долі заявлених
кожним з них вимог окремим платіжним
документом (частина шоста статті 6
Закону). Закон не містить заборони й
можливості сплати усієї суми судового
збору одним з кількох позивачів у
справі; визначальним у такому разі є
факт повного надходження належної до
сплати суми судового збору до
спеціального фонду державного бюджету
України.

Оскільки позивачем при подачі позову
до суду правомірно були об'єднані в
одній позовній заяві позовні вимоги
про стягнення з ПП
"Реалбудсервіс-Транс" заборгованості
та штрафних санкцій за несвоєчасне
виконання вимог двох аналогічних за
змістом договорів на виконання робіт
від 25.07.2012 року та від 20.09.2012 року, то
відповідно позивачем у відповідності
до вимог п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 21.02.2013
року № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", вимог
ст. 57 ГПК України та п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір", -
цілком вірно було сплачено 1720,50 грн.
судового збору по квитанції № 232410092 від
24.09.2013 року (а.с. 5), про що було зазначено
судом першої інстанції в оскаржуваному
рішення.

Судова колегія зазначає, що
необхідності для складання акту про
виконання додаткових робіт та
додаткової угоди не було, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
сторонами не перевищувались обсяги
вартості робіт за договорами.

Крім того, суд звертає увагу на
приписи ст.627 ЦК України, згідно яких
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості, тобто сторони не
зобов'язані укладати додаткові
правочини всупереч своїй волі.

За таких обставин, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не підтверджені належними
та допустимими доказами в розумінні
ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, передбачених ст.104 ГПК України,
для скасування рішення суду першої
інстанції та відмову у задоволенні
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства „Реалбудсервіс-Транс"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 03 грудня 2013
року по справі № 915/1944/13 залишити без
змін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
23.01.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
В.А. Лисенко