КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Справа№ 910/15124/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Суньов Є. В. -
представник за довіреносітю ВТЕ 999323
від 29.05.1013

від відповідача: Руснак І. В. -
представник за довіреністю № 14-171 від
13.11.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Газсервіс»

на рішення господарського
суду міста Києва від 25.11.2013

у справі № 910/15124/13
(головуючий суддя Бондарчук В. В., судді
Блажківська О. Є, Дупляк О. М.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Газсервіс»

до Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України»

про зобов'язання
вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про зобов'язання
відповідача провести інвентаризацію
незавершеного капітального
будівництва Міжнародного
Метрологічного центру у м. Боярка,
розташованого за адресою: Київська
область, м. Боярка, вул. Маяковського,
49-А із залученням представників
позивача.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.11.2013, повний текст якого
підписано 28.11.2013, у справі № 910/15124/13 в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що позивачем не
надано суду жодних доказів завезення
на територію будівельного майданчику
Міжнародного метрологічного центру
НАК «Нафтогаз України» будь-яких
матеріальних цінностей, що
підтверджується також рішенням
господарського суду Київської області
від 05.12.2012 у справі №14/083-12 за позовом
ТОВ «Восток-Газсервіс» до ПАТ НАК
«Нафтогаз України» про витребування
майна із чужого незаконного володіння,
яким встановлено, що факт перебування
спірного майна у володінні та
користуванні саме відповідача є
недоведеним.

Також суд першої інстанції зауважив
позивачеві на тому, що, обравши такий
спосіб захисту своїх прав, як
зобов'язання провести інвентаризацію
незавершеного капітального
будівництва, позивач помилково не
врахував, що спосіб захисту щодо
примусового виконання обов'язку в
натурі може бути обраний та
застосований у разі наявності
конкретного обов'язку сторони та
визначенні такого в законі або у
договорі, в той час як сторони в
договорі не погодили обов'язок
відповідача проводити інвентаризацію
спірного незавершеного капітального
будівництва із залученням
представників позивача та такого
обов'язку не встановлено чинним
законодавством України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Восток-Газсервіс»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
25.11.2013 по справі № 910/15124/13 скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Газсервіс» посилається на те,
що спірне рішення прийнято з
порушенням або неправильним
застосуванням норм процесуального
права.

Порушення норм процесуального права,
на думку позивача, полягає в тому, що
господарський суд міста Києва при
розгляді клопотання про витребування
доказів мав винести відповідну ухвалу
про задоволення чи незадоволення
клопотання позивача, проте не зробив
цього, порушивши при цьому права
позивача як учасника господарського
процесу, що призвело до прийняття
неправильного рішення.

Ухвалою від 23.12.2013 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді
Баранець О. М., Пашкіна С. А. апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Газсервіс»
прийнято до розгляду та порушене
апеляційне провадження.

21.01.2014 до канцелярії суду від позивача
надійшло клопотання про призначення
судової економічної експертизи, на
вирішення якої позивач просив
поставити наступне запитання: чи
підтверджується документально нестача
або надлишки товарно-матеріальних
цінностей (будівельних матеріалів,
устаткування та обладнання) на об'єкті
незавершеного будівництва -
Міжнародний метрологічний центр
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в м. Боярка за
період 2010-2011 роки.

В судовому засіданні представник
позивача вказане клопотання підтримав.

Представник відповідача проти
задоволення вказаного клопотання
заперечив, зазначивши, що отримання
відповіді на поставлене позивачем
питання жодним чином не впливає на
вирішення спору по суті.

Порадившись на місці, колегія суддів
вирішила, що клопотання позивача про
призначення економічної експертизи
буде вирішено після заслуховування
пояснень сторін по суті спору.

Під час розгляду справи представник
позивача апеляційну скаргу підтримав в
повному обсязі, представник
відповідача проти задоволення
апеляційної скарги заперечив та
просив залишити її без задоволення, а
оспорюване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне.

09.03.2005 Дочірнє підприємство
«Науково-дослідний інститут
нафтогазової промисловості» НАК
«Нафтогаз України» як замовник та
позивач як підрядник уклали договір
підряду на будівництво Міжнародного
метрологічного центру Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в м. Боярка № 6/07 (далі Договір),
відповідно до якого замовник доручає, а
підрядник приймає на себе зобов'язання
виконати на свій ризик власними та
залученими силами і засобами роботи
«під ключ» на об'єктах Міжнародного
метрологічного центру НАК «Нафтогаз
України» в м. Боярка (надалі буд
майданчик ММЦ), визначених у додаткових
угодах (а.с. 11-19).

18.07.2006 Дочірнє підприємство
«Науково-дослідний інститут
нафтогазової промисловості» НАК
«Нафтогаз України» як Первісний
кредитор, відповідач як Новий кредитор
та позивач як Боржник уклали договір
про відступлення права вимоги (заміну
сторони в зобов'язанні) № 1, відповідно
до якого Первісний кредитор передав, а
відповідач як Новий кредитор прийняв
на себе право вимоги, що належить
Первісному кредитору, та став
замовником за Договором (а.с. 20-21).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.08.2011, залишеним без змін
постановами Київського апеляційного
господарського суду від 14.02.2012 та
Вищого господарського суду України від
16.07.2012, у справі № 8/136 за позовом
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Газсервіс», третя особа
Дочірня компанія «Укртрансгаз»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про розірвання
договору та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Газсервіс»
до Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про спонукання до
виконання зобов'язання в натурі
первісний позов задоволено повністю та
розірвано Договір, в задоволенні
зустрічного позову відмовлено
повністю.

З матеріалів справи слідує, що листом №
50/01-201/1 від 27.07.2012 (а.с. 34) відповідач
повідомив позивача про те, що в зв'язку
з прийняттям Вищім господарським судом
України 16.07.2012 постанови у справі № 8/136,
якою Договір розірвано, відповідачем
прийнято рішення про проведення опису
фактичної наявності завезених
позивачем матеріальних цінностей, які
знаходяться на будмайданчику ММЦ, та
просив надати представників для участі
у роботі комісії з проведення опису,
яка буде працювати з 31.07.2012 по 10.08.2012.

На вказаний лист позивач відповів
листом № 01-08/12 від 01.08.2012 (а.с. 35), в якому
повідомив про отримання листа № 50/01-201/1
від 27.07.2012 факсом лише 01.08.2012, що
позбавило позивача можливості
підготуватися до участі в роботі
комісії, з огляду на що позивач, маючи
на меті взяти належну участь у роботі
комісії, зазначив про те, що може
направити відповідальних осіб лише з
10.08.2012, а отже, просив відповідача
відкласти або продовжити час роботи
комісії. На доказ направлення
вказаного листа до матеріалів справи
долучено належним чином засвідчені
копії опису вкладення та фіскального
чеку № 4497 від 01.08.2012 (а.с. 36).

Листом № 50/01 від 08.08.2012 (а.с. 37)
відповідач повідомив позивача про те,
що у зв'язку з періодом відпусток
представники ДК «Укртрансгаз» не мають
можливості прийняти участь у роботі з
проведення опису матеріальних
цінностей, з огляду на що робота
комісії тимчасово призупинена, а про
відновлення роботи комісії позивача
буде повідомлено додатково.

Докази здійснення сторонами подальших
дій з проведення вказаного опису в
матеріалах справи відсутні.

06.08.2013 позивач звернувся до суду з
позовом про зобов'язання відповідача
провести інвентаризацію незавершеного
капітального будівництва Міжнародного
Метрологічного центру у м. Боярка,
розташованого за адресою: Київська
область, м. Боярка, вул. Маяковського,
49-А (далі - незавершене будівництво ММЦ),
із залученням представників позивача.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позовних вимог, з чим
колегія суддів погоджується з огляду
на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України,

1. Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути примусове
виконання обов'язку в натурі.

За правилами ст. 20 ГК України, кожний
суб'єкт господарювання має право на
захист своїх прав і законних інтересів
шляхом, в тому числі, присудження до
виконання обов'язку в натурі.

Позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав і законних інтересів шляхом
зобов'язання відповідача у судовому
порядку виконати обов'язок в натурі -
провести інвентаризацію незавершеного
будівництва ММЦ із залученням
представників позивача.

Проте, як вірно встановлено судом
першої інстанції, такий спосіб захисту,
як примусове виконання обов'язку в
натурі, може бути обраний та
застосований у разі наявності
конкретного обов'язку сторони та
визначенні такого в законі або у
договорі.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач послався на умови
Договору, норми ст.ст. 317, 319, 321 ЦК
України та на приписи Інструкції по
інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, що її затверджено наказом
міністерства фінансів України від
11.08.1994 № 69 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26.08.94 за №
202/412) (далі Інструкція).

Проте, посилання позивача на те, що
бездіяльністю відповідача порушені
права позивача, передбачені ст. ст. 317,
319, 321 ЦК України, а саме права власності
позивача, є помилковими, оскільки
вказані статті ЦК України регулюють
загальні положення про право
власності, і з їх змісту не слідує, що
відповідач має обов'язок проводити
інвентаризацію незавершеного
будівництва ММЦ для виявлення майна,
належного позивачу.

У Договорі сторони також не узгодили
випадків, коли відповідач був би
зобов'язаний проводити спірну
інвентаризацію.

Щодо посилань на вищезгадану
Інструкцію слід зазначити, що з її
змісту слідує, що інвентаризація на
підприємстві проводиться щодо майна,
яке належить цьому підприємству, в тому
числі незавершеного виробництва,
незавершеного капітального
будівництва і незавершеного ремонту, в
той час як позивач фактично вимагає
проведення інвентаризації
незавершеного будівництва, яке є
власністю відповідача, з метою
виявлення майна, яке належить позивачу,
що Інструкцією не передбачено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
позивача на те, що підпункт «д» пункту 3
Інструкції, на який він посилається в
обґрунтування заявлених позовних
вимог, встановлює, що проведення
інвентаризації є обов'язковим за
судовим рішенням або на підставі
належним чином оформленого документа
органу, який відповідно до закону має
право вимагати проведення такої
інвентаризації, проте для винесення
відповідного судового рішення, яким би
відповідача було зобов'язано провести
інвентаризацію, позивач має довести, що
відповідач має обов'язок провести
інвентаризацію належного відповідачу
майна.

Вимагаючи зобов'язати відповідача
провести вказану інвентаризацію,
позивач посилається на те, що він
погодився взяти участь у
запропонованої відповідачем
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей та направити свого
представника, однак робота комісії з
проведення інвентаризації була
припинена відповідачем і не
поновлювалась, в зв'язку з чим
інвентаризація проведена не була.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази прийняття відповідачем рішення
про проведення інвентаризації
незавершеного будівництва ММЦ,
створення відповідної комісії з
проведення інвентаризації із
запрошенням представників позивача
взяти участь у роботі цієї комісії та
припинення її роботи, оскільки у
вищезгаданому листуванні сторін (листи
відповідача № 50/01-201/1 від 27.07.2012, № 50/01
від 08.08.2012 та лист позивача № 01-08/12 від
01.08.2012) йдеться про проведення опису
фактичної наявності завезених
позивачем матеріальних цінностей, які
знаходяться на будмайданчику ММЦ, і про
згоду останнього направити
представників для проведення
вказаного опису.

Матеріали справи свідчать, що
зобов'язання провести спірну
інвентаризацію незавершеного
будівництва ММЦ відповідач на себе не
брав, з пропозиціями до позивача
провести таку інвентаризацію і
направити представника для участі у
комісії з інвентаризації до позивача
не звертався.

Так саме, в матеріалах справи відсутні
докази звернення позивача до
відповідача з вимогою провести
інвентаризацію, і отримання відмови
останнього у її призначенні і
проведенні, тобто в матеріалах справи
відсутні докази порушення з боку
відповідача прав або інтересів
позивача по суті заявлених позовних
вимог.

За таких обставин, у позивача відсутні
правові підстави вимагати примусити
відповідача у судовому порядку
провести інвентаризацію незавершеного
будівництва ММЦ із залученням
представників позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
позивача до господарського суду, а
також визначити, чи забезпечить такий
спосіб захисту відновлення порушеного
права позивача.

Відсутність порушеного права
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

При вирішення спору по суті, перш за
все, необхідно встановити, чи є у
відповідача обов'язок (проведення
інвентаризації незавершеного
будівництва ММЦ за участю
представників позивача), на
примусовому виконанні якого наполягає
позивач, звертаючись до суду з даним
позовом.

Отже, звернення до господарського суду
з позовом передбачає наявність на
момент такого звернення порушеного
права та охоронюваного законом
інтересу.

За правилами ГПК України, підприємства
та організації, мають право звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів;
Господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Позивачем не доведено, що на дату
звернення до суду з даним позовом мале
місце порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів з боку
відповідача відповідачем.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і
заперечень.

Позивачем не доведено тих обставин, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
провести інвентаризацію незавершеного
капітального будівництва Міжнародного
Метрологічного центру у м. Боярка,
розташованого за адресою: Київська
область, м. Боярка, вул. Маяковського,
49-А, із залученням представників
позивача задоволенню не підлягають як
недоведені та такі, що не ґрунтуються
на вимогах закону.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про таке.

Позивач, звертаючись до суду з даним
позовом, посилається на те, що при
виконанні Договору на спірний
будівельний майданчик були завезені
певні матеріали, які не були
використані при виконанні робіт за
Договором та фактично після розірвання
Договору мали бути повернуті
позивачеві, чого в даному випадку не
сталося, що на даний час позивач
фактично позбавлений будь-якої
можливості провести інвентаризацію
свого майна і скористатися своїм
правом власності та виконати обов'язок,
передбачений п. 8.4 Договору, а саме -
вивезти з будівельного майданчика
техніку, невикористані матеріали,
відходи, допоміжні споруди тощо.

Проте, як вбачається з умов Договору:

- замовлення, постачання, приймання,
розвантаження, складування та подача
на будівельний майданчик
матеріально-технічних ресурсів,
контроль за їх якістю, кількістю та
комплектністю постачання здійснюється
позивачем як підрядником (п. 9.2);

- підрядник може у процесі будівництва
використовувати окремі приміщення для
розміщення власних працівників і
працівників субпідрядників,
складування матеріальних цінностей у
рамках Договору (ч. 2 п. 15.6);

- підрядник зберігає право власності на
будівельному майданчику на
матеріально-технічні ресурси власного
постачання, якщо вони не прийняті
замовником і несе ризик їх випадкової
втрати та пошкодження до моменту здачі
об'єкта в гарантійну експлуатацію (п.
9.2);

- підрядник несе відповідальність за
утримання будівельного майданчика у
відповідному стані. По закінченні
будівельних робіт до здачі об'єкта в
експлуатацію підрядник зобов'язаний
вивезти з будівельного майданчика
техніку, невикористані матеріали,
відходи, допоміжні споруди, тощо (п. 8.4).

Отже, замовлення, складування, подача
на будівельний майданчик, збереження
та використання у роботі
матеріально-технічних ресурсів, що їх
поставлено позивачем і є його
власністю, забезпечується саме
позивачем.

Кожна з вказаних дій супроводжується
складанням первинної документації
щодо обігу ресурсів та плати за них та
відповідним відображенням цих
операцій в документах бухгалтерського
та податкового обліку.

Позивачем не надано суду доказів того,
що він позбавлений можливості провести
інвентаризацію належного йому майна, і
що наявність, перелік і кількість
такого майна на будмайданчику ММЦ може
бути встановлена лише шляхом
проведення інвентаризації майна,
належного відповідачу.

Твердження позивача про те, що він
позбавлений права скористатися своїм
правом власності та виконати обов'язок,
передбачений п. 8.4 Договору, - вивезти з
будівельного майданчика техніку,
невикористані матеріали, відходи,
допоміжні споруди тощо, до уваги
колегією суддів не приймаються як такі,
що не підтверджуються жодним
документальним доказом у справі.

Крім того, слід зазначити про таке.

Рішенням господарського суду
Київської області від 05.12.2012, залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
18.04.2013 та постановою Вищого
господарського суду України від 04.06.2013
у справі №14/083-12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-газсервіс» до Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» про витребування майна із
чужого незаконного володіння позивачу
відмовлено в задоволенні вимог про
витребування від відповідача
належного позивачу майна, яке
внаслідок дострокового припинення дії
Договору залишилось на будмайданчику
ММЦ, з підстав неможливості
ідентифікації та індивідуалізації
спірного майна та недоведеності, що
перелічене позивачем майно дійсно
завозилось на будмайданчик ММЦ.

Отже, на думку колегії суддів, між
сторонами існує майновий спір з
приводу повернення відповідачем
позивачу належних останньому
матеріальних цінностей з спірного
будівельного майданчика, а звернення
до суду з даним позовом обумовлено тим,
що суд при вирішенні по суті спору у
справи №14/083-12 визнав недоведеним факт
перебування у користуванні та
володінні відповідача майна позивача,
що він перелічив у позовній заяві, і що
для встановлення вказаного факту
необхідно провести інвентаризацію.

Враховуючи, що вказаний майновий спір
вирішувався при розгляді судової
справи № 14/083-12, з'ясовувати, яке саме
майно позивача і у якій кількості
залишилось на будмайданчику ММЦ після
розірвання Договору, шляхом, в тому
числі, призначення судової експертизи,
на думку колегії суддів, було б
доцільно в рамках вирішення майнового
спору сторін в рамках справи № 14/083-12.

З огляду на викладене, а також
враховуючи, що позивачем не доведено
наявності у відповідача обов'язку
провести інвентаризацію незавершеного
будівництва ММЦ, в задоволенні
клопотання позивача про призначення
судової економічної експертизи, за
допомогою якої позивач фактично
намагається довести факт перебування
на спірному будівельному майданчику
залишків завезених в рамках Договору
належних йому матеріальних цінностей,
що, з огляду на підстави відмови у
позові, не має значення для вирішення
спору по суті, колегією суддів
відмовляється.

Щодо посилання позивача на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме те, що
господарський суд міста Києва при
розгляд клопотання про витребування
доказів мав винести відповідну ухвалу
про задоволення чи незадоволення
клопотання позивача, проте не зробив
цього, порушивши при цьому права
позивача як учасника господарського
процесу, слід зазначити таке.

Як слідує з матеріалів справи, 12.09.2013
позивачем через канцелярію суду подано
клопотання про витребування доказів
(а.с. 89-90), в якому позивач просив суд
витребувати у відповідача акт
інвентаризації матеріальних цінностей
на спірному будівельному майданчику.

В судовому засіданні 12.09.2013 оголошено
перерву до 01.10.2013, а розгляд вказаного
клопотання судом відкладено на
наступне судове засідання про що
свідчить відповідний протокол
судового засідання від 12.09.2013 (а.с. 110).

Зі змісту протоколу судового засідання
від 01.10.2013 (а.с. 188), так само як і інших
протоколів судових засідань (від 29.10.2013
- а. с. 196 та від 25.11.2013 - а.с. 221), ухвал суду
(від 01.10.2013 - а.с. 189-190, від 29.10.2013 - а.с. 197-198,
від 29.10.2013 - а.с. 201-202) та рішення суду від
25.11.2013 (а.с. 223-227) слідує, що подане
позивачем клопотання про витребування
додаткових доказів по суті не вирішено,
що є порушенням процесуального права.

Проте, відповідно до приписів частини 2
ст. 104 ГПК України порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права може бути
підставою для скасування або зміни
рішення лише за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

З огляду на предмет позову у цій справі,
а саме, зобов'язання відповідача
провести інвентаризації незавершеного
будівництва ММЦ, та на підставу відмови
у задоволенні позову, а саме,
недоведеність позивачем факту
наявності у відповідача обв'язку
проводити інвентаризацію
незавершеного будівництва ММЦ,
клопотання позивач про витребування
акту інвентаризації матеріальних
цінностей на спірному будівельному
майданчику задоволенню не підлягає, як
таке, що не впливає на вирішення спору
по суті.

До того ж, слід зазначити, що, як слідує
із клопотання, позивач виходить з того,
що обставини щодо проведення
відповідачем інвентаризації
досліджувались судом при розгляді
справи № 14/083-12, проте, у судових
рішеннях по цій справі відсутні
будь-які згадування того, що
інвентаризація відповідачем
проводилась і відповідний акт
складався.

З огляду на викладене, враховуючи
обставини цієї справи, колегія суддів
вважає, що невирішення судом першої
інстанції по суті клопотання позивача
про витребування додаткових доказів не
призвело до прийняття неправильного
рішення, а відтак, відповідно до
приписів ч. 2 ст. 104 ГПК України не може
бути підставою для скасування
вказаного рішення.

З огляду на вищевикладене, апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Газсервіс»
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду міста Києва від
25.11.2013 у справі № 910/15124/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи,
підстав для його скасування не
вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Газсервіс».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Газсервіс» на рішення
господарського суду міста Києва від
25.11.2013 у справі № 910/15124/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 у справі № 910/15124/13
залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/15124/13.

Повний текст постанови складено:
27.01.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна