ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Справа № 910/17397/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді Добролюбової
Т.В.,суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Білоруські нафтопродукти"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 11.11.13у справі№
910/17397/13 Господарського суду міста Києва
за позовомУправління Державної служби
охорони при ГУМВС України в Київській
області доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Білоруські нафтопродукти"
простягнення 142 560 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явилися, належно
повідомлені про час та місце розгляду
касаційної скарги,

відповідача: Пелех Р.М. (дов. від 10.12.13)

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Київській області
звернулося з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Білоруські нафтопродукти" про
стягнення 142 560 грн., із яких 95 040 грн.
основного боргу та 47 520 грн. штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов укладеного між сторонами договору
№ 634/13 від 04.04.13 на охорону об'єкта
постами фізичної охорони Державної
служби охорони при МВС України у
частині оплати послуг з охорони майна.
При цьому позивач посилався на приписи
статей 525, 526, 901, 903 Цивільного кодексу
України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.09.13, ухваленим суддею
Трофименко Т.Ю., позов задоволено.
Вмотивовуючи оскаржуване рішення, суд
дійшов висновку про доведеність
матеріалами справи порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
наданих позивачем послуг з охорони
майна за спірним договором. При цьому
суд керувався приписами статей 525, 526, 530,
549, 901, 903 Цивільного кодексу України,
статей 216, 218, 230 Господарського кодексу
України.

Київський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Зеленіна
В.О. - головуючого, Сітайло Л.Г., Шевченка
Е.О., постановою від 11.11.13 перевірене
рішення місцевого господарського суду
залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, "Торговий дім
"Білоруські нафтопродукти" звернулося
з касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить рішення і постанову у справі
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги, скаржник вказує на
неврахування судами відсутності
підписаного між сторонами акта
прийому-передачі виконаних робіт за
липень 2013 року. При цьому, відповідач
зазначає про визнання боргу перед
позивачем лише у розмірі 86 400 грн. за
надані послуги з охорони об'єкту в
червні 2013 року. Водночас скаржник
вказує про недоведеність
систематичного порушення відповідачем
зобов'язання зі сплати послуг за
договором, а відтак і безпідставного
стягнення з останнього суми штрафу у
заявленому розмірі. Також скаржник
посилається на порушення судами норм
процесуального права в частині
розгляду справи за відсутності
представника відповідача. При цьому
посилається на порушення судами
приписів статей 22, 77, 104 Господарського
процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представника відповідача,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Як убачається з матеріалів справи та
установлено судами попередніх
інстанцій, 04.04.13 між Управлінням
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Київській області (охороною)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Білоруські нафтопродукти" (замовником)
укладено договір № 634/13 на охорону
об'єкта постами фізичної охорони
Державної служби охорони при МВС
України. Пунктом 3.1. договору сторони
погодили, що ціна послуг за цим
договором є договірною і зазначається
сторонами у розрахунку та протоколу
узгодження договірної ціни (додатки №
2, 3 до договору). Згідно із пунктом 3.2.
договору вартість охоронних послуг по
договору на кожний окремий місяць
розраховується сторонами на підставі
дислокації та розрахунку (додаток № 1,2
до договору), відповідно до кількості
годин надання послуг в кожному
окремому місяці та їх вартості. Судами
установлено, що на виконання умов
пункту 3.1. договору сторонами
підписаний протокол узгодження
договірної ціни, згідно з яким ціна за
здійснення охоронних заходів за цим
договором становить 30 грн. за годину
охорони одним працівником цивільної
охорони. Також, між сторонами підписані
дислокації - розрахунки. Відповідно до
пункту 3.5. договору перший платіж за
договором у сумі вартості послуг
охорони за перший місяць охорони
об'єкта здійснюється замовником
впродовж 2-х банківських днів після
підписання сторонами договору. Усі
наступні платежі за договором
здійснюються відповідачем не пізніше 05
числа кожного місяця за цей місяць.
Судами також установлено, що на
виконання умов договору позивачем у
червні 2013 року надані відповідачу
послуги з охорони, строк оплати яких
настав, а наявність заборгованості за
цей період відповідачем не
заперечується. Щодо заборгованості
відповідача перед позивачем за липень
2013 року, то судами встановлено, що 04.07.13
між сторонами був підписаний акт,
відповідно до якого з 09 години 04.07.13
відбулось зняття постів охорони на
об'єктах відповідача, з огляду на що
послуги з охорони надавались з 01.07.13 до
04.07.13. Як убачається з матеріалів
справи, предметом судового розгляду є
вимоги Управління Державної служби
охорони при ГУМВС України в Київській
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Білоруські нафтопродукти" про
стягнення 95 040 грн. основного боргу та 47
520 грн. штрафу. Відповідно до статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона, боржник,
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, кредитора, певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу, за приписами якої підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України, що кореспондується зі статтею
193 Господарського кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до Параграфа 3
Глави 66 Цивільного кодексу України
договір охорони є спеціальним видом
зберігання. Статтею 978 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором охорони охоронець, який є
суб'єктом підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність майна, яке
охороняється. Володілець такого майна
зобов'язаний виконувати передбачені
договором правила майнової безпеки і
щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату. На взаємовідносини
сторін за договором охорони
поширюються також положення
Цивільного кодексу України, якими
врегульовані відносини з надання
послуг. За приписами статті 903
названого Кодексу, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.
Договір про надання послуг, як і
договір охорони є двосторонніми,
оскільки виконавець та замовник
наділені як правами так і обов'язками.
На виконавця покладено обов'язок
надавати послугу і надано право на
одержання відповідної плати. Замовник,
у свою чергу, зобов'язаний оплатити
послугу і наділений правом вимагати
належного надання послуг з боку
виконавця. Тобто, оплата замовником
проводиться за фактично надані
послуги, якщо сторони не домовились про
інше. Отже, судами при вирішенні даного
спору, на підставі оцінки зібраних у
справі доказів в їх сукупності,
підлягають установленню обставини,
зокрема щодо наявності між сторонами
договірних відносин, фактичного
надання позивачем охоронних послуг за
договором, невиконання відповідачем
зобов'язань зі сплати наданих
позивачем послуг. Дослідивши усі
обставини справи та надавши оцінку
зібраним у справі доказам, суди
попередніх інстанцій установили факт
надання позивачем охоронних послуг з
червня 2013 року до 04 липня 2013 року на
загальну суму 95 040 грн. Установлено
судами і те, що відповідач за вказані
послуги не розрахувався, і
заборгованість останнього становить
суму, заявлену до стягнення. Виходячи з
установлених судами попередніх
інстанцій обставин, висновок судів про
наявність правових підстав для
стягнення з відповідача суми основного
боргу визнається правомірним. Водночас
колегія суддів визнає помилковим
висновок попередніх судів про
наявність підстав для стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 50 % від
суми невиконаного своєчасно
зобов'язання. Так, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пунктом 8.2. договору сторони погодили,
що у разі порушення замовником
зобов'язань, визначених у пункті 3.5.
цього договору, останній сплачує
охороні (крім пені) погоджену сторонами
неустойку (штраф) у розмірі 10 відсотків
від суми невиконаного своєчасно
зобов'язання. Якщо порушення, про яке
йде мова в цьому пункті, будуть
систематичними (два і більше рази),
замовник сплачує охороні штраф у
розмірі 50 відсотків від суми своєчасно
не виконаного зобов'язання.
Задовольняючи вимогу в частині
стягнення штрафу у розмірі 47 520 грн.,
суди виходили з наявності
систематичного порушення відповідачем
умов договору щодо здійснення
розрахунків за надані послуги. Між тим,
судами не враховано, що за умовами
договору розрахунковим періодом
надання послуг з охорони сторонами
визначено один календарний місяць.
Відтак, з огляду на установлений судами
факт несплати відповідачем вартості
послуг за червень 2013 року та припинення
надання таких послуг 04.07.13, колегія
суддів визнає помилковим висновок
судів щодо систематичності порушень
відповідачем умов договору в частині
оплати послуг. З огляду на що, штраф за
порушення відповідачем умов договору в
частині оплати послуг має становити 10 %
від суми боргу, а саме 9 504 грн.
Відповідно до статті 4 Господарського
процесуального кодексу України
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими судом. Відповідно до
приписів частини 1 статті 11110
Господарського процесуального кодексу
України підставами для скасування або
зміни рішення місцевого чи
апеляційного господарського суду або
постанови апеляційного господарського
суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права. За таких
обставин, рішення та постанова у справі
частково не відповідають вимогам
чинного законодавства, тому підлягають
скасуванню в частині стягнення 38 016 грн.
штрафу, з прийняттям нового рішення в
цій частині про відмову в позові.
Відтак, доводи касаційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Білоруські нафтопродукти" частково
знайшли своє підтвердження. Щодо
доводу скаржника про безпідставне, на
його думку, відхилення апеляційним
господарським судом клопотання про
відкладення розгляду справи, то він
визнається неспроможним. Так,
розглядаючи це клопотання, суд
апеляційної інстанції врахував те, що
скаржник не навів поважних причин,
котрі могли б бути підставою для
відкладення розгляду справи у
розумінні статті 77 Господарського
процесуального кодексу України, а
посилався на неможливість участі у
судовому засіданні представника
відповідача. Проте, наведена причина
судом була визнана неповажною,
оскільки відповідач не був позбавлений
права і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Решта доводів
касаційної скарги спростовуються
обставинами установленими судами та
ґрунтуються на переоцінці доказів у
справі, яка за приписами статі 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Судові витрати за розгляд касаційної
скарги відносяться на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Білоруські нафтопродукти"
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.11.13 у справі
№ 910/17397/13 Господарського суду міста
Києва і рішення Господарського суду
міста Києва від 30.09.13 в частині
стягнення штрафу у сумі 38 016 грн.
скасувати з відмовою у цій частині
позову. В частині задоволення позову
про стягнення 95 040 грн. основного боргу
і 9 504 грн. штрафу рішення і постанову в
цій частині залишити в силі.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець