КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.
Справа№ 910/18191/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Рябухи В.І.

суддів:           Кондес Л.О.

ОСОБА_1

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від
позивача                    ОСОБА_2,
дов. від 20.12.2013 №102-1-4/37-Ю,

від відповідача          ОСОБА_3, дов.
від 31.12.2013 №31/12/2013,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інтер-Поліс"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 12.11.2013

(дата підписання – 14.11.2013)

у справі №910/18191/13 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" в особі
Центральної філії Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інтер-Поліс"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 17224,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.11.2013 позов Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" в особі
Центральної філії Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інтер-Поліс" про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в сумі 17224,75 грн задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 17224,75 грн страхового
відшкодування в порядку регресу, 1720,50
грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 12.11.2013 скасувати частково,
постановити нове, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 12793,14
грн страхового відшкодування в
порядку регресу. Апеляційна скарга
мотивована тим, що страхові компанії
шляхом листування дійшли згоди про
відшкодування страхової виплати в сумі
12793,14 грн, а тому позивач безпідставно
вимагає у відповідача виплати 17224,75 грн
(крім того, дана сума включає в себе ПДВ,
який, на думку відповідача, не підлягає
відшкодуванню позивачу).

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 15.01.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 10.12.2013) позивачу та
відповідачу - 12.12.2013, долучені до
матеріалів справи.

15.01.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду позивач надав
відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 15.01.2014 представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 12.11.2013 скасувати
частково, постановити нове, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача 12793,14 грн страхового
відшкодування в порядку регресу.

Представник позивача підтримав відзив
на апеляційну скаргу, заперечив доводи
апеляційної скарги, просив залишити її
без задоволення, а оскаржуване рішення
– без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв’язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.02.2012 між ЗАТ “Укргаз-Енерго” та ПрАТ
“Українська страхова компанія
“Гарант-Авто” (страховик, позивач)
укладено договір добровільного
страхування транспортного засобу,
оформлений полісом №19G-0388167, відповідно
до якого застраховано транспортний
засіб марки “Mercedes-Benz S 450 4Matic”,
державний номер НОМЕР_1; страховик
повинен відшкодовувати шкоду, завдану
в результаті страхового випадку, а
саме: пошкодження, втрата або знищення
транспортного засобу або додаткового
обладнання внаслідок ДТП –
дорожньо-транспортної пригоди за
участю транспортного засобу.

Як зазначено у довідці №9070116
Управління Державтоінспекції
Головного управління МВС України в
м.Києві 11.09.2012 на вул. Гетьмана, 2 в місті
Києві сталася ДТП, в результаті якої
зіткнулися застрахований транспортний
засіб “Mercedes-Benz S 450 4Matic”, державний
номер НОМЕР_1 (власником є ЗАТ
"Укргаз-Енерго") та транспортний засіб
марки “ЗАЗ”, державний номер НОМЕР_2,
яким керував ОСОБА_4 Застрахований
транспортний засіб “Mercedes-Benz S 450 4Matic”
було пошкоджено.

Згідно звіту ТОВ "ЄвроАсистанс" від
12.10.2012 №69 про оцінку автомобіля
“Mercedes-Benz S 450 4Matic”, державний номер
НОМЕР_1, вартість відновлювального
ремонту автомобіля складає 30278,60 грн,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля - 17734,75
грн.

ТОВ "ЄвроАсистанс" відповідно до
договору доручення (агентський
договір) від 01.11.2011 №277/14/2300 є повіреним
ПАТ "Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" у виконанні частини
страхової діяльності позивача,
пов’язаної з виконанням та
обслуговуванням договорів
страхування.

11.10.2012 ЗАТ "Укргаз-Енерго" виставлено
рахунок-фактуру №С-00000025 на оплату
ремонту автомобіля “Mercedes-Benz S 450 4Matic” в
сумі 30239,34 грн.

12.10.2012 ЗАТ "Укргаз-Енерго" перерахувало
ТОВ "Компанія "Укрпромпостач" 30239,34 грн,
що підтверджується платіжним
дорученням №79 (#41779428).

15.10.2012 ЗАТ "Укргаз-Енерго" звернулось до
Центральної філії ПАТ УСК "Гарант-Авто"
з заявою №01-17/1-295, в якій просило
перерахувати відшкодування по
страховій події від 11.09.2012 в сумі 30239,34
грн.

Відповідно до наряд-замовлення від
30.10.2012 №121853 Мерседес Стар Сервісу
всього робіт виконано на 30239,34 грн (в т.ч.
20% ПДВ 5039,89 грн).

31.10.2012 між ЗАТ "Укргаз-Енерго" та ТОВ
"Укрпромпостач" підписано акт
здачі-прийняття робіт №ОУ-0001279, який
свідчить про те, що виконавцем (ТОВ
"Укрпромпостач") проведено технічне
обслуговування та ремонт автомобіля
згідно наряд-замовлення від 30.10.2012 №121853
всього на 30239,34 грн (в т.ч. 20% ПДВ 5039,89 грн),
а замовником (ЗАТ "Укргаз-Енерго")
прийнято ремонтні роботи без
зауважень.

25.01.2013 ПАТ УСК "Гарант-Авто"
перерахувало ТОВ "ЄвроАсистанст" 30239,34
грн страхового відшкодування, яке в
свою чергу 28.01.2013 здійснило перерахунок
вказаної суми страхового
відшкодування ЗАТ "Укргаз-Енерго", про
що свідчить платіжне доручення №889.

30.10.2012 постановою Солом'янського
районного суду м.Києва у справі №3-7954/12
(№2609/21827/12) винним у скоєнні ДТП визнано
ОСОБА_4, який на момент зіткнення з
“Mercedes-Benz S 450 4Matic”, державний номер
НОМЕР_1, керував автомобілем "ЗАЗ",
державний номер НОМЕР_2.

Слід врахувати, що преюдиціальне
значення для господарського суду мають
вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів
(аналогічна правова позиція викладена
в п. 4 роз’яснення Вищого арбітражного
суду України від 01.04.1994 № 02-5/215).

Отже, дії водія ОСОБА_4, що керував
автомобілем "ЗАЗ", державний номер
НОМЕР_2, знаходяться у причинному
зв’язку зі скоєнням ДТП, а відтак і в
спричиненні матеріальної шкоди ЗАТ
"Укргаз-Енерго", що підтверджується
постановою Солом'янського районного
суду м.Києва від 30.10.2012 у справі №3-7954/12
(№2609/21827/12).

Оскільки цивільна відповідальність
винного у ДТП ОСОБА_4 застрахована у
ПрАТ СК "Інтер-Поліс", 25.03.2013 Центральна
філія ПАТ УСК "Гарант-Авто" звернулась
до ПрАТ СК "Інтер-Поліс" із заявою
№139151/21 на виплату страхового
відшкодування в сумі 17734,75 грн (заява
отримана відповідачем 28.03.2013).

23.05.2013 ПрАТ СК "Інтер-Поліс" надіслало
ПАТ УСК "Гарант-Авто" лист №826, в якому
повідомило про готовність виплатити
страхове відшкодування в сумі 12793,14 грн
(17734,75 грн за мінусом 884,66 грн
рекомендованої середньої вартості
нормо-годин для Київського регіону,
3546,95 грн ПДВ та 510,00 грн франшизи).

ПАТ УСК "Гарант-Авто" листом від 29.05.2013
№139151/24АК погодило суму страхового
відшкодування 12793,14 грн.

В зв’язку з відсутністю здійснення
ПрАТ СК "Інтер-Поліс" страхового
відшкодування, позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 17224,74 грн (сума
матеріального збитку за мінусом 510,00
грн франшизи згідно полісу №АА/4055577
(витяг з Єдиної централізованої бази
даних МТСБУ).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України “Про
страхування” страховий випадок -
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і, з настанням якої, виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (з даною статтею Кодексу
кореспондується ст.27 Закону України
"Про страхування").

Частини 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначають,
що джерелом підвищеної небезпеки є -
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб; шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

У статті 3 Закону України “Про
обов’язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів” зазначено, що
обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров’ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
“Про обов’язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів” при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров’ю, майну третьої особи.

Таким чином, страхова компанія винної
особи за полісом обов’язкового
страхування відшкодовує оцінену шкоду,
тобто розмір шкоди, який було
встановлено у відповідному акті,
складеному суб’єктом оціночної
діяльності.

Як визначено абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону
України “Про обов’язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів” виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Отже, підставою для звернення
страховика з регресною вимогою є саме
виконання ним обов’язку з
відшкодування шкоди за іншу особу.

Враховуючи наявність в матеріалах
справи доказів для відшкодування шкоди
в порядку регресу, звертаючи увагу на
відсутність доказів перерахування
суми страхового відшкодування
відповідачем позивачу, з огляду на
викладене вище, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог в повному обсязі.

Стосовно доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту, суди
в разі виникнення спору щодо
визначення розміру заподіяної шкоди,
виходять із фактичної суми,
встановленої висновком судової
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

Сума ремонту автомобіля з врахуванням
ПДВ виплачується страховою компанією
або стягується судом після надання
документів про такі витрати. Судам у
таких випадках слід з’ясувати
наявність двох обставин: 1) фактичне
здійснення ремонту автомобіля; 2) чи
зареєстрований надавач послуг з
ремонту автомобіля є платником ПДВ
(лист Верховного Суду України від 19.07.2011
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування").

В матеріалах справи наявні докази
фактичного здійснення ремонту
автомобіля (акт здачі-прийняття робіт
від 31.10.2012 №ОУ-0001279, підписаний ЗАТ
"Укргаз-Енерго" та ТОВ "Компанія
"Укрпромпостач"), а з наряд-замовлення
від 30.10.2012 №121853 та платіжного доручення
від 12.10.2012 №79 вбачається здійснення
оплати 20% ПДВ в сумі 5039,89 грн, що
свідчить про те, що надавач послуг з
ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Таким чином, у відповідача виник
обов’язок відшкодування страхової
суми з врахуванням 20% ПДВ за мінусом
франшизи.

Пояснень щодо обставин, які
перешкоджають здійсненню страхового
відшкодування відповідач не навів,
доказів на звільнення його від такого
обов’язку не надав.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 12.11.2013 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інтер-Поліс"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
12.11.2013 у справі №910/18191/13 - без змін.

2.           Матеріали справи №910/18191/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
суддя
В.І.
Рябуха

Судді

Л.О. Кондес

ОСОБА_1