м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомФонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань УкраїнидоДержавного
підприємства «Державний інститут
комплексних техніко-економічних
досліджень»простягнення 189 250,00
грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:Головко П.В.від
відповідача:Мельник І.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
(надалі - «Фонд») звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
«Державний інститут комплексних
техніко-економічних досліджень»
(надалі - «Підприємство») про стягнення
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
зобов'язання з надання послуг за
договором №199-Ф-11 від 17.11.2011 р., у зв'язку
з чим позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 95 000,00 грн. та завданих збитків у
розмірі 90 250,00 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2013 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
В судовому засіданні 04.12.2013 р. судом
оголошувалась перерва до 13.01.2014 р.
Представник позивача в судове
засідання з'явився, на виконання вимог
ухвали суду надав пояснення стосовно
суті спору, позовні вимоги підтримав
Представник відповідача в судове
засідання з'явилася, вимоги ухвали суду
виконала, надала суду додаткові докази,
проти задоволення позовних вимог
заперечувала з огляду на повне та
належне виконання відповідачем
зобов'язань за договором, а також про
те, що затримка виконання спірного 3
етапу сталася не з його вини.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2011 р. Фондом (замовник) та
Підприємством (виконавець) було
укладено договір №199-Ф-11 (надалі -
«Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець
зобов'язується протягом строку дії
договору надати замовнику послуги
Державного управління загального
характеру (75.11.1) (Розроблення та
перегляд нормативно-правових актів з
охорони праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з охорони праці (п.
1.1.1)) «Норми безплатної видачі
спеціального одягу, спеціального
взуття та інших засобів
індивідуального захисту працівникам
паросилового, енергетичного
господарства, станцій і цехів з
вироблення генераторного газу»
(послуги), а замовник прийняти і
оплатити

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна
цього договору встановлюється в
національній валюті України та
становить 95 000,00 грн.

Додатком №2 до Договору сторонами було
погоджено календарний план надання
послуг, відповідно до умов якого (в
редакції Додаткової угоди №2 до
Договору) 1 етап виконання робіт - з 11.2011
р. по 15.12.2011 р.; 2 етап виконання робіт - з
11.2011 р. по 15.12.2011 р.; 3 етап виконання
робіт - з 01.2012 р. по 08.2012 р.; 4 етап
виконання з 28.12.2012 р. по 01.10.2013 р.

Згідно з п. 10.1 Договору в редакції
Додаткової угоди №2 цей договір
набуває чинності з дати його
підписання та діє до 01.10.2013 р.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №3
до Договору у разі ненадання послуг в
повному обсязі в межах строку дії
договору, виконавець сплачує штраф у
розмірі вартості договору.

Претензією №645-06-13 від 02.10.2013 р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою
сплатити штраф у розмірі 95 000,00 грн. у
зв'язку з невиконанням умов 4 етапу у
визначений Договором строк.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання з
надання послуг, у зв'язку з чим позивач
вказує на існування підстав для
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 95 000,00 грн.

Договір є договором надання послуг, а
тому права та обов'язки сторін
визначаються в тому числі положеннями
глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Додатком №2 до Договору сторонами було
погоджено календарний план надання
послуг, відповідно до умов якого (в
редакції Додаткової угоди №2 до
Договору) 1 етап виконання робіт - з 11.2011
р. по 15.12.2011 р.; 2 етап виконання робіт - з
11.2011 р. по 15.12.2011 р.; 3 етап виконання
робіт - з 01.2012 р. по 08.2012 р.; 4 етап
виконання з 28.12.2012 р. по 01.10.2013 р.

Матеріалами справи (підписані
сторонами акт №1, акт №2 та акт №3
приймання-передачі послуг за етапом №1
та етапом №2) підтверджується належне
надання відповідачем та прийняття
позивачем послуг за етапами №1, №2 та №3
відповідно.

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України та
календарного плану надання робіт в
редакції Додаткової угоди №2 до
Договору, остаточне виконання
відповідачем робіт за 4 етапом мало
відбутися до 01.10.2013 р.

При цьому, на 4 етапі виконання робіт за
Договором Підприємство мало прийняти
участь в роботі редакційної комісії,
доопрацювати проект остаточної
редакції Норм згідно з зауваженнями
редакційної комісії, а також здійснити
супровід проекту норм на всіх етапах
його розгляду, погодження,
затвердження та реєстрації.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну службу гірничого нагляду та
промислової безпеки України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 р. №408/2011, Державна
служба гірничого нагляду га
промислової безпеки України
(Держгірпромнагляд України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра надзвичайних
ситуацій України. Держгірпромнагляд
України входить до системи органів
виконавчої влади та забезпечує
реалізацію державної політики з
промислової безпеки, охорони праці,
державного гірничого нагляду, охорони
надр та державного регулювання у сфері
безпечного поводження з вибуховими
матеріалами промислового призначення.

Із матеріалів справи вбачається, що
26.04.2012 р. Підприємство разом з
супровідним листом №10-168 від 26.04.2012 р.
подало до Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
для розгляду та погодження остаточну
редакцію проекту НПАОП «Норми
безплатної видачі спеціального одягу,
спеціального взуття та інших засобів
індивідуального захисту працівникам
паросилового, енергетичного
господарства, станцій і цехів з
вироблення генераторного газу».

Таким чином, відповідач у визначений
Договором в редакції Додаткової угоди
№2 строк подало до уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
нагляду за охороною праці проекту
НПАОП.

В той же час, причиною затримки
виконання робіт відповідачем,
передбачених та 4 етапом Договору стали
зміни у системі органів центральної
виконавчої влади, а саме: відповідно до
Указу Президента України «Про деякі
заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
№726/2012 від 24.12.2012 р. Держгірпромнагляд
стала визнана такою, що
підпорядковується Міністерству
енергетики та вугільної промисловості
України (далі по тексту
Міненерговугілля).

При цьому, така затримка виникла у
зв'язку із зміною порядку затвердження
та погодження нормативно-правових
актів центральними органами
виконавчої влади, а саме - направлення
проекту НПАОП на погодження до
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України.

Як вбачається із матеріалів справи,
листом №7385/0/4.1-13/6/13 від 30.07.2013 р.
Держгірпромнагляд звернулася до
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України разом з
остаточною редакцією Норм безплатної
видачі спеціального одягу,
спеціального взуття та інших засобів
індивідуального захисту працівникам
паросилового, енергетичного
господарства, станцій і цехів з
вироблення генераторного газу для їх
затвердження.

Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України №773
від 23.10.2013 р. було затверджено Норми
безплатної видачі спеціального одягу,
спеціального взуття та інших засобів
індивідуального захисту працівникам
паросилового, енергетичного
господарства, станцій і цехів з
вироблення генераторного газу.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується
належне виконання відповідачем
зобов'язання з подання до
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці проекту НПАОП.

В той же час, відповідач позбавлений
повноважень щодо контролю, керування
процесом затвердження
нормативно-правових актів з охорони
праці, а відтак затвердження
нормативно-правових актів з охорони
праці, що є предметом Договору,
центральними органами виконавчої
влади, безпосередньо не залежить від
відповідача.

Крім того, твердження позивача про те,
що процедура узгодження проекту НПАОП
та його реєстрація в Міністерстві
юстиції України складає приблизно 135
днів спростовується листом Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України №01/3-61/1048
від 27.12.2011 р., відповідно до якого строк
затвердження проекту НПАОП, у
відповідності з вимогами чинного
законодавства України складає від 4,8 до
7,4 місяців.

Відтак суд приходить до висновку про
те, що відповідач вжив всіх залежних
від нього заходів щодо належного
виконання зобов'язання за Договором, а
затримка у виконанні зобов'язання зі
сторони відповідача сталася не з його
вини, що виключає можливість
притягнення його до відповідальності у
вигляді накладення штрафу у розмірі 97
000,00 грн.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 р. у справі №910/7747/13.

До того ж, відповідно до п. 2 Додаткової
угоди №2 до Договору у разі ненадання
послуг в повному обсязі в межах строку
дії договору, виконавець сплачує штраф
у розмірі вартості договору.

В той же час, матеріалами справи
підтверджується, а позивачем не
заперечується належне виконання
відповідачем та прийняття позивачем
послуг за етапами №1 та №2.

За таких обставин у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
Підприємства на користь Фонду штрафу у
розмірі 95 000,00 грн. необхідно відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача збитків у
розмірі 90 250,00 грн., завданих неналежним
виконанням ним зобов'язань за
Договором.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
-наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що матеріали справи не
містять, а позивачем належними та
допустимими доказами в розумінні
положень ст.ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
доведено існування наявності усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, що виключає можливість
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідачів збитків у
розмірі 90 250,00 грн.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог з викладених у позові
Фонду правових підстав необхідно
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.01.2014 р.

Суддя
В.П. Босий