донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014р. справа №25/215/10

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:
Сгара Е.В. Будко Н.В.,
Москальової І.В. при секретарі судового
засідання: за участю представників
сторін: від позивача: від відповідача:
від держвиконавця: Задорожної А.Г.
не прибув не прибув Кормильцев А.В. -
довір. розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м.Миколаїв на ухвалу
господарського судуЗапорізької
областівід04.12.2013р.у справі№25/215/10 (суддя
Дьоміна А.В.) за позовом до відповідача
про за скаргою на дії
(бездіяльність) Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м.Миколаїв Державного
підприємства "Хлібна база № 74"
Державного комітету України з
державного матеріального резерву,
м.Молочанськ стягнення завданих
збитків у розмірі 59 744 240,00 грн.
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м.Миколаїв Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
м.Київ

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Нібулон", м.Миколаїв звернулось до
господарського суду Запорізької
області зі скаргою на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, м.
Київ, в якій скаржник просив (з
урахуванням уточнення до скарги
№11355/3-13/28 від 30.10.2013р.):

- визнати протиправною бездіяльність
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
що полягає у нездійсненні заходів з
підготовки відповідного пакету
документів для передачі до Державної
казначейської служби України при
примусовому виконанні наказу
господарського суду Запорізької
області від 11.02.2011р. по справі №25/215/10;

- зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
при примусовому виконанні наказу
господарського суду Запорізької
області від 11.02.2011р. по справі №25/215/10
вчинити дії, передбачені Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», а саме
підготувати відповідний пакет
документів для передачі до Державної
казначейської служби України.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 04.12.2013р. у
задоволенні вищезазначеної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м.Миколаїв відмовлено.

Не погодившись з ухвалою місцевого
господарського суду, Товариство з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Нібулон", м.Миколаїв звернулось до
Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 04.12.2013р. по
справі №25/215/10 та прийняти нове рішення,
яким задовольнити скаргу, а саме -
визнати протиправною бездіяльність
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
що полягає у нездійсненні заходів з
підготовки відповідного пакету
документів для передачі до Державної
казначейської служби України при
примусовому виконанні наказу
господарського суду Запорізької
області від 11.02.2011р. по справі №25/215/10;
зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
при примусовому виконанні наказу
господарського суду Запорізької
області від 11.02.2011р. по справі №25/215/10
вчинити дії, передбачені Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», а саме
підготувати відповідний пакет
документів для передачі до Державної
казначейської служби України.

Скаржник вважає, ухвалу неправомірною
та такою, що винесена при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, скаржник зазначає, що виконавче
провадження було відкрито ще 01.04.2011р. і
в процесі вчинення виконавчих дії не
було виявлено майна та грошових коштів,
на яке можна було б звернути стягнення.
Вважає, що держвиконавець здійснив у
межах виконавчого провадження усі
передбачені дії щодо виконання рішення
суду. Зазначив, що звернення стягнення
на майно боржника є неможливим у
зв'язку із розповсюдженням на нього
Закону України «Про введення мораторію
на примусову реалізацію майна» у
зв'язку з чим вважає, що рішення по цій
справі повинно виконуватись у спосіб,
визначений Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Представники позивача та відповідача
у судове засідання 21.01.2014р. не прибули,
хоча про час і місце судового засідання
були повідомлені належним чином.

Представник відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України проти задоволення
апеляційної скарги заперечив, вважає
ухвалу господарського суду
Запорізької області від 04.12.2013р. по
справі 25/215/10 обґрунтованою, законною та
просить залишити її без змін.

Фіксування судового засідання
апеляційної інстанції здійснювалось
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу у порядку,
встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються в
порядку, встановленому цим Кодексом та
Законом України «Про виконавче
провадження».

У відповідності до ст.116 Господарського
процесуального кодексу України
виконання рішення суду здійснюється на
підставі виданого ним наказу, який є
виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі Закон),
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За приписами ст. 6 Закону, державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.17 Закону, примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі документи, в тому числі
накази господарських судів.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 13.01.2011р. по
справі № 25/215/10 з Державного
підприємства "Хлібна база №74"
Державного комітету України з
державного матеріального резерву, м.
Молочанськ Токмацького району
Запорізької області) стягнуто на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м. Миколаїв 62 844 275,60 грн.
збитків, заподіяних внаслідок втрати
зерна пшениці 2-го класу, пшениці 3-го
класу, пшениці 4-го класу, пшениці 5-го
класу, пшениці 6-го класу, 25 500,00 грн.
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

На виконання вказаного рішення, в
порядку ст.116 Господарського
процесуального кодексу України, було
видано відповідний наказ від 11.02.2011р.

У відповідності до ст.ст. 19, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 01.04.2011р. №
25560698 з виконання вищевказаного рішення
суду.

Статтею 33 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо в органі державної
виконавчої служби відкрито кілька
виконавчих проваджень про стягнення
коштів з одного боржника, вони
об'єднуються у зведене виконавче
провадження.

Згідно приписів ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження. При цьому, строк
здійснення зведеного виконавчого
провадження обчислюється з моменту
приєднання до такого провадження
останнього виконавчого документа.

На виконання вказаним норм, державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову про
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене виконавче провадження від
02.09.2013р. ВП №36657722, якою, зокрема,
виконавче провадження №25560698 приєднано
до зведеного виконавчого провадження
№39619163.

Враховуючи вищезазначене,
шестимісячний строк виконання рішення
господарського суду Запорізької
області від 13.01.2011р. по справі № 25/215/10
ще не сплинув.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів,
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

При цьому, Закон України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:

- державний орган;

- державні підприємство, установа,
організація;

- юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства.

За спірним виконавчим провадженням
боржником є Державне підприємство
«Хлібна база № 74» Державного комітету
України з державного матеріального
резерву.

Особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного
підприємства визначені у статті 4
вказаного Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень».

Так, у разі якщо рішення суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконано протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. (п.2 ст.4 вказаного Закону).

Пунктом 3 ст. 4 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» визначено, що протягом
десяти днів з дня встановлення
державним виконавцем факту наявності
підстав для повернення виконавчого
документа стягувачу відповідно до
пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження», крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, але не пізніше строку,
встановленого частиною другою цієї
статті, керівник відповідного органу
державної виконавчої служби подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
стягувачу коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, про що повідомляє в
установленому порядку стягувача.

Відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини
першої ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке
може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними;

- стягувач відмовився залишити за
собою майно боржника, не реалізоване
під час виконання рішення;

- стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа.

- наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем, в тому числі,
здійснювались заходи щодо виявлення
рухомого та нерухомого майна боржника,
земельних ділянок, встановлення
відкритих рахунків у фінансових
установах, накладання арешту на кошти
боржника.

Відповідно до інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно за державним підприємством
«Хлібна База №74» зареєстровані:
нежитлова будівля за адресою:
Запорізька обл., Токмацький р-н., м.
Молочанськ, вул.. Тельмана, будинок 28а;
майновий комплекс за адресою
Запорізька обл., Токмацький р-н., м.
Молочанськ, вул. Леніна, будинок 132а.

Разом з цим, перевірка майнового стану
(зокрема встановлення майна боржника,
що використовується/не
використовується у виробничій
діяльності) вказаних об'єктів
державним виконавцем проведена не
була.

Визначення майна боржника, що не
використовується у його виробничій
діяльності є суттєвим з огляду на
нижчезазначене.

Законом України «Про введення
мораторію на примусову реалізацію
майна» встановлено мораторій на
застосування примусової реалізації
майна державних підприємств та
господарських товариств, у статутних
фондах яких частка держави становить
не менше 25 відсотків, до вдосконалення
визначеного законами України
механізму примусової реалізації майна
(ст.1 Закону).

При цьому, відповідно до ст.2 Закону
України «Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна» для цілей
цього Закону під примусовою
реалізацією майна підприємств
розуміється відчуження об'єктів
нерухомого майна та інших основних
засобів виробництва, що забезпечують
ведення виробничої діяльності цими
підприємствами, а також акцій (часток,
паїв), що належать державі в майні інших
господарських товариств і передані до
статутних фондів цих підприємств, якщо
таке відчуження здійснюється шляхом:
звернення стягнення на майно боржника
за рішеннями, що підлягають виконанню
Державною виконавчою службою, крім
рішень щодо виплати заробітної плати
та інших виплат, що належать працівнику
у зв'язку із трудовими відносинами, та
рішень щодо зобов'язань боржника з
перерахування фондам
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
заборгованості із сплати внесків до
цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011
року, та з перерахування органам
Пенсійного фонду України
заборгованості із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, державним виконавцем не в
повній мірі вжито заходів щодо
перевірки майнового стану боржника,
зокрема стосовно нежитлової будівлі за
адресою: Запорізька обл., Токмацький
р-н., м. Молочанськ, вул.. Тельмана,
будинок 28а та майнового комплексу за
адресою Запорізька обл., Токмацький
р-н., м. Молочанськ, вул. Леніна, будинок
132а.

Враховуючи вищенаведене, на момент
розгляду скарги, у державного
виконавця відсутні підстави для
повернення стягувачу виконавчого
документу (наказу господарського суду
Запорізької області від 11.02.2011р. по
справі № 25/215/10) згідно пунктів 2 - 4, 9
частини першої ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», а отже
відсутні підстави для застосування
вимог Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
та виконання рішення господарського
суду Запорізької області від 13.01.2011р. по
справі № 25/215/10 за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

З огляду на зазначене, у Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відсутні правові підстави для
направлення до Державної
казначейської служби документів та
відомостей, необхідних для
перерахування товариству з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м.Миколаїв грошових коштів.

Доводи скаржника про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваної ухвали не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів не вбачає.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а ухвала
господарського суду Запорізької
області від 04.12.2013р. по справі №25/215/10 є
законною, обґрунтованою, прийнятою із
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон", м.Миколаїв на ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 04.12.2013р. по справі №25/215/10 -
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Запорізької області від 04.12.2013р. по
справі №25/215/10 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя:
Е.В. Сгара

Судді:
Н.В. Будко

І.В. Москальова

Надруковано 6
примірників: 1 -
позивачу

1 - відповідачу

1 - ДВС

1 - у справу

1 - ГСЗО

1 - ДАГС