ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2014 р.
Справа № 914/3648/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт», м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галсофт-Сервіс», м.
Львів

про стягнення 19 620, 00 грн.

За зустрічним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галсофт-Сервіс», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт», м. Одеса

про стягнення 45 780, 00 грн.

Суддя Н. Мороз

При секретарі Ю.Шиманській

Представники:

Від позивача (за первісним позовом):
Красніков О. В.

Від відповідача (за первісним позовом):
Кривий Ю. Р.

Суть спору:

Позов подано товариством з
обмеженою відповідальністю
«Еверласт», м. Одеса до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галсофт-Сервіс», м. Львів про
стягнення 19 620, 00 грн.

Ухвалою суду від 26.09.2013р. порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 29.10.2013р.

Ухвалою суду від 28.10.2013р. прийнято
зустрічну позовну заяву товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галсофт-Сервіс», м. Львів до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт», м. Одеса
про стягнення 45780, 00 грн. для спільного
розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні 29.10.2013р.
оголошувалась перерва, про що
представники сторін ознайомленні під
розписку.

Для об"єктивного та
всестороннього вирішення спору, а
також надання можливості для
врегулювання спору в добровільному
порядку, розгляд справи неодноразово
відкладався ухвалами господарського
суду від 12.11.2013р., 10.12.2013р., 24.12.2013р. з
мотивів, викладених у відповідних
ухвалах.

В судових засіданнях представник
позивача за первісним позовом позовні
вимоги підтримав, позов просить
задоволити. Ствердив, зокрема, про те,
що 30.08.2012р. ТзОВ «Еверласт»
перерахувало на рахунок відповідача
кошти у розмірі 19 620,00 грн., як оплату
рахунку за напівавтоматичний
стрічкопильний верстат, які вважає
помилково сплаченими. Під час
проведення внутрішнього
бухгалтерського аудиту позивачем
виявлено таку помилку та направлено
відповідачу лист з проханням
повернення коштів. Однак, такий лист
залишено відповідачем без задоволення.
Зустрічний позов заперечив з мотивів,
зазначених у відзиві. Зазначив про те,
що сторонами вживались заходи щодо
укладення договору купівлі-продажу
напівавтоматичного стрічкового
верстату. Однак, внаслідок
недосягнення згоди з істотних умов
договору, останній укладено не було.
Відтак, позивач за первісним позовом
вважає безпідставною вимогу позивача
за зустрічним позовом щодо стягнення
коштів за обладнання в сумі 45780,00 грн.

Представник відповідача за
первісним позовом проти первісного
позову заперечив повністю, зустрічний
позов просить задоволити. Зокрема
посилається на виникнення договірних
відносин між позивачем та
відповідачем, оскільки, як вважає
останній, між сторонами виникли
договірні відносини внаслідок
досягнення усної згоди стосовно
істотних умов договору, зокрема щодо
найменування товару, його асортименту
та комплектності, кількості, гарантії
якості товару, ціни товару та строку
його поставки. Крім того, зазначив про
те, що ТзОВ «Галсофт-Сервіс» за власні
кошти здійснив оплату за згадане вище
обладнання-напівавтоматичний
стрічкопильний верстат для подальшої
поставки даного обладнання ТзОВ
«Еверласт». Враховуючи те, що вимога
від 19.02.2013р. в порядку ст.530 ЦК України
про сплату коштів в сумі 45780,00 грн. (70%
залишкової вартості обладнання) ТзОВ
«Еверласт» залишена без відповіді і
задоволення, ТзОВ «Галсофт-Сервіс»
звернулось до суду із зустрічним
позовом про стягнення 45780,00 грн.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
повноважних представників, створивши у
відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України
сторонам необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 30.07.2012р. ТзОВ
"Еверласт» помилково перерахувало ТзОВ
«Галсофт-Сервіс» кошти у розмірі 19620, 00
грн. з призначенням платежу-оплата за
рахунком №893к від 26.06.2012р.

05.02.2013р. внаслідок проведення
внутрішнього бухгалтерського аудиту
було виявлено помилку у вигляді
незакритої суми та вважаючи кошти
помилково сплаченими, звернувся до
відповідача з листом №16/1-02 від 05.02.2013р.
щодо повернення помилково сплаченої
суми. Проте від відповідача надійшов
лист - вимога №19-02/12 від 19.02.2013р. про
оплату боргу в розмірі 45 780, 00 грн.
Позивач ствердив, що між сторонами не
існувало будь-яких договірних
відносин, які б створювали підстави для
перерахунку коштів та на підставі яких
відповідач отримав грошові кошти в
сумі 19620,00 грн. Відтак, як зазначено
позивачем, відповідач набув кошти у
розмірі 19 620, 00 грн. без будь-якої
правової підстави.

Згідно ст. 509 ЦК України,
зобов"язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов"язання
вчинити на користь другої сторони
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов"язку.
Однією з підстав виникнення
зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України,
зокрема є договори та інші правочини.

Стаття 526 ЦК України, в контексті з
вимогами ст.193 ГК України вказує, що
зобов"язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог-
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.639 ЦК
України, договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Форма договору сторонами
визначається на власний розсуд (усна,
письмова), недотримання письмової
форми не тягне недійсності такого
договору.

Правовою підставою для
повернення коштів у розмірі 19620,00 грн.
позивач називає положення ст. 1212 ЦК
України про набуття майна без
достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Вказаною нормою передбачено,
зокрема, що обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків (ст. 11 ЦК України).

Отже, із змісту вищевказаної
норми вбачається, що для з'ясування чи
набула особа відповідного
зобов'язання, визначеного ст. 1212 ЦК
України, необхідно встановити наступні
обставини, які у сукупності є підставою
для його виникнення: 1) факт набуття
особою майна або його збереження за
рахунок іншої особи; 2) відсутність для
цього підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого права,
але лише у випадку його невизнання,
порушення або оспорювання. У
відповідності до ст. 33 ГПК України,
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт помилкового перерахування
коштів відповідачеві позивачем
спростовується матеріалами справи, з
яких вбачається, що кошти відповідачу
було перераховано на підставі
платіжного доручення №767 від 30.07.2012р., у
якому у графі «Призначення платежу»
вказано «оплата за обладнання за рах.
№893К від 26.06.12. у т. ч. ПДВ 20%», а відтак ці
кошти не можуть вважатися майном,
набутим відповідачем без достатньої
правової підстави, що виключає
застосування до спірних правовідносин
норм ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивачем не
доведено, а судом не встановлено
підставність звернення з відповідним
позовом до відповідача, оскільки
жодних доказів порушення відповідачем
прав позивача, суду не надано.

Щодо зустрічного позову, слід
зазначити наступне.

ТзОВ «Галсофт-Сервіс» просить
стягнути з ТзОВ «Еверласт»
заборгованість за обладнання в розмірі
45780,00 грн., що становить 70% залишкової
вартості обладнання, враховуючи
попередню оплату в розмірі 19620,00 грн.

Як зазначає позивач за зустрічним
позовом, ТзОВ «Еверласт» звернулось до
ТзОВ «Галсофт-Сервіс» з усною
пропозицією придбати обладнання, а
саме-напівавтоматичний стрічкопильний
верстат ВМSY 230DGH. При цьому, жодних
письмових договорів між сторонами
укладено не було.

Відповідно до положень ст. 639 ЦК
України, договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

В результаті усних домовленостей,
на підставі виставленого ТзОВ
«Галсофт-Сервіс» рахунку №893к від
26.06.2012р. (30% передоплати) ТзОВ «Еверласт»
провело попередню оплату за
обладнання в сумі 19620,00 грн. (платіжне
доручення від 30.07.2012р. №767 в матеріалах
справи).

Як вбачається з матеріалів
справи, на підставі контракту від
17.10.2011р. №59 на поставку обладнання,
укладеного між фірмою Бендмак Макіна,
Туреччина (продавець) та ТзОВ
«Галсофт-Сервіс» (покупець) останнім
здійснено повну оплату за обладнання
«Напівавтоматичний стрічкопильний
верстат ВМSY 230DGH» (платіжне доручення в
іноземній валюті №5 від 15.02.2013р.)
Враховуючи виконання покупцем умов
контракту в частині оплати (п.2.2
контракту), 06.03.2013р. на підставі
міжнародної товаро - транспортної
накладної (СМR А №0515336) та митної
декларації (форма МД-2) фірма Бендмак
Макіна поставила ТзОВ
«Галсофт-Сервіс».

Листом від 19.02.2013р. №19-02/13 ТзОВ
«Галсофт-Сервіс» звернулось до ТзОВ
«Еверласт» з вимогою про сплату решти
суми за обладнання в розмірі 70% від
загальної вартості обладнання, що
складає 45780,00 грн., виставивши рахунок
№06К від 19.02.2013р. Проте така оплата
здійснена не була.

Згідно ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторонни (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до вимог п.1 ст.692 ЦК
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

В матеріалах справи відсутні
належні письмові докази поставки,
прийняття товару (первинні документи),
що фіксують та підтверджують
господарську операцію, у зв»язку з чим
у ТзОВ «Еверласт» виникло б
зобов»язання щодо оплати. ТзОВ
«Галсофт-Сервіс» не вжито заходів щодо
поставки товару, не подано доказів
надсилання товаророзпорядчих
документів, готовності передати товар
у належному місці, вимоги прийняти
товар та відмови ТзОВ «Еверласт» від
його прийняття, у зв»язку з чим
спростовується посилання позивача за
зустрічним позовом на п.4 ст.692 ЦК
України, згідно якої якщо покупець
відмовився прийняти та оплатити товар,
продавець має право за своїм вибором
вимагати оплати товару або відмовитись
від договору купівлі-продажу.

Суд зазначає, що вимога про
сплату боргу в порядку ст.530 ЦК України
не може слугувати підставою для оплати,
оскільки докази передачі ТзОВ
«Галсофт-Сервіс» товару та отримання
його ТзОВ «Еверласт» в матеріалах
справи відсутні. Матеріалами справи
підтверджується, що момент виконання
обов»язку продавця передати товар не
визначений, умови доставки або
передачі товару у його
місцезнаходженні не встановлені. Не
подано також доказів погодженого
сторонами обов»язку ТзОВ «Еверласт»
повністю сплатити за товар, тобто до
його передачі продавцем.

Відповідно до ст.14 ЦК України,
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов»язковим для
неї.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності з пунктом 4
частини третьої статті 129 Конституції
України та статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У разі
задоволення клопотання суд своєю
ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми
процесуального закону спрямовані на
реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно
з положеннями цієї статті, судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд
дійшов висновку, що сторонами не подано
суду належних, допустимих та достатніх
доказів в підтвердження позовних
вимог, а відтак суд дійшов висновку в
первісному та зустрічному позові
відмовити повністю.

Судові витрати, згідно ст..49 ГПК
України, залишити за сторонами.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 15, 509, 526, 639, 692,
1212 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст.
4-3, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.В первісному позові відмовити
повністю.

2.В зустрічному позові відмовити
повністю.

Рішення складено 14.01.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.