РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.
Справа № 903/1027/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Філіпова Т.Л.

суддів
Гудак А.В.

при секретарі судового засідання
Чекеренді Т.М

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Сільськогосподарський виробничий
кооператив "Волинь" на рішення
господарського суду Волинської
області від 22.10.13 р.

у справі № 903/1027/13 (суддя Дем`як
Валентина Миколаївна )

позивач Державна екологічна інспекція
у Волинській області

відповідач Сільськогосподарський
виробничий кооператив "Волинь"

про стягнення 19 824, 00 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Матвійчук Т.М.(представник,
довіреність у справі)

відповідача - Бащук В.В (директор),
Кушнірук А.В( представник, довіреність
у справі)

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 13
січня 2014 року у зв"зку із тимчасовою
втратою працездатності судді
Сініциної Л.М., внесено зміни до складу
колегії суддів та визначено колегію
суддів у складі : головуюча суддя
Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л., суддя
Гудак А.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 22 жовтня 2013 року
у справі № 903/1027/13 ( суддя Дем»як В.М.)
позов Державної екологічної інспекції
у Волинській області до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Волинь" про стягнення 19 824
грн. задоволено.

Стягнуто з Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Волинь" 19 824
грн. збитків, нанесених державі за
відсутністю дозволу на здійснення
спеціального водокористування на
спеціальний рахунок Глухівської
сільської ради та стягнуто на користь
Державної екологічної інспекції у
Волинській області 1 720,50 грн. в
повернення витрат по сплаті судового
збору.

В силу положень ст.ст. 48, 49, 110, 111 Водного
кодексу України, ст.ст. 20, 68, 69 Закону
України " Про охорону навколишнього
природного середовища", ст.211
Земельного кодексу України, місцевий
господарський суд прийшов до висновку
про наявність правових підстав для
задоволення позову, оскільки наявність
правопорушення, факт завданої шкоди
навколишньому природному середовищу
та причинно-наслідковий зв'язок у
завданій шкоді, вина відповідача
доведена матеріалами справи.

Не погодившись з постановленим
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що рішення господарського суду
Волинської області прийняте із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, вказує, що розрахунки збитків
здійснені Державною екологічною
інспекцією на підставі довідки голови
СВК "Волинь", в якій вказано розмір
використаної води 400 м3 . Проте даний
розрахунок не відповідає дійсному
об'єму використаної СВК "Волинь" води ,
а тому не повинен братися судом до
уваги.

Додатково зазначає, що прокуратурою по
наведених обставинах проведено
перевірку, під час якої було
встановлено невідповідність даних у
згаданій довідці.

Крім того, апелянт у скарзі наголошує,
що місцевим господарським судом під
час розгляду справи було безпідставно
відмовлено в клопотанні про
відкладення розгляду справи, чим було
порушено його права. Просить скасувати
рішення господарського суду
Волинської області від 22 жовтня 2013 року
у вказаній справі та прийняти нове
рішення , яким в позові Державної
екологічної інспекції у Волинській
області відмовити.

В доповненнях до апеляційної скарги
відповідач вказує, що в поданій ним
довідці під час перевірки Державною
екологічною інспекцією невірно
зазначений об"єм використаної води ,
зокрема було виправлено з 40 м3 на 400м3.
Крім того, апелянт вказує, що ним
завдані збитки державі , з розрахунку 40
м3 *0,4956*100= 1982,40 грн.

У відзиві Державна екологічна
інспекція у Волинській області вказує,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Так,Державною екологічною інспекцією у
Волинській області було проведено
перевірку СВК "Волинь", під час якої
було складено акт та встановлено, що
водопостачання на потреби виробничої
діяльності СВК "Волинь" здійснюється
за рахунок підземних прісних вод, які
із водозабірної свердловини
використовуються для забезпечення
водою поголів'я великої рогатої худоби.

Зазначає, що в порушення ст. 44, 49 Водного
кодексу України у апелянта відсутній
дозвіл на спеціальне водокористування.

Звертає увагу, що вищевказаний дозвіл
на спеціальне водокористування від
30.12.2005 року № 149 у СВК "Волинь"
закінчився 31.12.2011 року та станом на
01.11.2013 року термін дії даного дозволу не
продовжено.

Також у апелянта відсутні журнали
обліку води згідно встановленого
зразка по формі ПОД -11, ПОД- 12 та ПОД -13.

В спростування доводів апелянта
вказує, що в матеріалах перевірки, які
були передані прокуратурою до
Державної екологічної інспекції у
Волинській області не зазначено про те,
що довідка, яка надана керівником СВК
"Волинь" за його ж підписом і печаткою
не відповідає дійсності, або дійсному
об'єму використаної води і що
розрахунок збитків працівниками
Державної екологічної інспекції у
Волинській області здійснено
неправомірно.

Зауважує, що відповідно до п. 9.2
Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
20.07.2009 року № 389 фактичний об'єм води,
що використана самовільно без
дозвільних документів (дозволу на
спеціальне водокористування та/або
спеціального дозволу на
користування надрами (підземні води),
визначається на основі даних:
первинної документації, статистичної
звітності, ліміту забору та
використання води, індивідуальних
норм водопостачання та водовідведення
або довідки суб'єкта господарювання за
підписом керівника, завірена печаткою.

А тому, розрахунок збитків був
здійснений згідно вищевказаної
методики та на підставі довідки,
наданої керівником СВК "Волинь" за його
ж підписом і печаткою.

Просить відмовити в задоволенні
апеляційної скарги, а рішення
господарського суду Волинської
області залишити без змін.

В судових засіданнях апелянт- директор
СВК "Волинь" підтримав вимоги
апеляційної скарги, додатково
зазначивши, що довідку про об"єми
спожитої води за січень - квітень 2012
року його змусили подати, зокрема, він
її не писав,лише підписав та проставив
відтиск печатки на чистому аркуші.
Вважає, що він не використовував воду з
артсвердловини, без дозволу на спец
використання та його худоба не могла
спожити такі об"єми вода, а саме 400м3.
Просить скасувати рішення
господарського суду Волинської
області від 22 жовтня 2013 року та
прийняти нове , яким стягнути з СВК
"Волинь" збитки в розмірі 1982,40 грн.

Представник апелянта Кушнірук А.В
підтримав вимоги апеляційної скарги ,
просить задовольнити її в повному
об"ємі.

Представник Державної екологічної
інспекції у Волинській області вважає
апеляційну скаргу безпідставною,
оскільки розрахунок збитків був
здійснений на підставі довідки,
наданої керівником СВК "Волинь" за його
ж підписом і печаткою, згідно методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі
внаслідок порушення законодавства
про охорону та раціональне
використання водних ресурсів,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 20.07.2009 року №
389,відповідно до якої фактичний об'єм
води, що використана самовільно без
дозвільних документів (дозволу на
спеціальне водокористування та/або
спеціального дозволу на
користування надрами (підземні води),
визначається на основі даних:
первинної документації, статистичної
звітності, ліміту забору та
використання води, індивідуальних
норм водопостачання та водовідведення
або довідки суб'єкта господарювання за
підписом керівника, завірена печаткою,
що на думку позивача не давало сумнівів
щодо достовірності даних зазначених у
ній. Просить апеляційну скаргу
відхилити, рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
сторін , обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Волинь" не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
вересня 2012 року Державною екологічною
інспекцією у Волинській області була
проведена перевірка ,якою встановлено,
що в порушення вимог природоохоронного
законодавства, водокористувач -
Сільськогосподарський виробничий
кооператив "Волинь" на протязі з 01 січня
по 30 квітня 2012 року самовільно
здійснював спеціальне
водокористування з 1 артсвердловини,
без дозволу на спец водокористування ,
про що був складений Акт № 463 (а.с. 7-8).

За наслідками перевірки дотримання
природоохоронного законодавства
Державною екологічною інспекцією у
Волинській області був винесений
припис № 000738 від 28 вересня 2012 року,
відповідно до якого суб"єкта
господарювання -СВК "Волинь"
зобов"язано до 25 березня 2013 року:
заключити договір оренди земельної
ділянки під господарським двором в с.
Глухи по вул. Денисова, де розміщений
господарський двір; винести межі
земельної ділянки під господарським
двором в натурі; отримати дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря; отримавши дозвіл
на розміщення відходів. Заключити
договора на утилізації відходів, що
утворюються в процесі діяльності;
забезпечити ведення журналів обліку
відходів формою -1ВТ; отримати дозвіл на
спеціальне водокористування;
налагодити облік видобутої води;
провести ліквідацію непридатних до
використання свердловин.(а.с.10 )

Крім того, Державною екологічною
інспекцією у Волинській області 29
жовтня 2012 року був складений протокол
про адміністративне правопорушення №
1462 (а.с.12) та винесена постанова про
накладення адміністративного
стягнення від 29 жовтня 2012 року № 001324 (
а.с.13).

В подальшому, 29 грудня 2012 року Державна
екологічна інспекція у Волинській
області направила відповідачу
претензію вих. № 395/4 ( а.с. 14) про сплату
нанесених державі збитків в результаті
відсутності дозволу на здійснення
спеціального водокористування на суму
19 824 грн. Розрахунок збитків проведений
на підставі Методики, яка встановлює
порядок розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Мінприроди України від 20.07.2009 року № 389
(зареєстрований в Мінюсті України
14.08.2009р за № 767/16783) ( а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи, 24
травня 2013 року була проведена повторна
перевірка ,про що було складено акт та
винесено припис від 28 травня 2013 року №
000490.(а.с. 17-22 )

22 серпня 2013 року Державною екологічною
інспекцією у Волинській області
проводилась перевірка щодо виконання
вимог припису від 28 травня 2013 року №
000490 , в ході якої було встановлено, що
припис не виконано та дозволу на
спеціальне водокористування у
відповідача не має. За невиконання
вимог припису відповідача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності.(а.с. 36-37)

Колегія суддів апеляційної інстанції
зауважує, що доводи апелянта ,
зазначені в апеляційній скарзі не
спростовують по суті правильний
висновок місцевого господарського
суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" використання природних
ресурсів громадянами, підприємствами,
установами та організаціями
здійснюється з додержанням
обов'язкових екологічних вимог,
зокрема, здійснення заходів щодо
запобігання псуванню, забрудненню,
виснаженню природних ресурсів,
негативному впливу на стан
навколишнього природного середовища.

За приписами статті 1 Водного кодексу
України: використання води - це процес
вилучення води для використання у
виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб;
водокористування - використання вод
(водних об'єктів) для задоволення
потреб населення, промисловості,
сільського господарства, транспорту та
інших галузей господарства, включаючи
право на забір води, скидання стічних
вод та інші види використання вод
(водних об'єктів); забір води -
вилучення води з водного об'єкта для
використання за допомогою технічних
пристроїв або без них.

Водні відносини в Україні, відповідно
до ст. 2 Водного кодексу, регулюються
цим Кодексом, Законом України „Про
охорону навколишнього природного
середовища" та іншими актами
законодавства.

Відповідно до ст.3 Водного кодексу
України, підземні води та джерела
відносяться до водного фонду України.

Відповідно до ст. 46 Водного кодексу
України водокористування може бути
двох видів - загальне та спеціальне.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу.

У відповідності до ч.4 ст.68 Закону
України „Про охорону навколишнього
природного середовища" підприємства,
установи, організації та громадяни
України, а також іноземні юридичні та
фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати
шкоду, завдану внаслідок порушення
вимог законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України.

Згідно зі ст.110 Водного кодексу України
порушення водного законодавства тягне
за собою дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову або
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством України.
Водокористувачі звільняються від
відповідальності за порушення водного
законодавства, якщо вони виникли
внаслідок дії непереборних сил природи
чи воєнних дій. Відповідальність за
порушення водного законодавства
несуть особи, винні, зокрема, у
недотриманні умов дозволу або
порушенні правил спеціального
водокористування.

Відповідно до ст.111 Водного кодексу
України підприємства, установи,
організації і громадяни України, а
також іноземні юридичні і фізичні
особи та особи без громадянства
зобов'язані відшкодувати збитки,
завдані ними внаслідок порушень
водного законодавства, в розмірах і
порядку, встановлених законодавством
України. Притягнення винних у
порушенні водного законодавства до
відповідальності не звільняє їх від
обов'язку відшкодування збитків,
завданих ними внаслідок порушення
водного законодавства.

Згідно з п.1.6 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із застосуванням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища"
№ 02-5/744 від 27.06.2001р., вирішуючи спір про
відшкодування шкоди, заподіяної
навколишньому природному середовищу,
господарському суду слід виходити з
презумпції вини правопорушника. Отже,
позивач не повинен доводити наявність
вини відповідача у заподіянні шкоди
навколишньому природному середовищу,
навпаки, відповідач повинен довести, що
у його діях відсутня вина у заподіянні
такої шкоди.

Апеляційним судом встановлено, що
матеріали справи містять докази на
підтвердження використання води
відповідачем в період з 01 січня по 30
квітня 2012 року в кількості 400 м.куб. на
потреби тваринництва, а саме довідка
за підписом голови СВК "Волинь " (а.с.9).

Дані ,зазначені в довідці,виданій
директором СВК" Волинь" не суперечать
розрахункам кількості використаної
води відповідно до норм ВБН 46/33-2.5-5.96.
Сільське водопостачання.Зовнішні
мережі і споруди.Норми проектування.

Крім того, доводи апелянта про те, що
він не підписував зазначену вище
довідку ніякими доказами не
підтверджені, Слід наголосити, що як
встановлено в суді першої інстанції та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, журнал
первинного обліку води, забраної води
із свердловини, на підприємстві не
ведеться, що не дає можливості
встановити достовірність статистичної
звітності.

Статтями 44, 49 Водного кодексу України
та Порядком погодження та видачі
дозволів на спеціальне
водокористування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2002 р. N 321, передбачений
обов'язок отримання дозволу на
здійснення спеціального
водокористування незалежно від
наявності у користувача будь-яких прав
на водний об'єкт. Дозвіл на спеціальне
водокористування видається на кожну
юридичну чи фізичну особу, яка здійснює
таке водокористування.

Здійснивши системний аналіз
матеріалів справи, колегія суддів
встановила, що матеріали справи не
містять відповідного дозволу на
спеціальне водокористування, виданого
СВК "Волинь". Відсутність даного
дозволу у відповідача також
підтверджується поясненнями директора
СВК "Волинь" у протоколі про
адміністративне порушення (а.с. 12) та
вбачається з акту перевірки від
28.09.2012р. (а.с.7-8 ), що в свою чергу
унеможливлює використання
відповідачем води на законних
підставах.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень; докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Це стосується, в
першу чергу, відповідача, який повинен
довести факти та обставини, на підставі
яких він спростовує позовні вимоги
позивача. Так як твердження СВК "Волинь"
, викладені в апеляційній скарзі не
підкріплені належними доказами,
останні не приймаються апеляційним
судом до уваги, оскільки матеріалами
справи підтверджується незаконне
використання води відповідачем без
відповідного на це дозволу, що в свою
чергу зумовило заподіяння шкоди
державі.

З розрахунку позивача щодо розміру
шкоди, заподіяної відповідачем судом
встановлено, що розрахунок проведений
у відповідності з п.9.1 Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища від 20.07.2009р. № 389,
зі змінами, внесеними наказом № 220 від
30.06.2011р.

З п.9.2 вказаної вище методики випливає,
що фактичний об'єм води, яка
використана самовільно без дозвільних
документів (дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води), визначається на основі
даних: первинної документації,
статистичної звітності, ліміту забору
та використання води, індивідуальних
норм водоспоживання та водовідведення
або довідки суб'єкта господарювання за
підписом керівництва, завіреної
печаткою.

Тоб-то , для нарахування шкоди
відповідно до Методики береться
довідка,надана керівником
підприємства , а не фінансова
звітність,у зв"язку з чим надані
апеляційному господарському суду
податкові розрахунки з плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин за 1,2,3 квартал 2012 року
не можуть бути взяті до уваги. Крім
того, з них не можливо достойменно
встановити скільки було використано
підземної прісної води з 01 січня по 30
квітня 2012 року .

Матеріали справи містять довідку СВК
"Волинь" , з якої вбачається, що останнім
було використано води на потреби
тваринництва і інші виробничі потреби
в період з січня 2012р. по квітень 2012
року, в кількості 400 м.куб.

Статтею 325 Податкового кодексу
встановлено, що ставка збору за
спеціальне водокористування
встановлена на рівні 49,56 грн. за 100 м3.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що розрахунок
шкоди, заподіяної відповідачем
навколишньому природному середовищу
проведений з дотриманням положень
чинного законодавства та становить 19
824 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що суд
першої інстанції, задовольняючи позов,
стягнув збиткі, нанесені державі за
відсутність дозволу на здійснення
спеціального водокористування на
спеціальний рахунок Глухівської
сільської ради.

При цьому апеляційним судом
враховується, що в статті 11 Закону
України "Про Державний бюджет на 2013 рік"
установлено, що джерелами формування
спеціального фонду Державного бюджету
України на 2013 рік у частині доходів є,
зокрема, надходження, визначені
частиною третьою статті 29 Бюджетного
кодексу України, згідно пункту 7 якої
джерелами формування спеціального
фонду Державного бюджету України в
частині доходів є посеред іншого 30
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності.

В п.7 частини 2 статті 69 Бюджетного
кодексу України встановлено, що до
надходжень спеціального фонду
місцевих бюджетів належать, зокрема, 70
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності, в тому числі: до
сільських, селищних, міських бюджетів -
50 відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків;

В главі 8 Порядку казначейського
обслуговування доходів та інших
надходжень державного бюджету,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 19.12.2000р. № 131
передбачено, що платежі, які відповідно
до Бюджетного кодексу України та
Закону України про Державний бюджет
України на відповідний рік
розподіляються між державним та
місцевими бюджетами, зараховуються на
аналітичні рахунки, відкриті в
головних управліннях Державного
казначейства України за балансовим
рахунком 3311 "Кошти, які підлягають
розподілу між Державним і місцевими
бюджетами" Плану рахунків в розрізі
кодів класифікації доходів бюджету та
територій. Кошти, які надійшли за день
(з урахуванням повернення помилково
або надміру зарахованих до бюджетів
платежів) на аналітичні рахунки,
відкриті за балансовим рахунком 3311, у
регламентований час розподіляються
головними управліннями Державного
казначейства України за встановленими
нормативами між державним бюджетом та
відповідними місцевими бюджетами.

Суд першої інстанції, не дотримався
вимог вищевказаних норм, стягнув
збиткі на спеціальний рахунок
Глухівської сільської ради.

Відтак, п. 2 рішення господарського
суду Волинської області від 22 жовтня
2013 року підлягає зміні .

Доводи скаржника стосовно порушення
господарським судом Волинської
області норм процесуального права, а
саме ст. 77 ГПК України щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку із заявленим
клопотанням є необґрунтованими з
огляду на наступне.

Рівненським апеляційним
господарським суд встановлено, що в
судове засідання, призначене на 22.10.2013
року, представник відповідача не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином
рекомендованою кореспонденцією.(а.с. 45)

Матеріали справи містять телеграму
,відповідно до якої відповідач просить
перенести судове засідання у зв"язку з
неможливим прибуттям(а.с. 46)

Судом апеляційної інстанції
досліджено, що доказів в обґрунтування
заявленого клопотання відповідачем не
надано.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
ч. ч. 1 - 5 ст. 28 ГПК України, з числа як
своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК України), причому відсутність
коштів для оплати послуг представника
не може свідчити про поважність
причини його відсутності в судовому
засіданні.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги у зв"язку з відмовою в її
задоволенні на підставі ст. 49 ГПК
України покладається на апелянта

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу СВК "Волинь" залишити
без задоволення.

П.2 рішення господарського суду
Волинської області від 22 жовтня 2013
року у справі № 903/1027/13 змінити ,
виклавши його у наступній редакції :

Стягнути з Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Волинь" ( 444410,
Волинська область, Старовижівський
район, с.Глухи, вул. Денисова, 79, ) збитки в сумі 19 824,00 (
дев"ятнадцять тисяч вісімсот двадцять
чотири )грн. на користь Державного
бюджету України, місцевих бюджетів
Волинської обласної ради та
Глухівської сільської ради,
зарахувавши кошти на аналітичний
рахунок, відкритий в головному
управлінні Державного казначейства
України у Волинській області за
балансовим рахунком 3311 "Кошти, які
підлягають розподілу між Державним і
місцевими бюджетами" Плану рахунків в
розрізі кодів класифікації доходів
бюджету та територій .

В іншій частині рішення
господарського суду Волинської
області від 22 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Гудак А.В.