ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" січня 2014 р.
Справа № 903/1311/13

Господарський суд Волинської області,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Луцьк

про стягнення 21 981, 67 грн.

та за зустрічним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», м.
Дніпропетровськ

про визнання договору банківського
обслуговування від 01.03.2011р. недійсним

Суддя: Гончар М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузін Є.В. дов. №1520-о від
22.05.13р.

від відповідача: підприємець - ОСОБА_1,
ОСОБА_3 договір від 18.12.13р. ОСОБА_4
договір від 15.01.2014р.

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК
України роз'яснено процесуальні права
та обов'язки сторін. Клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу не надходило.

Суть спору: позивач - Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» звернулось з позовом
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 21 981, 67 грн., з них 8 669, 30
грн. - заборгованість за кредитом, 7 929, 52
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3 744, 43 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 1 638, 42 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

19.12.2013 року відповідачем подано
зустрічний позов про визнання договору
банківського обслуговування від
01.03.2011р. недійсним.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 19.12.2013р.
прийнято до розгляду зустрічний позов
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання договору банківського
обслуговування від 01.03.2011р. недійсним
для спільного розгляду з позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 21 981, 67 грн.

Представник позивача первісний позов
підтримав повністю та в зустрічному
позові просив відмовити, посилаючись у
судовому засіданні та в поданому
відзиві від 21.01.14р. на зустрічний позов
на наступне:

- згідно зустрічної позовної заяви,
підставою для визнання договору
банківського обслуговування недійсним
є вчинення вищевказаного правочину під
впливом тяжкої для ОСОБА_1 обставин і на
вкрай невигідних умовах (ст. 233 ЦК
України). До тяжкої обставини ОСОБА_1
відносить наявність у його дитини з 2010
року хвороби органів слуху. Під вкрай
невигідними умовами позивач за
зустрічним позовом вважає наявність
відсоткової ставки за користування
кредитом в розмірі 48% річних, пені в
розмірі 0, 13150% за кожен день
прострочення та комісійної винагороди
в розмірі 0. 9 % від суми прострочення в
місяць. Вказує, що при інших життєвих
обставинах він ніколи б не
користувався кредитним лімітом на
вищевказаних умовах;

- у відповідності до положень п. 23
постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійними» та
всупереч ним, ОСОБА_1 не надав суду
жодних доказів про те, що за
відсутності тяжкої обставини (хвороби
сина) спірний договір не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах;

- обставини, на які ОСОБА_1 посилається
як на підставу для визнання правочину
недійсним, мали б існувати на момент
укладення спірного договору, тобто
станом на 01.03.2011р. Всупереч вимогам ч.1
ст. 31 ГПК України, ОСОБА_1, не надано
жодних доказів про наявність
захворювання у його сина станом на
01.03.2011р.;

- долучені до зустрічного позову
медична документація та посвідчення
складані і видані значно пізніше
укладення кредитного договору, а
витяги з комп'ютерної мережі Інтернет
взагалі не можуть визнаватись
належними і допустимими доказами,
оскільки не відносяться до офіційних, в
тому числі медичних, документів, які
можуть підтверджувати факт наявності в
особи захворювання;

- доводи ОСОБА_1 про те, що умови
кредитного договору, зокрема щодо
розміру відсотків, пені та комісійної
винагороди, є несправедливими, не
відповідають фактичним обставинам
справи. Позичальник частково виконав
зобов'язання за кредитним договором, в
тому числі 30.06.2011р. обнулив поточне
сальдо кредиту, тобто повністю
повернув тіло кредиту та інші платежі.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він
отримував кредит з метою лікування
свого сина, не заслуговують на увагу;

- ОСОБА_1, здійснював платежі за
кредитним договором по відсотковій
ставці48 % річних в період з 26.10.2011р. по
09.12.2011р.(26.10.2011р.-15, 77 грн., 04.11.2011р. - 284. 09
грн., 09.12.2011р. - 1084, 83 грн.), сплачував
комісію (0, 9%), зокрема 31.08.2011р. (191, 73 грн.),
03.10.2011 (207. 29 грн.), пеню - 04.11.2011р. (92, 20 грн.),
09.12.2011р. (358, 08 грн.);

- ОСОБА_1 звернувся з позовом про
визнання правочину недійним лише після
того, як ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило
до нього позовні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором;

- позицію щодо обгрунтованості
розмірів нарахування платежів за даним
видом кредитування підтримує Вищий
господарський суд України в своїй
постанові від 20.08.2013р. (ставав
№15/5007/1293/12).

Відповідач та його представник
первісний позов не визнали повністю, та
просили суд відмовити в його
задоволені, та задовольнити зустрічну
позовну заяву.

У поданому відзиві від 22.01.14р. на
позовну заяву ФОП ОСОБА_1 посилається
на наступне:

- обґрунтовуючи первісні позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на
те, 01.03.2011р. відповідачем було підписано
Заяву про відкриття поточного рахунку,
згідно якої він приєднався до «Умов та
правил надання банківських послуг»,
Тарифів Банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
з Заявою складають Договір
банківського обслуговування від
01.03.2011р.;

- до первісного позову Банк получив
витяг з «Умов та правил банківських
послуг», з якого не вбачається, коли і
ким саме він затверджений, ким він
підписаний, порядковий номер, тощо;

- згідно Заяви на відкриття поточного
рахунку слідує, що Умови та Правила
надання банківських послуг
актуалізуються не частіше 1 разу в
місяць, з обов'язковою публікацією на
сайті банку до 25-го числа місяця, що
передує змінам. Усі клієнти повинні в
обов'язковому порядку виконувати
вимоги даного документа та
ознайомлюватися із внесеними змінами.
Однак жодних доказів того, що долучені
до матеріалів справи - «Умови та правил
банківських послуг» були актуальними
станом на 01.03.2011 немає, що ставить під
сумнів підставність нарахувань
відсотків та пені;

- мають місце недоліки Заяви на
відкриття поточного рахунку, адже
остання дивним чином підписана ОСОБА_6
та скріплена печаткою основного офісу
Приватбанк (м.Дніпропетровськ);

- згідно ч.2, 3 ст. 207 ЦК України
відповідач не підписував письмової
згоди зі зразками відповідного аналога
власноручного підпису та підпису
ОСОБА_6;

- банком не доведений розмір відсотків
за користування кредитом на рівнях 24, 48
%, розмір пені на рівнях 0, 013150, 0,04306, 0, 04167,
0, 03611, тощо, коли згідно наданих Банком
Умов та правил надання банківських
послуг розмір пені визначений на рівні
0, 1315 (п.3.18.4) або на рівні подвійної
облікової ставки НБУ (п..3.185.1) та розмір
комісійної винагороди на рівні 0, 9 % від
суми максимального сальдо кредиту;

- необгрунтованість розрахунку полягає
і в тому, що при математичних
розрахунках пені за формулою, вказаною
Банком, кінцевий результат, зазначений
в розрахунку за датами від 04.11.11 по 25.10.13
не відповідає дійсності та є
завищеними;

- первісним позивачем не доведено
існування Умов та правил надання
банківських послуг в редакції, що була
ним долучена до позову, то
безпідставним є нарахування пені майже
за 2 роки, коли ч. 6 ст. 232 ГК України
передбачено 6-ти місячний термін
нарахування штрафних санкцій та є
неможливим її стягнення навіть у межах
6-ти місячного строку, так як банком
пропущено річний термін давності
пред'явлення вимоги про стягнення
неустойки, що передбачено ст. 258 ЦК
України;

- неможливість задоволення позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зумовлена і
тим, що Договір банківського
обслуговування від 01.03.11 є недійсним,
так як був укладений під впливом тяжкої
для мене обставини - хвороби сина Марка,
підстави і доводи якого викладені у
зустрічній позовній заяві.

Через канцелярію суду відповідачем
подано додаткові докази про приєднання
до матеріалів справи: факт
захворювання сина Марка, зокрема
виписку з картки хворого від 28.07.10 по
18.07.11.

Заслухавши представників сторін та з
метою повного та всебічного з'ясування
всіх обставин по справі, виходячи з
принципу диспозитивності сторін,
зважаючи на необхідність витребування
судом додаткових доказів,
господарський суд, керуючись п.3 ст. 77,
ст. 86 ГПК України, вважає за необхідне
відкласти розгляд справи.

Керуючись п.3 ст.77, ст.86 ГПК
України, -

ухвалив:

1. Розгляд справи відкласти на
05.02.2014 року на 14 год. 20 хв.

2. ПАТ КБ «Приватбанк» подати суду
Умови та правила надання банківських
послуг, тарифи банку (які погоджені та
підписані сторонами) і діяли на момент
укладення договору.

3. ФОП ОСОБА_1 подати суду
підтвердні документи щодо часткового
повернення коштів.

4. Зобов'язати сторін провести
взаємозвірку розрахунків. Дату
проведення взаємозвірки сторонам
узгодити самостійно. Один екземпляр
акту надати суду.

Суд попереджає сторін, що у разі
невиконання вимог суду, господарським
судом буде вирішене питання про
адмінвідповідальність за злісне
ухилення від виконання вимог суду та в
силу ст. 4-5 ГПК України, ст.ст. 1853, 2211
Кодексу України про адміністративні
правопорушення накладено штраф у
розмірі до 100 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян (1 700грн.).

Суд повідомляє, що згідно зі ст. 2211
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, постанова суду,
прийнята за результатами розгляду
такої справи, є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Суддя
М. М. Гончар