ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" січня 2014 р.
Справа № 918/1874/13

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального
підприємства "Дубнокомуненергія"

про стягнення в сумі 85 031 грн. 16 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Пац В.О. (довіреність №
14-333 від 16.03.2013р.).

Від відповідача: Павлишина Н.В.
(довіреність № 13 від 13.01.2014р.).

Суть спору: позивач - Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулось в господарський суд
Рівненської області з позовом до
відповідача - Комунального
підприємства "Дубнокомуненергія" про
стягнення 11 883 грн. 62 коп. інфляційних
втрат, 58 689 грн. 73 коп. 3% річних та 14 457
грн. 81 коп. пені.

24.12.2013р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав відзив на
позов, в якому заперечує проти позовних
вимог з підстав вказаних в останньому.

В судовому засіданні 24.12.2013р.
оголошувалася перерва до 21.01.2014р..

В судовому засіданні 21.01.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав вказаних у
позовній заяві, а представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог з підстав вказаних у відзиві на
позов.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
позовної заяви.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.09.2011р. між Публічним акціонерним
товариством "Рівнегаз", як продавцем, з
однієї сторони та Комунальним
підприємством "Дубнокомуненергія", як
покупцем, з іншої сторони було укладено
договір на постачання природного газу
№ 2-ТКЕ/11 (надалі - Договір постачання,
а.с. 16-22), відповідно до предмету якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю імпортований
природній газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезеного на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", далі - газ),
а покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах даного
договору в обсягах вказаному в розділі
2 цього договору (пункт 1.1. Договору
постачання).

Відповідно до пункту 1.2. Договору
постачання, газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншим
споживачам, та використовуються
покупцем на власні потреби та втрати.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.1.1 договору
постачання продавець передає
покупцеві з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. газ в
об'ємі 4380,0 тис.куб.м., за наявності його
обсягів. Обсяг газу, що планується
поставити за даним договором у кожному
місяці складає (тис.куб.м.): у 2011 році:
жовтень - 190,0 тис.куб.м., листопад - 470,0
тис.куб.м., грудень - 610,0 тис.куб.м.; у 212
році: січень - 600,0 тис.куб.м., лютий - 560,0
тис.куб.м., березень - 460,0 тис.куб.м.,
квітень - 220,0 тис.куб.м., жовтень - 190,0
тис.куб.м., листопад - 470,0 тис.куб.м.,
грудень - 610,0 тис.куб.м..

Згідно умов пункту 5.1. Договору
постачання, ціна за 1000 куб. м.
природного газу становить 733,2353 грн.,
без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природній газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того ПДВ- 20%,
всього з ПДВ 879,8824 грн..

Відповідно до додаткової угоди № 1-1 до
договору на постачання природного газу
від 29.09.2011р. (а.с. 23-24) ціна за 1000 куб. м.
природного газу становить 879,8824 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природній газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того
ПДВ- 00%, всього з ПДВ 879,8824 грн..

Пунктом 6.1. Договору постачання
визначено, що розрахунки проводяться
шляхом поетапної оплати у такому
порядку: перша оплата в розмірі 34 % від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33% вартості запланованих
місячних обсягів постачання газу до 20
та 30 (31) числа місяця поставки.

Відповідно до пункту 6.2. Договору
постачання, остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
10 числа місяця наступного за місяцем
поставки.

На виконання умов Договору постачання
продавець протягом жовтня 2011 - квітня
2012 року передав, а покупець отримав
природний газ на суму 3 198 802 грн. 42 коп.,
що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу (а.с.
46-59), однак відповідач розрахувався
частково за поставлений газ. Станом на
31.07.2012р. відповідач мав грошове
зобов'язання перед продавцем в сумі 2 243
419 грн. 02 коп., що підтверджується актом
звірки взаємних розрахунків,
підписаним представниками
постачальника і покупця та скріпленим
відтисками їх печаток (а.с. 60), а також
сальдовими відомостями (а.с. 61-64).

У відповідності до пункту 7.2. Договору
постачання, за несвоєчасну оплату
спожитого газу у строки, зазначені у п.
6.1. даного договору, покупець сплачує на
користь постачальника, крім суми
заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми прострочення платежу, за кожний
день прострочення платежу, а також
відшкодовує понесені постачальником
збитки.

24.10.2012р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (новий
кредитор) та Публічним акціонерним
товариством "Рівнегаз" (первісний
кредитор) був укладений договір №
14/6087/12 про відступлення права вимоги
(далі - Договір відступлення права
вимоги, а.с. 10-11).

Відповідно до пункту 1.1. та пункту 1.2.
Договору відступлення права вимоги,
первісний кредитор передає, а новий
кредитор, яким є позивач, приймає на
себе право вимоги до боржника
первісного кредитора, яким є
відповідач, за договором № 2-ТКЕ/П від
29.09.2011р. у сумі 2 243 419 грн. 02 коп.. Крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в пункті 1.1. договору
відступлення права вимоги, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Згідно пункту 2.2. Договору про
відступлення права вимоги, право
вимоги вважається переданим після
фактичної передачі документів,
зазначених в пункті 2.1. цього договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі з зазначенням
переліку переданих документів.

До позовної заяви додано копію акту
приймання-передачі документів від
24.10.2012р. (а.с. 12), який засвідчує
приймання-передачу документів,
зазначених в пункті 2.1 договору про
відступлення права вимоги. Таким чином,
право вимоги первісного кредитора до
відповідача вважається переданим
позивачеві 24.10.2012р..

У відповідності до пункту 2.3. договору
про відступлення права вимоги та
статті 516 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), відповідача було
належним чином повідомлено про
відступлення права вимоги, про що
свідчить наявний в матеріалах справи
лист первісного кредитора - Публічного
акціонерного товариства "Рівнегаз" №
10-3554 від 29.10.2012р. (а.с. 13).

Остаточний розрахунок за поставлений
природній газ був здійснений
відповідачем 21.12.2012р., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1205 від 20.12.2012р. (а.с. 82).

На підставі пункту 7.2. Договору
постачання позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 14 457 грн. 81
коп. (розрахунок а.с. 9).

Крім того, на підставі частини 2 статті
625 ЦК України, позивач нарахував
відповідачу інфляційні в розмірі 11 883
грн. 62 коп. та 3% річних в розмірі 58 689
грн. 73 коп. (розрахунок а.с. 8-9).

Розглянувши матеріали справи,
встановивши обставини справи і давши
їм оцінку, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно статті 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товарно-розпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до частини 1 статті 712
ЦК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України
визначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та
статтею 193 ЦК України - зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України - боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України
передбачає, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Частиною 6 статті 232 ГК України
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути з відповідача
пеню в суму 14 457 грн. 81 коп., а саме 10 060
грн. 68 коп. - розмір пені за період з
20.08.2012р. по 10.10.2012р. за зобов'язання за
березень 2012р. та 4 397 грн. 13 коп. - розмір
пені за період з 20.08.2012р. по 10.11.2012р. за
зобов'язання за квітень 2013р.. Суд
погоджується з вірністю зробленого
позивачем розрахунку пені.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 14 457 грн. 81 коп.
пені стверджуються матеріалами справи,
є законними та обґрунтованими, а відтак
підлягають задоволенню.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі статті 625 ЦК України
позивач просив суд стягнути з
відповідача 3% річних в розмірі 58 689 грн.
73 коп..

Водночас, з наданого позивачем
розрахунку 3% річних, який міститься у
матеріалах справи (а.с. 30-32), вбачається,
що останній був здійснений без
урахування приписів чинного
законодавства, а саме статей 251-255, 599 ЦК
України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК
України терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК
України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України
встановлено, що якщо строк встановлено
для вчинення дії, вона може бути
вчинена до закінчення останнього дня
строку.

З наданого позивачем розрахунку 3%
річних вбачається, що відповідні суми
заявлених до стягнення грошових коштів
за несвоєчасне виконання зобов'язання
були обчислені позивачем без
врахування днів, в яких фактично мало
місце часткове погашення відповідачем
суми основного боргу по кожному
спірному періоду. Водночас, згідно
розрахунку зробленого судом з
урахуванням днів фактичної оплати (а.с.
89-90) розмір 3% річних становить 58 583 грн.
88 коп..

За таких обставин вимога позивача до
відповідача про стягнення 3% річних в
сумі 58 689 грн. 73 коп. підлягає частковому
задоволенню в розмірі 58 583 грн. 88 коп..

Крім того, на підставі статті 625 ЦК
України, позивач просив суд стягнути з
відповідача втрати від інфляційних
процесів у зв'язку з несвоєчасним
проведенням розрахунків на відповідні
суми основного боргу у розмірі 11 883 грн.
62 коп., з яких: 394 грн. 54 коп. - інфляційні
втрати, нараховані на суму основного
боргу в розмірі 229 179 грн. 23 коп. за
жовтень 2011 року (з 16.10.2011р. по 15.11.2011р.); 165
грн. 59 коп. - інфляційні втрати,
нараховані на суму основного боргу в
розмірі 82 959 грн. 21 коп. за листопад 2011
року (з 16.11.2011р. по 15.12.2011р.); 905 грн. 51 коп. -
інфляційні втрати, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 453 658 грн. 28
коп. за листопад 2011 року (з 16.11.2011р. по
15.12.2011р.); 1 233 грн. 64 коп. - інфляційні
втрати, нараховані на суму основного
боргу в розмірі 309 335 грн. 54 коп. за
грудень 2011 року - січень 2012 року (з
16.12.2011р. по 15.02.2012р.); 262 грн. 39 коп. -
інфляційні втрати, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 87 724 грн. 95
коп. за лютий 2012 року (з 16.02.2012р. по
15.03.2012р.); 3 546 грн. 61 коп. - інфляційні
втрати, нараховані на суму основного
боргу в розмірі 509 049 грн. 69 коп. за
грудень 2011 року - лютий 2012 року (з
16.12.2011р. по 15.03.2012р.); 3 269 грн. 57 коп. -
інфляційні втрати, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 656 399 грн. 57
коп. за січень 2012 року - лютий 2012 року (з
16.01.2012р. по 15.03.2012р.); 2 271 грн. 37 коп. -
інфляційні втрати, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 759 394 грн. 82
коп. за лютий 2012 року (з 16.02.2012р. по
15.03.2012р.).

За умовами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду
України "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 3 квітня 1997
року № 62-97р при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; тому умовно
слід рахувати, що сума, внесена за
період з 1 по 15 число відповідного
місяця, наприклад, травня, індексується
за період з урахуванням травня, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок починається
з наступного місяця - червня.

Оскільки заявлений позивачем до
стягнення розмір вказаних
компенсаційних виплат є арифметично
вірним, відповідає вимогам чинного
законодавства та не суперечить
положенням договору, позовна вимога
про стягнення з відповідача 11 883 грн. 62
коп. інфляційних втрат підлягає
задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене в сукупності
вбачається, що задоволенню підлягають
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 14 457 грн. 81 коп. пені, 11 883
грн. 62 коп. інфляційних та 58 583 грн. 88
коп. 3% річних, які стверджуються
матеріалами справи є законними та
обґрунтованими. В задоволені позовних
вимог в частині стягнення 105 грн. 85 коп.
3% річних суд відмовляє.

Частиною 2 статті 49 ГПК України
визначено, що якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору

На відповідача на підставі частини 2
статті 49 ГПК України покладаються
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 720 грн. 50 коп..

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Дубнокомуненергія" (35600, Рівненська
область, м. Дубно, вул. К. Острозького,
буд. 23, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, буд 6, ) -
14 457 грн. 81 коп. пені, 11 883 грн. 62 коп.
інфляційних, 58 583 грн. 88 коп. 3% річних та
1 720 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. В задоволенні позовних вимог в
частині стягнення 105 грн. 85 коп. 3% річних
- відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "27" січня 2014р..

Суддя
Горплюк А.М.