ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2014 р.Справа № 916/3129/13

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Воробйова
А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю фірми
„Лакс" до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 8 809,58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма „Лакс" (далі по
тексту - ТОВ фірма „Лакс") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2.) про
стягнення заборгованості в загальному
розмірі 8 809,58 грн., яка складається з
суми основного боргу в розмірі 6 510,40
грн., трьох відсотків річних в сумі 183,04
грн., пені в сумі 814,06 грн. та процентів
за користування чужими коштами в сумі 1
302,08 грн. Позовні вимоги обґрунтовані
фактом неналежного виконання
відповідачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором поставки №
5/1303 від 25.02.2013р. щодо здійснення
своєчасної та в повному обсязі оплати
вартості придбаного товару.

Згідно поданих заяв, позивач просив суд
розглядати справу за відсутності його
повноважного представника.

На адресу відповідача, що міститься у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
господарським судом, в порядку ст. 87 ГПК
України, надсилались копії
процесуальних документів, винесених в
ході розгляду даної справи, але
конверти з поштовими відправленнями
були повернуті до господарського суду
у зв'язку з неможливістю їх вручення
адресату.

До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій, тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованих
кореспонденцій, надісланих на адресу
ОСОБА_2 згідно з відомостями Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що були
повернуті органом зв'язку з позначками
"адресат вибув" та "адресат не
зареєстрований", вважається належним
доказом виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення належним
чином відповідачів про час і місце
проведення судових засідань по даній
справі (згідно з п. 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
від 02.06.2006р. № 01-8/1228).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин господарський суд
дійшов висновку щодо належного
повідомлення ОСОБА_2 про час та місце
розгляду даної справи, проте жодного
разу представник названої особи в
судові засідання не з'явився та про
причини неявки суд не повідомив.
Оскільки відповідачем не було подано
відзиву на позов, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами у
відповідності до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

25.02.2013р. між ТОВ фірма „Лакс"
(Постачальник) та ОСОБА_2 (Покупець) було
укладено договір поставки № 5/1303, у
відповідності до п.п. якого
Постачальник зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
поставляти та передавати у власність
Покупця, а Покупець зобов'язався
прийняти та оплатити лікарські
препарати, вироби медичного
призначення, предмети санітарії та
гігієни, біологічно активні добавки
(далі по тексту договору - товар).
Поставка товару здійснюється окремими
партіями в асортименті, кількості і за
цінами згідно погоджених Покупцем та
Постачальником заявок на поставку та
відповідно до товарно-транспортних
накладних (далі - ТТН), які є
невід'ємними додатками до даного
договору.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Виходячи з положень п.п. 3.1, 3.5 договору
поставки № 5/1303 від 25.02.2013р. поставка
товару здійснюється Постачальником
або шляхом самовивозу Покупцем (за
погодженням сторін). Строки та місце
поставки вказуються у ТТН. Оплата
кожної партії товару здійснюється
шляхом перерахування коштів на рахунок
Постачальника у строк, вказаний у ТТН.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.
Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору поставки № 5/1303
від 25.02.2013р. позивачем було передано у
власність ОСОБА_2 товар на загальну
суму грн., а відповідачем вказаний
товар було прийнято, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями товарно-транспортних
накладних № 106771/0 від 06.03.2013р., № 106771/1
від 06.03.2013р., № 106674/0 від 06.03.2013р., № 106674/1
від 06.03.2013р., № 110935/1 від 27.03.2013р., № 110935/0
від 27.03.2013р., які підписані повноважними
представниками сторін та скріплені
відповідними печатками/штампами
сторін.

Згідно з п. 4.2 договору поставки № 5/1303
від 25.02.2013р. оплата кожної партії товару
здійснюється шляхом перерахування
коштів на рахунок Постачальника у
строк, вказаний у ТТН. В свою чергу,
відповідно до відміток на
товарно-транспортних накладних,
Покупець був зобов'язаний оплатити
вартість товару, придбаного протягом
спірного періоду, в наступні строки:

- за товар, придбаний за
товарно-транспортними накладними №
106771/0 від 06.03.2013р. та № 106771/1 від 06.03.2013р., -
в строк до 15.03.2013р.;

- за товар, придбаний за
товарно-транспортними накладними №
106674/0 від 06.03.2013р., № 106674/1 від 06.03.2013р., - в
строк до 14.03.2013р.;

- за товар, придбаний за
товарно-транспортними накладними №
110935/1 від 27.03.2013р., № 110935/0 від 27.03.2013р. - в
строк до 05.04.2013р.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За твердженнями позивача, які не були
спростовані в установленому порядку,
ОСОБА_2 здійснив лише часткову оплату
вартості придбаного у позивача товару
протягом спірного періоду, в
результаті чого на момент вирішення
даного спору у відповідача утворилась
прострочена заборгованість перед ТОВ
фірма „Лакс" в сумі 6 510,40 грн.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 525,
526, 530, 629, 692 ЦК України господарський суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ТОВ фірма „Лакс" в частині стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за придбаний
товар в сумі 6 510,40 грн.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку із простроченням виконання
відповідачем прийнятих на себе
грошових зобов'язань зі своєчасної та в
повному обсязі оплати вартості
придбаної на виконання умов договору
поставки № 5/1303 від 25.02.2013р. продукції,
позивачем з посиланням на положення ст.
625 ЦК України було здійснено розрахунок
трьох відсотків річних в сумі 183,04 грн.,
що є наслідком порушення вказаного
грошового зобов'язання. Перевіривши
здійснений позивачем розрахунок суми
трьох відсотків річних, господарський
суд дійшов висновку про його
правильність та обґрунтованість, у
зв'язку з чим, позовні вимоги в частині
стягнення із ОСОБА_2 трьох відсотків
річних в сумі 183,04 грн. підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки -грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у рази
порушення ним зобов'язання. Так, згідно
ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. При цьому,
відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами
та доповненнями) платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу положень ч. 4 ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями п. 5.2 договору поставки №
5/1303 від 25.02.2013р. передбачено, що у разі
прострочення здійснення оплати товару
Покупець зобов'язаний сплатити
Постачальникові пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
такого прострочення, а також проценти
за користування чужими грошовими
коштами у розмірі двадцяти відсотків
від простроченої суми.

З посиланням на п. 5.2 договору поставки
№ 5/1303 від 25.02.2013р. позивачем було
нараховано відповідачу до сплати пеню
в сумі 814,06 грн. та відсотки за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 1 302,08 грн. за порушення останнім
власних грошових зобов'язань.
Проаналізувавши здійснений позивачем
розрахунок пені, господарський суд
визнає його правильним та
обґрунтованим, у зв'язку з чим, позовні
вимоги в частині стягнення із ОСОБА_2 на
користь позивача пені в сумі 814,06 грн.
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
стягнення із відповідача процентів за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 1 302,08 грн. на підставі п. 5.2
договору поставки № 5/1303 від 25.02.2013р.,
господарський суд зазначає наступне.
Так, за своєю правовою природою вказана
міра відповідальності, передбачена
умовами укладеної між сторонами угоди,
є саме неустойкою у формі штрафу,
оскільки визначається у фіксованому
відсотковому відношенні до суми
невиконаної частини зобов'язання, в той
час як відсотки за користування чужими
грошовими коштами розраховуються
виходячи із їх річної ставки протягом
терміну користування грошовими
коштами відповідного календарного
року. З огляду на викладене, приймаючи
до уваги надане позивачу умовами
договору поставки № 5/1303 від 25.02.2013р.
право на нарахування санкції, яка за
своєю правовою природою є штрафом, а
також враховуючи наявність у спірних
відносинах обставин, з якими закон
пов'язує можливість нарахування та
стягнення штрафних санкцій,
господарський суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ
фірми „Лакс" штрафу в сумі 1 302,08 грн.,
незважаючи на невірне визначення
умовами договору даної міри
відповідальності.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ОСОБА_2 перед
ТОВ фірма „Лакс" в загальній сумі 8 809,58
грн., яка складається з суми основного
боргу в розмірі 6 510,40 грн., трьох
відсотків річних в сумі 183,04 грн., пені в
сумі 814,06 грн. та штрафу в сумі 1 302,08 грн.,
витікає з умов укладеної між сторонами
по справі угоди, положень чинного
законодавства та підтверджується
матеріалами справи. Доказів,
спростовуючих викладене, відповідачем
суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку щодо необхідності
задоволення заявлених позовних вимог у
повному обсязі шляхом присудження до
стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ
фірма „Лакс" суми основного боргу в
розмірі 6 510,40 грн., трьох відсотків
річних в сумі 183,04 грн., пені в сумі 814,06
грн. та штрафу в сумі 1 302,08 грн.
відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 -
612, 614, 615, 617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК України,
ст.ст. 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з
наступними змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача
згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 - 612,
614, 615, 617, 625, 629, 662, 664, 692, 712 ЦК України,
ст.ст. 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з
наступними змінами та доповненнями),
ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 /АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю фірми „Лакс"
/місцезнаходження: 16608, Чернігівська
область, м. Ніжин, вул. Московська, 54;
поштова адреса: 16633, Чернігівська
область, Ніжинський район, с.
Григоро-Іванівка, вул. Колгоспна, 13а;
/ суму основного боргу в
розмірі 6 510 грн. 40 коп. /шість тисяч
п'ятот десять грн. 40 коп./, три відсотки
річних в сумі 183 грн. 04 коп. /сто
вісімдесят три грн. 04 коп./, пеню в сумі
814 грн. 06 коп. /вісімсот чотирнадцять
грн. 06 коп./, штраф в сумі 1 302 грн. 08 коп.
/одна тисяча триста дві грн. 08 коп./,
судовий збір в сумі 1 720 грн. 50 коп. /одна
тисяча сімсот двадцять грн. 50 коп./.
Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 14.01.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна