ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.01.14 Справа № 904/8752/13

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, с. Висока Піч, Житомирський
район, Житомирська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб",
м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 79 201, 37 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за
дов. б/н від 29.08.2012

від відповідача: Шепотін В.С. -
представник за дов. № 179 від 01.11.2013

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
про стягнення заборгованості у
розмірі 70812,32 грн., трьох відсотків
річних у розмірі 1092,18 грн., пені в
розмірі 7926,87 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки № 980
від 05.10.2012 в частині повної та
своєчасної оплати за поставлений
товар.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2013
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 25.11.2013.

Ухвалою від 25.11.2013 розгляд справи
відкладено на 13.01.2014.

13.01.2014 відповідач надав до суду відзив
на позовну заяву від 10.01.2014 № 55, в якому
просить відмовити у задоволені
позовних вимог у повному обсязі з
огляду на наступне.

Видаткова накладна № ТО-0001187 від 01.03.2013,
на підставі якої відбулася поставка
продукції, не містить жодних посилань
на договір № 980 від 05.10.2012, Отже, умови
оплати, передбачені у спірному
договорі, не можуть бути застосовані до
неї; сума штрафних санкцій розрахована
позивачем невірно, а саме нарахування
пені за законом припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

13.01.2014 позивач подав клопотання про
залучення документів до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 13.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.2012 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (далі - позивач, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
тьюб» (далі - відповідач, покупець) був
укладений договір поставки № 980 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах,
викладених у розділах цього договору,
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти й сплатити
продукцію матеріально-технічного
призначення (далі - товар).
Найменування, асортимент,
номенклатура, асортимент, кількість,
ціна, умови та строки поставки товару
вказані у специфікаціях, оформлені у
вигляді додатків до цього договору, що
є його невід'ємною частиною.

Ціна товару, що постачається згідно
даного договору. визначається у
гривнях й зазначена у специфікаціях, що
додаються до цього договору. Ціна
товару не включає НДС, порядок
нарахування якого встановлений
Податковим кодексом України (п. п. 2.1
договору).

Покупець здійснює розрахунок за цим
договором шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника протягом 30 календарних
днів з моменту поставки товару і
надання постачальником рахунку (п. 4.1
договору).

Позивач, на виконання умов договору,
поставив, а відповідач прийняв товар
відповідно до видаткової накладної від
01.03.2013 № ТО-0001187 на загальну суму 110
812,32 грн. (арк. с. 14), а також надав
відповідачеві рахунок-фактуру від
01.03.2013 № ТО-000195 на відповідну суму.

Відповідач здійснив часткову оплату
поставленого товару у розмірі 40 000 грн.,
що підтверджується копіями
банківських виписок від 26.07.2013 та 01.08.2013
(арк. с. 29-30). Таким чином, сума основного
боргу складає 70 812,32 грн.

Заперечення відповідача, викладені у
відзиві на позовну заяву, не беруться
судом до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 671 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо за
договором купівлі-продажу переданню
підлягає товар у певному
співвідношенні за видами, моделями,
розмірами, кольорами або іншими
ознаками (асортимент), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар
в асортименті, погодженому сторонами.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 672 Цивільного
кодексу України, якщо продавець
передав товар в асортименті, що не
відповідає умовам договору
купівлі-продажу, покупець має право
відмовитися від його прийняття та
оплати, а якщо він вже оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми; у разі відмови від
товару, асортимент якого не відповідає
умовам договору купівлі-продажу, або
пред'явлення вимоги про заміну цього
товару покупець має право відмовитися
від оплати цього товару, а якщо він вже
оплачений, - вимагати повернення
сплаченої за нього грошової суми.

Відповідачем на надано суду доказів
звернення до позивача з претензії щодо
асортименту товару, зокрема, відмови
від його прийняття та оплати саме з цих
причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 672 Цивільного
кодексу України товар, асортимент
якого не відповідає умовам договору
купівлі-продажу, є прийнятим, якщо
покупець у розумний строк після його
одержання не повідомив продавця про
свою відмову від нього.

Згідно ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
повідомити продавця про порушення умов
договору купівлі-продажу щодо
кількості, асортименту, якості,
комплектності, тари та (або) упаковки
товару у строк, встановлений договором
або актами цивільного законодавства, а
якщо такий строк не встановлений, - в
розумний строк після того, як порушення
могло бути виявлене відповідно до
характеру і призначення товару.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України встановлено обов'язок покупця
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

До того ж, відповідно до п. 7.2 договору у
випадку невідповідності якості
(асортименту) поставленого товару
постачальник зобов'язаний у 10-ти денний
строк з моменту письмової заяви
покупця замінити неякісний товар
товаром належної якості (асортименту).
Покупець має право відмовитися від
приймання й оплати неякісного (або
невідповідаючому асортименту) товару.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
накладною та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 70812, 32 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
просить стягнути з відповідача пеню у
розмірі 7296, 87 грн. за період з 02.04.2013 по
17.10.2013.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

У випадку несвоєчасного здійснення
розрахунків за цим договором, покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
не більше подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховувалася пеня, від несплаченої
суми за кожен день прострочки (п. 7.5
договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу частково
у розмірі 6918, 54 грн.При виконанні
розрахунку пені позивачем не
враховано, що пеня має нараховуватись
за період з 02.04.2013 по 02.10.2013.

Також, за несвоєчасне виконання своїх
зобов'язань щодо оплати поставленого
товару позивач нарахував відповідачу
три відсотка річних у розмірі 1092, 18 грн.
за період з 02.04.2013 по 17.10.2013.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, три відсотка річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійним
способом захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу у повному обсязі у сумі 1092,
18 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1 712, 28
грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
(53201, Дніпропетровська область, м.
Нікополь, пр. Трубників, буд. 56, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (12427, АДРЕСА_1,
ІПН НОМЕР_1) основний борг у розмірі 70 812,
32 грн. (сімдесят тисяч вісімсот
дванадцять грн. 32 к.), пеню у розмірі 6918,
54 грн (шість тисяч дев'ятсот
вісімнадцять грн. 54 к.), три відсотка
річних у сумі 1 092, 18 грн. (одна тисяча
дев'яносто дві грн. 8 к.) та 1 712, 28 грн.
(одна тисяча сімсот дванадцять грн. 28
к.) витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя В.І. Ярошенко

Повне рішення складено 17.01.2014