м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22970/13 23.01.14

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Привалова
А.І.

при секретарі

Сай А.С.

розглянувши справу № 910/22970/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ренесанс Трейд»;

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1;

про стягнення 88 776,75 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гордієнко І.С.,
довіреність б/н від 22.10.2013р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ренесанс Трейд» (надалі - позивач) з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1» (надалі - відповідач) про
стягнення 88 776,75 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору поставки № 805/2012
від 01.01.2012р. у визначений строк не
розрахувався за одержаний товар,
внаслідок чого виникла заборгованість
у сумі 44 732,80 грн., за прострочення
оплати якої нараховані 5506,12 грн. пені та
38 537,83 грн. процентів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.11.2013р. порушено
провадження у справі № 910/22970/13 та
призначено її розгляд на 19.12.2013р.

Ухвалою суду від 19.12.2013р. розгляд справи
було відкладено на 23.01.2014р., у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
неподанням витребуваних судом
документів.

Присутнім у судовому засіданні 23.01.2014р.
представником позивача підтримано
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
від 19.12.2013р. не виконав, витребувані
документи, в тому числі відзив на позов,
суду не надіслав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України, ухвалу
суду від 01.11.2013р. було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, проте поштове
відправлення повернуто на адресу суду
без вручення з відповідною відміткою
поштової установи.

Оскільки про поважні причини неявки в
судове засідання представника
відповідача суд не повідомлений;
клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило,
тому суд вважає, що у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
відповідача, яких достатньо для
винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013р. між позивачем (за договором -
постачальник) та відповідачем (за
договором - покупець) було укладено
договір поставки № 805/2012, у
відповідності з п. 1.1. якого позивач
зобов'язався постачати відповідачу
кондитерські вироби (далі - товар). А
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити товар на умовах, визначених
цим договором.

Асортимент, ціна, кількість кожної
партії товару зазначаються в
видаткових накладних продавця, які є
невід'ємною частиною цього Договору
(п.2.2 Договору).

Відповідно до п.2.3 Договору загальна
кількість товару, що поставляється за
цим Договором, визначається як сума
всіх партій товару, поставлених за цим
Договором.

Умовами п.3.2 Договору погоджено, що
перехід права власності, всі ризики
втрати чи пошкодження товару
переходять до покупця з моменту
передачі товару та підписання його
уповноваженим представником
видаткової накладної продавця про
отримання товару.

Як встановлено судом, на виконання умов
договору позивачем за відповідними
товарно-транспортними накладними,
копії яких залучені до матеріалів
справи, поставив відповідачу товар на
загальну суму 54 709,91 грн.

Відповідно до п.4.4 Договору сторони
погодили, що розрахунки здійснюються в
безготівковій формі шляхом
перерахунку грошових коштів протягом 21
дня, з дня отримання товару
відповідачем.

Однак відповідач за отриманий товар у
вищезазначений строк не розрахувався в
повному обсязі, здійснивши лише
часткову оплату товару загалом у сумі 10
000, 00 грн.

Таким чином, у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість по
оплаті отриманого товару в сумі 44 723,80
грн.

В подальшому, 25.07.2013р. між сторонами
було укладено Договір про
реструктуризацію заборгованості,
умовами якого сторони підтвердили, що
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором № 805/2012 від
01.01.2012р. складає 44 723,80 грн. та домовились
про те, що позивач надає розстрочку в
погашенні вартості отриманого
відповідачем товару на період з 25.07.2013р.
по 25.05.2014р. за графіком, визначеним у п.1.2
даного Договору.

При цьому, в умовах п.1.3 Договору про
реструктуризацію заборгованості
сторони обумовили, що у випадку
неперерахування відповідачем
чергового платежу в черговий строк,
визначений п.1.2 Договору, відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, а позивач
отримує право на звернення до суду з
позовною заявою про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 44
723,80 грн.

Однак, відповідач не здійснював
платежі зі сплати заборгованості у
встановлені графіком розстрочення
строки.

Отже, на день розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем за отриманий товар становить
44 723,80 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України, майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На час розгляду спору в господарському
суді відповідачем не заперечений факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 44 723,80 грн., відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню.

Водночас, судом встановлено, що в
позовній заяві позивачем заявлено до
стягнення суму основного боргу в
розмірі 44 732, 80 грн. Проте, оскільки
матеріалами справи підтверджується
наявність заборгованості відповідача
по оплаті за отриманий товар у сумі 44
723,80 грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимога про стягнення суми
основного боргу підлягає задоволенню
частково, тобто в сумі 44 723,80 грн.

Також, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань, позивач просить суд
стягнути з відповідача 5506,12 грн. пені та
річні у сумі 38 537,83 грн., які розраховані
за кожною накладною окремо.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 6.3. договору
передбачено, що у разі прострочення
оплати за отриманий товар, відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми боргу, за кожний день
прострочення платежу, до моменту
повного виконання відповідачем свого
зобов'язання по оплаті.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, в умовах п. 6.5. Договору
сторони узгодили, що неустойка (штраф,
пеня) за цим Договором нараховується за
весь час невиконання та/або
неналежного виконання всіх умов цього
Договору, отже, за період більший, ніж
встановлено п.6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
нарахування пені, який доданий до
позовної заяви, визнав його
обґрунтованим, у зв'язку з чим з
відповідача підлягає стягненню 5506,12
грн. пені.

Відповідно до умов п. 6.4 Договору, у
випадку прострочення відповідачем
строку оплати, відповідач, крім пені,
зобов'язується сплатити позивачу річні
у розмірі 100% від суми заборгованості,
нараховані за кожен прострочений день.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає в
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного
виконання боржником грошового
зобов'язання виникають нові додаткові
зобов'язання, які тягнуть за собою
втрату матеріального характеру.

При цьому, у п. 6.4. договору сторони
дійшли згоди щодо зміни розміру
процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст.
625 ЦК України, та встановили її у
розмірі 100% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
річних, задовольняє дану вимогу в сумі
38 537,83 грн., згідно з розрахунком,
наведеним позивачем у позовній заяві,
який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Ренесанс Трейд» (01014, м. Київ, пров.
Мічуріна, 3/2-А, ) 44 723 грн.
80 коп. - основного боргу, 5506 грн. 12 коп. -
пені, 38 537 грн. 83 коп. - річних та 1775 грн. 36
коп. - витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.01.2014р.

Суддя
А.І.
Привалов