ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2014 р.
Справа №917/2242/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасний Факторинг",
м.Київ

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Полтава

про стягнення грошових коштів у сумі 55
969,21 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: відсутні

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомлено дату складання повного
рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
55 969,21 грн. у розрізі договору від
28.01.2013р. відступлення права вимоги, з
них: 39 912,96 грн. витрати на оплату вимог,
що мали відступатись, 15 366,40 грн. -
неодержані доходи; 689,85 грн. штрафу, а
також відшкодування 5 596,92 грн. витрат
на оплату послуг адвоката.

Позивач, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справи, явку
представника у засідання не
забезпечив. У матеріалах справи наявне
його клопотання про розгляд справи без
участі представника.

Від відповідача ухвали від 05.12.2013 року,
направлені за адресами, зазначеними у
позові (юр.адреса: вул. Новозіньківська,
16-А, м. Полтава, 36000) (дана адреса
підтверджується відомостями, які
містяться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців); поштова адреса: (вул.
Жовтнева, 52, будинок меблів "Ворскла", 4-й
поверх, м.Полтава,36000) повернулися з
відміткою поштової установи -"За
закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пп. 3.9.1 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Місцезнаходження
юридичної особи визначається даними її
державної реєстрації, а розшук
відповідача та встановлення його
фактичного місцезнаходження (у разі,
якщо таке не співпадає з даними
державного реєстру) не входить до
компетенції суду.

Враховуючи наведене, відповідач
вважається двічі належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судових засідань та
про покладені на нього обов'язки.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів, наявних у
матеріалах справи достатньо,
господарський суд неодноразово
повідомляв належним чином відповідача
про дату, час і місце судового розгляду,
строк розгляду справи, встановлений
ГПК України, закінчується, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, суд
встановив:

28.01.2013 р. між сторонами був укладений
Генеральний Договір N СФ 2017492
відступлення прав вимоги ("Договір", а.с.
- 16-19), згідно з яким позивач (цесіонарій
за Договором) зобов'язується передати
грошові кошти (Ціну уступки) у
власність відповідача (цедента за
договором) в обмін на права вимоги до
боржників, а відповідач зобов'язується
відступити позивачу в повному об'ємі
свої права вимоги до боржників по
Основних договорах, про що у кожному
конкретному випадку укладається
Додаткова угода до Генерального
договору відступлення прав вимоги
(Додаток № 2 до цього Договору) (п. 2.1
Договору).

Згідно п. 2.2 Договору, ціна відступлення
права вимоги розраховується по
формулі, яка викладена в додатку №1 до
даного договору.

Розділом 3 договору визначені права та
обов'язки сторін. Зокрема, згідно п 3.4
Договору, відповідач (цедент)
зобов'язується:

- Належним чином виконувати свої
зобов'язання по цьому договору.

- Передати позивачу (цесіонарію) всі
документи, підтверджуючі право вимоги
до договору.

- На протязі 3 (трьох) календарних днів, з
дати передачі товару боржнику,
передати позивачу документи,
підтверджуючі право вимоги до
боржника, про що підписати додаткову
угоду до генерального договору
відступлення права вимоги (в двох
примірниках, по одному для кожного з
сторін) (п.п. 3.4.1 - 3.4.3 Договору).

Також, згідно умов договору (п. 3.3.1)
позивач зобов'язався оплатити
відповідачу грошові кошти передбачені
п. 5.1 даного договору в передбачені
даним договором строки.

З моменту підписання позивачем
Додаткової угоди до Генерального
договору уступки права вимоги, право
вимоги до боржника вважаються
відступленими від відповідача до
позивача (п. 3.5 Договору).

Пунктом 3.6 договору визначено, що
відповідач проводить необхідні
попередні заходи, направлені на
попередню оцінку платоспроможності
боржника і перспектив виконання
останніми вимог.

Згідно п. 5.1 Договору, сторони
домовилися, що за відступлення права
вимоги позивач оплачує відповідачу
грошові кошти в сумі, розрахованій у
відповідності з Додатком 1 до даного
договору і закріпленому сторонами в
додатковій угоді до Генерального
договору уступки права вимоги. Позивач
оплачує відступлені йому вимоги прямим
банківським переказом на рахунок
відповідача на протязі 5 банківських
днів з дати виконання відповідачем
зобов'язань передбачених в п. 3.5 даного
договору.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у
випадку порушення відповідачем
строків передчі позивачу документів і
інформації передбаченої п. 3.4.3
відповідач сплачує позивачу штраф
розмірі 0,01% від вартості утуплених
вимог передбачених в п. 5.1 даного
Договору за кожен день прострочки
передачі.

Як зазначає позивач, від відповідача
засобами електронного зв'язку ним
отримано сканкопії:

- Договору купівлі-продажу №
007739 від 03.04.2013р. та Акту
прийому-передачі від 05.04.2013р.,
укладеного з ОСОБА_4;

- Договору купівлі-продажу № 008451
від 29.04.2013р. та Акту
прийому-передачі від 08.05.2013р..
укладеного з ОСОБА_5;

- Договору купівлі-продажу № 008665
від 10.05.2013р. та Акту
прийому-передачі від 18.05.2013р.,
укладеною з ОСОБА_6;

- Договору купівлі-продажу № 008792
від 16.05.2013р. та Акту
прийому-передачі від 24.05.2013р.,
укладеного з ОСОБА_7;

(арк..спр. 26-37), що підтверджують
заборгованість по оплаті проданого
товару (меблів, освітлювальних
приладів) боржників з розстроченням
оплати на загальну суму 52 279 грн. 36 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі отриманих сканкопій
документів та на виконання своїх
зобов'язань, передбачених п. 5.1
Договору, позивач платіжними
дорученнями № 44017 від 04.04.2013р. на суму 6
500 грн., № 304029 від 30.04.2013р. на суму 13 286,96
грн., № 135017 від 13.05.2013р. на суму 10 200 грн.
та № 165014 від 16.05.2013р. на суму 9 926 грн.,
здійснив перерахунок грошових коштів
на поточний рахунок відповідача у
загальній сумі 39 912,96 грн. в якості
оплати прав вимог до боржників.

Але, як зазначає позивач по
сьогоднішній день, всупереч п. 3.4.3.
Договору та ст. 517 Цивільного кодексу
України, відповідач так і не здійснив
відступлення права вимог до Боржників
шляхом підписання відповідних
Додаткових угод до Договору та
передачі оригіналів документів,
підтверджуючих право вимог до
Боржників. Крім того відповідач,
укладаючи з боржниками угоди про
розстрочення оплати, не здійснив
попередні заходи, необхідні для
попередньої оцінки платоспроможності
боржників, як цього вимагає п. 3.6.
Договору.

Позивач зазначає, що враховуючи
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань по Договору та у
зв'язку з порушенням відповідачем п. 3.6.
Договору, виконання відповідачем
Договору втратило для нього інтерес і
згідно ч. 2 ст. 220 ГКУ він вправі
відмовитись від прийняття виконання та
має право на відшкодування збитків.

На підставі викладеного позивач
вважає, що в зв'язку з невиконанням
відповідачем умов Договору, він поніс
39 912.96 грн. витрат на оплату права
вимог, що мали відступатись; 15 366 грн. 40
коп. - не одержані Позивачем доходи
(додаток№1):

Крім того, на підставі п. 6.2 Договору та
ст.ст. 230. 231 ГКУ позивач нарахував та
просить стягнути з відповідача 689,85
грн. штрафу (додаток №2) та на підставі
ст. 44 ГПК України 5596,92 грн. послуг
адвоката.

Таким чином, загальна сума, заявлена до
стягнення складає 61 566,13 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Стаття 509 ЦК України визначає поняття
зобов'язання як правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, сплатити гроші
тощо), а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст. 516 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. (ч. 1 ст. 517 ЦК
України)

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач за викуп права вимоги по
кожному основному договору
перерахував на рахунок відповідача
грошові кошти у сумі 39912,96 грн.
Відповідач всупереч п.3.4.3 договору та
ст.. 517 ЦК України, не виконав покладені
на нього зобов'язання та не передав
оригінали документів, підтверджуючих
право вимоги до боржників та не виконав
п. 3.6 Договору, згідно якого відповідач
повинен був провести необхідні
попередні заходи, направлені на
попередню оцінку платоспроможності
боржника і перспектив виконання
останніми вимог.

Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом. У
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно зміненим або розірваним. У
позовній заяві позивач посилається на
ст.220 ГК України, згідно якої якщо
внаслідок прострочення боржника
виконання втратило інтерес для
кредитора, він має право відмовитися
від прийняття виконання та вимагати
відшкодування збитків.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги позивача про стягнення
39 912,96 грн. витрат на оплату права вимог,
що мали відступатися, та 689,85 грн.
штрафу, нарахованого відповідно до п.6.2
договору, правомірними та
обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про стягнення
15 366,40 грн. неодержаних доходів, суд
відмовляє у їх задоволенні, оскільки
позовні вимоги у цій частині
необґрунтовані та не підтверджені
жодними доказами. При їх розрахунку
позивач виходить з того, що загальна
сума платежів, що мали здійснюватися за
проданий відповідачем товар, складає 55
279,36 грн., оплата за відступлення права
вимоги - 39 912,96 грн., зазначену різницю
позивач кваліфікує як неодержані
доходи. Чинне законодавство визначає
упущену вигоду як доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (ст.22 ЦК України). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
зобов"язання відповідачем. Позивач
повинен довести також, що він міг і
повинен був отримати визначені доходи,
і тільки неправомірні дії відповідача
стали єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток.

Однак у даному випадку позивачем не
доведено, що сума 55 279,36 грн. була б
реально та гарантовано передана йому
навіть у разі належного виконання
зобов'язання відповідачем (без
понесення будь-яких додаткових витрат
з його боку), адже факт отримання чи
неотримання вказаних доходів напряму
залежить від поведінки третіх осіб
(покупців за договорами, за якими яких
передавалось право вимоги); немає
жодних доказів платоспроможності
покупців, їх готовності у
добровільному порядку сплатити
заборгованість, можливості стягнення
її у судовому порядку тощо.

Тобто, розрахунки позивача є
теоретичними, побудовані на можливих
очікуваннях отримання певного доходу
та не підтверджені відповідними
документами, що свідчили б про
конкретний розмір прибутку, який міг би
і повинен був отримати позивач, якщо б
відповідач не здійснював протиправні
дії.

Позивач також просить відшкодувати
йому за рахунок відповідача 5 596,92 грн.
витрат на оплату послуг адвоката.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми, судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами. Відповідно
до частини третьої статті 48 ГПК
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом
України "Про адвокатуру". Дія
названого Закону поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами. Поняття особи,
яка є адвокатом, наводиться в статті 2
Закону України "Про адвокатуру", де
зазначено, що адвокатом може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, склав
кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України. Таким
чином, судові витрати за участь
адвоката у розгляді справи
підлягають оплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, а їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Як свідчать надані суду докази, а саме -
договір № 24/13 від 24.10.2013 року про
надання адвокатських послуг між
відповідачем та адвокатом, платіжне
доручення від 04.11.2013 року на суму 5
596,92 грн., копія свідоцтва про право на
заняття адвокатською
діяльністю(а.с.42-47), відповідачем
понесено витрати на оплату послуг
адвоката в сумі 5596,92 грн.

Згідно п.6.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. за №7 витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Судом перевірено відповідність
заявленої до стягнення суми з наданим
обсягом адвокатських послуг та
враховано їх співрозмірність з огляду
на розумну необхідність витрат для
цієї справи. Суд, враховуючи складність
спору, якість підготовки позовної
заяви, розмір позовних вимог та їх
часткове задоволення, конкретні
обставини справи, у тому числі той факт,
що справа розглядалася за відсутності
представника позивача за його
клопотанням, дійшов висновку, що
заявлена до стягнення сума є завищеною
та необґрунтовано великою. Враховуючи
викладене, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача 2000,00 грн. відшкодування
витрат на оплату послуг адвоката.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи у їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони).

Відповідач жодних заперечень проти
позову та доказів у їх обґрунтування не
надав, правами, наданими йому чинним
законодавством (у т.ч. правом участі у
судових засіданнях) не скористався.

Згідно абз.4 п. 4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. за №7, правило статті 49 ГПК
України щодо розподілу сум судового
збору у справах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог застосовується також і
у випадках, коли судовий збір сплачено
за мінімальною (визначеною Законом)
ставкою. Враховуючи дане положення,
судовий збір розподіляється між
сторонами відповідно до ст.49 ГПК
України пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: 36000,
м. Полтава, вул.. Новозіньківська, 16-А,
р/р НОМЕР_2 у ПАТ «А-БАНК», МФО 307770, ІПН
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сучасний
факторинг» ( 03680, м. Київ, МСП-680, вул..
Предславинська, 28, п/р 9969 у ПАТ КБ
«Правекс-Банк», МФО 380838, ) 39 912,96 грн. основного боргу, 689,85
грн. штрафу, 1248,13 грн. судового збору,
2000 грн. витрат на оплату послуг
адвоката.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 17.01.2014р.

Суддя
О.С.Мацко