ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.Справа № 922/4771/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
структурного підрозділу Вуглегірської
ТЕС (м.Світлодарськ, Донецька область)
до Приватного акціонерного товариства
"Газенергокомплект" (м.Харків) про
стягнення 20277,86 гривень за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2013 року позивач, Публічне
акціонерне товариство "Центренерго" в
особі структурного підрозділу
Вуглегірської ТЕС, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Газенергокомплект"
(відповідача) штрафних санкцій у
розмірі 22831,36 гривень, у тому числі, 12316,92
гривень суми нарахованої пені та 10514,44
гривень 7% штрафу. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов договору №12/68 про
закупівлю (поставку) товарів,
укладеного між сторонами 12 липня 2013
року. Крім того, позивач просив суд
покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 17 грудня 2013 року.

06 грудня 2013 року представник позивача
надав через канцелярію суду заяву
(вх.№45383) про зменшення розміру
позовних вимог, в якій зазначив про
поставку товару відповідачем 16 жовтня
2013 року, а тому, перерахувавши штрафні
санкції, просив суд стягнути з
останнього 20277,86 гривень, у тому числі,
9763,42 гривень суми нарахованої пені та
10514,44 гривень 7% штрафу.

17 грудня 2013 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду відзив (вх.№4429), в якому, не
погоджуючись із позовними вимогами, з
мотивів, викладених у відзиві, просив
суд відмовити повністю у задоволенні
відповідного позову. Судом було
досліджено наданий відзив та долучено
до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 грудня 2014
року було відкладено розгляд справи на
14 січня 2014 року. Також, відповідною
ухвалою було прийнято до розгляду
заяву позивача про зменшення розміру
позовних вимог, та продовжено розгляд
справи з урахуванням цієї заяви.

14 січня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду клопотання (вх.№929), в якому просив
суд відкласти розгляд справи на іншу
дату, у зв'язку з неможливістю прибути у
призначене судове засідання. Судом
було прийнято відповідне клопотання до
розгляду.

Суд, розглянувши відповідне клопотання
відповідача, зазначає наступне.

За приписами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд відкладає розгляд
справи в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному судовому засіданні.
При цьому зі змісту норми цієї статті
вбачається, що питання про те, що певні
обставини перешкоджають розгляду
справи, вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи. Так, якщо
представники сторін чи інших учасників
судового процесу не з'явилися в судове
засідання, а суд вважає, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення, він може, не
відкладаючи розгляду справи, вирішити
спір по суті.

В даному разі, на думку суду, обставини
справи свідчать про наявність у справі
матеріалів, достатніх для розгляду
справи та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, розгляд справи
відкладався для надання можливості
ознайомитись із матеріалами справи,
надати нові докази тощо). Проте, нових
доказів відповідачем не надано та про
можливість їх надання в майбутньому в
клопотанні відповідача не зазначено.

З урахуванням викладеного, та того, що
до відповідного клопотання не додано
жодних доказів перебування
представника відповідача у
відрядженні, суд вважає дане
клопотання необґрунтованим, а тому
відмовляє в його задоволенні.

Сторони у відкрите судове засідання 14
січня 2014 року своїх представників не
направили. Про час та місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами, без участі представників
сторін.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

12 липня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством "Центренерго"
в особі структурного підрозділу
Вуглегірської ТЕС (позивачем) та
Приватним акціонерним товариством
"Газенергокомплект" (відповідачем) було
укладено договір №12/68 про закупівлю
(поставку) товарів. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (відповідач) зобов'язався
поставити покупцю (позивачу) товар, а
покупець, в свою чергу, зобов'язався
прийняти відповідний товар та оплатити
його.

Найменування, кількість, строки
поставки та інші характеристики
продукції зазначені в додатку №1 до
основного договору (п.1.3 договору).

Розділом 3 договору "Поставка
продукції", сторони передбачили, що
постачальник повинен здійснити
поставку продукції за умовами та у
строк згідно додатку №1 до основного
договору. Фактичний об'єм кожної партії
продукції зазначається у відповідній
письмовій заявці покупця, яка є
невід'ємною частиною даного договору.

На виконання умов основного договору, 12
липня 2013 року сторонами було складено,
підписано та скріплено печатками
підприємств додаток №1 до основного
договору (а.с.14), яким сторони погодили
загальну вартість товару, яка складала
150206,40 гривень (п.2 додатку №1), та строк
поставки товару, а саме: протягом 15
календарних днів від дати отримання
постачальником письмової заявки
покупця (п.5 додатку №1). Крім того, у
відповідності до п.9 додатку №1, строк
дії договору обчислюється з моменту
його підписання обома сторонами і діє
до 31 грудня 2013 року включно, а в частині
розрахунків - до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
липня 2013 року позивач направив на
адресу відповідача заявку (вих.№08-4093), в
якій просив відповідача здійснити
поставку продукції на суму 150206,40
гривень відповідно до умов договору
(а.с.15). Факт направлення (22 липня 2013
року) та отримання (26 липня 2013 року)
відповідної заявки відповідачем
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.16).

Відповідач, в свою чергу, поставку
продукції, вказаної у письмовій заявці
позивача, в строк, передбачений умовами
основного договору та додатку №1 до
нього, не здійснив. Однак, надіслав на
адресу позивача лист (вих.№ГЕК-2707-40 від
06 серпня 2013 року), в якому зазначив, що
не має можливості здійснити поставку
продукції в строк, оскільки необхідні
комплектуючі відсутні на заводі
виробника, а тому зобов'язався
поставити спірну продукцію у вересні
та просив позивача змінити строк
поставки до 30 вересня 2013 року. Також,
аналогічний за змістом лист було
направлено відповідачем на адресу
позивача 19 вересня 2013 року
(вих.№ГЕК294140), в якому відповідач
повторно просив позивача змінити строк
поставки до жовтня-листопада 2013 року.
Вказані листи містяться у матеріалах
справи.

У зв'язку з неотриманням продукції від
відповідача та з метою досудового
врегулювання спору, позивач направив
претензію (вих.№25/5361) від 27 вересня 2013
року на адресу відповідача про
спонукання до виконання умов договору
щодо поставки продукції та про сплату
штрафних санкцій за неналежне
виконання договірних зобов'язань, але
відповіді не отримав. Факт направлення
(27 вересня 2013 року) та отримання (01
жовтня 2013 року) відповідної претензії
відповідачем підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.21),
чеками та реєстрами поштового
відділення (а.с.22-23).

16 жовтня 2013 року відповідачем було
здійснено поставку продукції на адресу
позивача. Даний факт підтверджується
підписаним з обох сторін та скріпленим
печатками підприємств актом
приймання-передачі продукції №1 до
основного договору. Відповідний акт
містяться у матеріалах справи.

Заперечуючи факт порушення умов
основного договору та додатку №1 до
нього щодо строків поставки продукції,
відповідач зазначає у наданому
відзиві, що зроблена ним пропозиція
(оферта) поставки продукції відбулась 22
березня 2013 року, що підтверджується
листом (вих.№08-4093), наявним у матеріалах
справи, в якому було зазначено про її
дійсність на протязі 30 днів, а тому, на
думку відповідача, у зв'язку зі спливом
відповідного строку оферти, договір
№12/68 про закупівлю (поставку) товарів
від 12 липня 2013 року було укладено
сторонами з порушенням ст.643 Цивільного
кодексу України, а отже і правові
підстави для нарахування штрафних
санкцій відсутні.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.7.3.1 основного договору,
постачальник зобов'язаний забезпечити
поставку товару у строки, встановлені
цим договором.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем було
порушено умови основного договору та
додатку №1 до нього щодо строків
поставки продукції, а тому вважає
вимогу позивача щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій
нормативно та документально
обґрунтованою, та такою, що підлягає
задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про
відсутність правових підстав для
нарахування штрафних санкцій, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626
ЦКУ).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦКУ).

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ст.627 ЦКУ).

За приписами статті 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 2 статті 207
Цивільного кодексу України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони уклали договір №12/68 про
закупівлю (поставку) товарів від 12
липня 2013 року. Факт вчинення правочину
у письмовій формі, а саме укладання
відповідного договору,
підтверджується підписами керівників
підприємств та скріпленням його
печатками підприємств. Аналогічні дії
сторони здійснили при укладанні
додатку №1 до основного договору.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, суд не
приймає до уваги доводи відповідача
про існування пропозиції (оферти)
поставки продукції від 22 березня 2013
року, оскільки вона, по-перше, втратила
свою дійсність, а по-друге, мала
переддоговірний характер, а тому не
впливає на виконання обов'язку
відповідача щодо поставки продукції за
умовами спірного договору.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 9763,42 гривень
пені та 10514,44 гривень 7% штрафу, суд
зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до п.9.2 основного договору, у
разі невиконання або несвоєчасного
виконання зобов'язань щодо поставки
продукції з постачальника стягується
пеня у розмірі 0,1 відсотка продукції, з
якої допущено прострочення за кожний
день прострочення, а за прострочення
понад 30 днів додатково стягується
штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунки позивача щодо
кожної із нарахованих санкцій,
перевіривши періоди нарахування
останнім вказаних сум пені та 7% штрафу,
дійшов висновку про те, що відповідні
розрахунки є вірними, та відповідають
нормам чинного законодавства, а тому
підлягають стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.207, 530, 546, 548,
599, 612, 625, 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу
України, ст.ст.179, 193 Господарського
кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12,
33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Газенергокомплект" (61082,
м.Харків, пр.Московський, б.220, к.6, , п/р №0581 в ПАТ "Банк
"Гранд", МФО 351607) на користь Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"
в особі структурного підрозділу
Вуглегірської ТЕС (03151, м.Київ,
вул.Народного ополчення, 1, , п/р №2 у АТ "Ощадбанк" у
м.Києві, МФО 300465) 9763,42 гривень пені, 10514,44
гривень 7% штрафу та 1720,50 гривень
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 січня 2014 року.

Суддя Аріт К.В.