м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомВідкритого акціонерного
товариства по газопостачанню та
"Черкасигаз"доАнтимонопольного
комітету України провизнання
частково недійсним рішення № 607-р від
Суддя
Представники сторін:
Від позивача - Беленкова В.В. за дов. №
16/10 від 16.10.2013р. - безстроково.
Від відповідача - Черненко В.В. за дов. №
300-122/08-9747 від 04.10.2013 року до 04.10.2014 року,
Харченко С.В. за дов № 300-122/08-1154 від
25.11.2013 року до 25.11.2014 року.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Антимонопольного комітету
України про визнання частково
недійсним рішення № 607-р від 23 липня 2013
року (позовні вимоги в редакції заяви
про уточнення позовних вимог від 05.11.2013
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.09.2013 року порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 09.10.2013 року.
03.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи по справі.
09.10.2013 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
09.10.2013 року представник - 2 відповідача у
судовому засіданні надав відзив на
Судом оголошено про перехід розгляд
справи по суті.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог.
Представник - 1 позивача надав суду усні
пояснення з урахуванням відзиву на
Представник - 2 відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи.
Відповідно до ст. 77 ГІІК України, судом
оголошено перерву до 30.10.2013 року.
29.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи по справі.
29.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про заміну
29.10.2013 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
30.10.2103 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
30.10.2013 року представник позивача надав
усні пояснення щодо заяви про заміну
Представник - 1 відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи. Заяву
про заміну сторони судом задоволено.
Відповідно до ст. 77 ГПК України, судом
винесено ухвалу про відкладення
розгляду справи на 06.11.2013 року.
05.11.2013 року через канцелярію
Господарського суду м. Києва від
позивача надійшла заява про уточнення
06.11.2013 року, розпорядженням заступника
Голови Господарського суду міста
Києва, у зв'язку із перебуванням судді
Блажівської О.Є. у відрядженні, справу
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 27.11.2013 року.
11.11.2013 року розпорядженням виконуючого
обов'язки Голови Господарського суду
міста Києва Бойко Р.В., у зв'язку з
поверненням судді Блажівської О.Є. з
судді Блажівській О.Є.
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до провадження.
27.11.2013 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
Представник - 1 відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи.
В зв'язку з необхідністю витребування
документів по справі, відповідно до ст.
77 ГПК України, судом оголошено перерву
16.12.2013 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи.
Представник відповідача - 1 надав суду
усні пояснення по суті справи.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті спору.
Представник - 1 відповідача надав суду
усні пояснення щодо рішення
антимонопольного комітету №607-р від 23
Відповідно до статті 4-6 Господарського
процесуального кодексу України справи
у місцевих господарських судах
розглядаються суддею одноособово.
Будь-яку справу, що відносить до
підсудності цього суду, залежно від
категорії і складності справ, може бути
розглянуто колегіально у складі трьох
суддів.
Враховуючи складність справи з метою
забезпечення повного та всебічного
розгляду всіх обставин справи, суд
вважає за доцільне призначити
колегіальний розгляд справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року суд призначив
Розпорядженням від 16.12.2013 року
заступника голови господарського суду
міста Києва Бойко Р.В. керуючись
рішенням зборів суддів Господарського
суду міста Києва від 03.02.2011 р. (протокол
№1 від 03.02.2011р.) та ст.4-6 Господарського
процесуального кодексу України, справу
№ 910/18298/13 передано для розгляду
колегії суддів Блажівська О.Є.
(головуючий), суддів Босий В.П.,
Гавриловська І.О.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року справу № 910/18298/13
прийнято до колегіального розгляду та
призначено до розгляду на 20.01.2014 року.

В судове засідання 20.01.2014 року
представники сторін з'явились.

Представник позивача у судовому
засіданні надав суду клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи.

Представник - 1 відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи.

Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судових засіданнях складені протоколи,
які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.01.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України.

В судовому засіданні суд повідомив
сторонам про порядок отримання повного
тексту рішення відповідно до вимог ст.
87 ГПК України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольним комітетом України
було прийнято рішення № 607-р від 23.07.2013
р. по справі № 128-26.13/3-13 (з урахуванням
розпорядження Антимонопольного
комітету України від 01.10.2013 року № 847-р,
згідно якого виправлено описку у даті
зазначеного вище рішення), яким
визнано, що Відкрите акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Черкасигаз" (надалі - ВАТ
"Черкасигаз") за результатами
діяльності за 2012 рік займало
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг з розподілу природного і
нафтового газу трубопроводами в
Черкаській області в межах території,
на якій розташовані розподільчі
газопроводи ВАТ "Черкасигаз", а також
визнано дії відкритого акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Черкасигаз" з
припинення(обмеження) у квітні 2012 року
розподілу природного газу на об'єкти
Одеської залізниці , які знаходяться в
межах території, на якій розташовані
розподільчі мережі відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз", порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбаченого п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку розподілу природного газу
трубопроводами в Черкаській області, в
межах території, на якій розташовані
розподільчі мережі відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз", що призвело до ущемлення
інтересів Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮГ-ГАЗ" та його
споживачів, які були б неможливими за
умов існування конкуренції на ринку.

За вказане порушення Антимонопольним
комітетом України накладено штраф на
Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз" у розмірі 5 000 000, 00 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначає, що при прийнятті
оскаржуваного рішення та визначенні
розміру штрафу Антимонопольним
комітетом України неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, зокрема, відповідачем не було
враховано, що діяльність позивача з
постачання природного газу має
стратегічне значення для забезпечення
енергетичної безпеки України, а також
те, що позивач не мав на меті усунення
чи обмеження конкуренції на ринку
постачання природного газу та
ущемлення інтересів ТОВ "ЮГ-ГАЗ" і його
споживачів, а припинення
транспортування газу споживачам ТОВ
"ЮГ-ГАЗ" було здійснено за попереднім
повідомленням через відсутність
інформації про підтверджений розмір
лімітів природного газу по споживачам
ТОВ "ЮГ-ГАЗ", а відтак і відсутності
природного газу у плановому розподілі,
з метою запобігання утворенню
нерозподілених обсягів газу та
ускладненню здійснення ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" розрахунків за
імпортований природний газ на
державному рівні. А відновлення
газопостачання споживачам ТОВ "ЮГ-ГАЗ"
було здійснено за їхніми заявами.

На думку позивача, відповідачем також
не було враховано, що дохід від
постачання природного газу
промисловим споживачам та іншим
суб'єктам господарювання позивач
отримує згідно тарифів, затверджених
НКРЕ, який за 2012 рік склав 3 214 149,81 грн.,
а прибуток за 2012 рік - всього 183425,30 грн.,
а відтак штраф накладений на нього за
вказане правопорушення у розмірі 5000000,00
грн. є неспіврозмірним з таким
правопорушенням та значно завищеним і
при цьому відповідачем всупереч
вимогам ч. 5 ст. 6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" не
було враховано поведінки позивача під
час розслідування відповідачем
вказаної справи, яка проявлялась в не
перешкоджанні розслідуванню та
усуненні порушення ще до прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення.

Відповідач заперечуючи проти позовних
вимог, зазначає, що при прийнятті
оскаржуваного рішення ним були
з'ясовані всі обставини, які мають
значення для справи. Зокрема, було
встановлено недотримання позивачем
строку через який можливо було
здійснити припинення постачання
природного газу,

При цьому відповідач зазначає, що при
визначенні розміру штрафу ним було
враховано приписи ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
якими не передбачено врахування при
визначенні розміру штрафу, що
накладається за вказане
правопорушення розмір доходу (виручки)
або прибутку, отриманого від
здійснення певного виду діяльності.

А відтак, враховуючи те, що
правопорушення вчинено позивачем не
вперше, а також розмір доходу (виручки)
позивача за 2012 рік, який відповідно до
звіту про фінансові результати за 2012
рік становив грн., розмір штрафу,
на думку відповідача, є адекватним та
співрозмірним даному правопорушенню.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. Особливості спеціального
статусу Антимонопольного комітету
України обумовлюються його завданнями
та повноваженнями, в тому числі роллю у
формуванні конкурентної політики, та
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства і полягають,
зокрема, в особливому порядку
призначення та звільнення Голови
Антимонопольного комітету України,
його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Приписами ст. 4 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що Антимонопольний комітет
України будує свою діяльність на
принципах: законності; гласності;
захисту конкуренції на засадах
рівності фізичних та юридичних осіб
перед законом та пріоритету прав
споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
відповідно до покладених на нього
завдань:

- контролює дотримання
антимонопольного законодавства в
процесі економічної концентрації,
зокрема, при створенні, реорганізації,
ліквідації суб'єктів господарювання,
створенні об'єднань підприємств,
вступі одного або кількох суб'єктів
господарювання в об'єднання, при
перетворенні органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю в об'єднання
суб'єктів господарювання, придбанні чи
набутті будь-яким іншим способом у
власність, одержанні в управління
(користування) часток (акцій, паїв),
активів (майна) у вигляді цілісних
майнових комплексів суб'єктів
господарювання або їх структурних
підрозділів, оренди цілісних майнових
комплексів суб'єктів господарювання
або їх структурних підрозділів,
набутті будь-яким іншим способом
контролю господарської діяльності;

- контролює дотримання
антимонопольного законодавства при
здійсненні господарської діяльності
суб'єктами господарювання та при
реалізації повноважень органами влади,
органами місцевого самоврядування,
органами
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо суб'єктів
господарювання;

- розглядає справи про порушення
антимонопольного законодавства та
приймає рішення за результатами
розгляду в межах своїх повноважень;

- звертається до суду чи арбітражного
суду з позовами (заявами) у зв'язку з
порушенням антимонопольного
законодавства, надсилає
правоохоронним органам матеріали про
порушення законодавства, що містять
ознаки злочину;

- дає рекомендації та вносить
пропозиції органам державної влади,
установам, органам місцевого
самоврядування, суб'єктам
господарювання та їх об'єднанням щодо
проведення заходів, спрямованих на
обмеження монополізму, розвиток
підприємництва і конкуренції,
запобігання порушенням
антимонопольного законодавства;

- дає рекомендації органам влади,
органам місцевого самоврядування,
органам
адміністративно-господарського
управління та контролю, суб'єктам
господарювання щодо припинення дій
(бездіяльності), що містять ознаки
порушень антимонопольного
законодавства, усунення причин цих
порушень і умов, що їм сприяють, а після
припинення порушення - про вжиття
заходів по усуненню наслідків цих
порушень у визначені Комітетом строки;

- бере участь у розробці та вносить у
встановленому порядку проекти актів
законодавства, що регулюють питання
розвитку конкуренції, конкурентної
політики та демонополізації економіки;

- бере участь в укладанні міждержавних
угод, розробці і реалізації
міжнародних проектів та програм, а
також здійснює співробітництво з
державними органами і неурядовими
організаціями іноземних держав та
міжнародними організаціями з питань,
що належать до компетенції
Антимонопольного комітету України;

- узагальнює практику застосування
антимонопольного законодавства,
розробляє пропозиції щодо його
удосконалення;

- затверджує кошторис доходів і
видатків Антимонопольного комітету
України та його територіальних
відділень;

- розробляє і організовує виконання
заходів, спрямованих на запобігання
порушенням антимонопольного
законодавства;

- систематично інформує населення
України про свою діяльність;

- здійснює інші дії щодо контролю за
дотриманням антимонопольного
законодавства в межах його
повноважень.

Пунктом 11 Положення про територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України, затвердженого розпорядженням
Комітету від 23 лютого 2001 р. № 32-р,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 30 березня 2001 року за №
129/5482 передбачено, що діяльність щодо
виявлення, попередження та припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції здійснюється
територіальним відділенням з
додержанням процесуальних засад,
визначених законодавчими актами
України, а також Правил розгляду заяв і
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, що
затверджуються Комітетом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів
України "Про захист економічної
конкуренції", ;Про захист від
недобросовісної конкуренції", цього
Закону, інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Відповідно до ст. 14 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
для розгляду окремих справ про
порушення антимонопольного
законодавства та інших питань,
віднесених до повноважень Комітету,
утворюються постійнодіючі та
тимчасові адміністративні колегії, які
формуються з державних уповноважених
та голів територіальних відділень
Антимонопольного комітету України в
складі не менше трьох осіб.

Відповідно до ст. 60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
за результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції;

- припинення порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;

- зобов'язання органу влади, органу
місцевого самоврядування, органу
адміністративно-господарського
управління та контролю скасувати або
змінити прийняте ним рішення чи
розірвати угоди, визнані
антиконкурентними діями органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання
таким, що займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта
господарювання, що займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень
законодавства про захист економічної
конкуренції, зокрема усунення чи
пом'якшення негативного впливу
узгоджених дій, концентрації суб'єктів
господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у
разі вчинення дій, заборонених згідно
зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні
кошти офіційної інформації
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення
стосовно рішення, прийнятого у справі
про порушення, в тому числі
опублікування рішень у повному обсязі
(за вилученням інформації з обмеженим
доступом, а також визначеної
відповідним державним уповноваженим,
головою територіального відділення
інформації, розголошення якої може
завдати шкоди інтересам інших осіб, які
брали участь у справі), у строк і спосіб,
визначені цим рішенням або
законодавством;

- закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" зловживання монопольним
(домінуючим) становищем є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
монополізація - досягнення суб'єктом
господарювання монопольного
(домінуючого) становища на ринку
товару, підтримання або посилення
цього становища;

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин. Монопольним
(домінуючим) вважається становище
суб'єкта господарювання, частка якого
на ринку товару перевищує 35 відсотків,
якщо він не доведе, що зазнає значної
конкуренції

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Частиною 2 вищенаведеної статті Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" визначено, що
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається, зокрема, часткова або повна
відмова від придбання або реалізації
товару за відсутності альтернативних
джерел реалізації чи придбання;

Згідно ч. 3 ст. 13 вказаного Закону
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом.

Як визначено статтею 41 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", а
також зазначено і у п. 12 Правил розгляду
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (Правил розгляду справ),
які затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
19.04.1994 р. № 5 (в редакції
Розпорядження Антимонопольного
комітету № 84-р від 14.02.11 р.), доказами у
справі можуть бути будь-які фактичні
дані, які дають можливість встановити
наявність або відсутність порушення.
Ці дані встановлюються такими
засобами: поясненнями сторін і третіх
осіб, поясненнями службових осіб та
громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ
встановлено, що у рішенні наводяться
мотиви рішення, зазначаються
встановлені органом Комітету
обставини справи з посиланням на
відповідні докази, а також положення
законодавства, якими орган Комітету
керувався, приймаючи рішення. Під час
вирішення питання про накладення
штрафу у резолютивній частині рішення
вказується розмір штрафу. Резолютивна
частина рішення, крім відповідних
висновків та зобов'язань, передбачених
статтею 48 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у необхідних
випадках має містити вказування на дії,
які відповідач повинен виконати або
від яких утриматися для припинення
порушення та усунення його наслідків, а
також строк виконання рішення

Згідно абз. 2 пункту 12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" від 26.12.2011 року № 15
(надалі - Постанова Пленуму) вирішуючи
питання про наявність або відсутність
у діях (бездіяльності) суб'єкта
господарювання ознак зловживання
монопольним (домінуючим) становищем,
господарському суду необхідно
з'ясовувати, яким саме чином такі дії
(бездіяльність) призвели чи могли
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції або ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів і в чому
конкретно полягають чи могли полягати
відповідні негативні наслідки.

У відповідності до положень п 14
зазначеної Постанови Пленуму для
кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку, або як антиконкурентних
узгоджених дій, або як недобросовісної
конкуренції не є обов'язковим
з'ясування настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Достатнім є
встановлення самого факту вчинення
дій, визначених законом як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем
(частина друга статті 13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"),
або як антиконкурентні узгоджені дії
(частина друга статті 6 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"),
або як недобросовісна конкуренція
(статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України
"Про захист від недобросовісної
конкуренції"), або можливості настання
зазначених наслідків у зв'язку з
відповідними діями таких суб'єктів
господарювання (частина перша статей 6
і 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15
1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від
недобросовісної конкуренції"). В
останньому випадку господарським
судам необхідно з'ясовувати та
відображати в судових рішеннях, в чому
конкретно полягають відповідні
наслідки, що могли б настати в
результаті дій суб'єктів
господарювання, які мають ознаки
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, або
антиконкурентних узгоджених дій, або
недобросовісної конкуренції.

Згідно рішення Антимонопольного
комітету від 23.07.2013 № 607-р предметом у
справі № 128-26.13/3-13 є дослідження і
доказування порушення, вчиненого
позивачем, у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку розподілу природного газу
трубопроводами, в межах території
Черкаської області, на якій
розташовані розподільчі мережі
позивача шляхом створення перешкод для
ТОВ "ЮГ-ГАЗ" в доступі на ринок
постачання природного газу для
промислових споживачів у межах
території, на якій розташовані
розподільчі мережі позивача.

Оскаржуваним рішенням
Антимонопольного комітету України від
23.07.2013 № 607-р у справі № 128-26.13/3-13
встановлено наступне.

Відповідно до п. 3.2 Статуту позивача
предметом діяльності товариства є,
зокрема, постачання природного газу за
регульованим та нерегульованим
тарифом; транспортування природного
газу розподільними газопроводами.

Відповідно до ліцензії АВ № 527154,
виданої на підставі рішення
Національної комісії регулювання
енергетики від 18.03.2010 № 259, позивач
здійснює розподіл природного і
нафтового газу трубопроводами в
Черкаській області в межах території,
на якій розташовані розподільчі мережі
позивача.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
позивач за результатами діяльності у
2012 році займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку послуг з розподілу
природного і нафтового газу
трубопроводами в Черкаській області у
межах території, на якій розташовані
розподільчі газопроводи позивача.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" постачання
природного газу - господарська
діяльність на ринку природного газу, що
підлягає ліцензуванню і полягає в
наданні послуг та пов'язана з
реалізацією природного газу
безпосередньо споживачам на підставі
укладених з ними договорів.

ТОВ "ЮГ-ГАЗ" здійснює господарську
діяльність з постачання природного
газу за нерегульованим тарифом та є
суб'єктом господарювання у значенні ст.
1 Закону України "Про захист
економічної конкуренції". Позивач
здійснює господарську діяльність з
постачання природного газу за
регульованим тарифом.

Промислові споживачі за власним
вибором можуть купувати природний газ
як у ліцензіатів з постачання
природного газу за регульованим
тарифом, так і у ліцензіатів з
постачання природного газу за
нерегульованим тарифом.

Отже, у відносинах щодо постачання
природного газу для промислових
споживачів які знаходяться в межах
території, на якій розташовані
розподільчі мережі позивача, ТОВ
"ЮГ-ГАЗ" та позивач є конкурентами.

Згідно з Договором на постачання
природного газу від 27.05.2004 № 306,
укладеним , ТОВ «ЮГ-ГАЗ» з державним
підприємством «Одеська залізниця»
(надалі - ДП «Одеська залізниця»,
Одеська залізниця), ТОВ «ЮГ-ГАЗ»
здійснює постачання природного газу на
об'єкти Одеської залізниці, які
знаходяться, зокрема, в Черкаській
області в межах території, на якій
розташовані розподільчі газопроводи
ВАТ «Черкасигаз».

Згідно з частиною п'ятою статті 7 Закону
"Про засади функціонування ринку
природного газу" на основі прогнозного
річного балансу надходження та
розподілу природного газу в Україні, а
також інформації, що надійшла від
постачальників про наявні у них
ресурси та прогнозні обсяги реалізації
природного газу, оператор Єдиної
газотранспортної системи України
відповідно до порядку, встановленого
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики в нафтогазовому комплексі,
розробляє на кожний наступний місяць
плановий (розрахунковий) баланс
надходження та розподілу природного
газу, а також формує і затверджує
плановий розподіл постачання
природного газу споживачам.

Згідно з наказом Міністерства палива
та енергетики України від 05.11.2010 № 463
функції оператора Єдиної
газотранспортної системи України
покладені на Публічне акціонерне
товариство Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (надалі -
НАК «Нафтогаз України»).

Відповідно до п. 2.2 Порядку формування
планових розподілів поставок
природного газу споживачам та
документального оформлення
використаних обсягів газу учасниками
газового ринку України (надалі -
Порядок формування планових
розподілів), затвердженого наказом НАК
«Нафтогаз України» від 27.01.2004 № 45,
постачальники газу (у т ч. комісіонери)
відповідно до затвердженого НАК
«Нафтогаз України» балансу
надходження та розподілу природного
газу по Україні та в межах наявних у них
ресурсів до 25 числа місяця, що передує
місяцю поставки газу (але не пізніше
ніж за 5 робочих днів до початку місяця
поставки), надають Об'єднаному
диспетчерському управлінню Дочірньої
компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз
України» (надалі - ОДУ ДК «Укртрансгаз»)
плановий розподіл ресурсів газу у
розрізі регіонів та споживачів
відповідно до укладених договорів про
поставку газу за встановленою ОДУ ДК
«Укртрансгаз» формою.

ОДУ ДК «Укртрансгаз» формує Плановий
розподіл поставок природного газу
споживачам України, надає його у
письмовому вигляді до НАК «Нафтогаз
України» та в електронному вигляді
доводить його до газорозподільних
(газотранспортних) підприємств,
структурних підрозділів
газовидобувних підприємств і
Центральної диспетчерської служби НАК
«Нафтогаз України» для забезпечення
транспортування цих обсягів газу та
контролю за їх відпуском.

ТОВ «ЮГ-ГАЗ» листом від 22.03.2012 № 168
звернулося до ОДУ ДК «Укртрансгаз»
щодо врахування планового розподілу
природного газу на квітень 2012 року
станом на 01.04.2012 в обсязі 8 766 581 куб.
метрів споживачам ТОВ «ЮГ-ГАЗ», в тому
числі 0.077 мли куб. метрів об'єктам
Одеської залізниці в межах території
Черкаської області, на якій
розташовані розподільчі мережі ВАТ
«Черкасигаз».

Крім того, ТОВ «ЮГ-ГАЗ» листом від 30.03.2012
№ 193 були доведені ВАТ «Черкасигаз»
планові ресурси природного газу в
балансі ОДУ ДК «Укртрансгаз» на 01.04.2012
для об'єктів Одеської залізниці з
ресурсів ТОВ "ЮГ-ГАЗ" в обсязі 77398
куб.метрів.

При цьому, за інформацією ТОВ "ЮГ-ГАЗ",
наданою відповідачу листом від 10.10.2012
року № 565, залишок власного природного
газу ТОВ "ЮГ-ГАЗ" в підземному
газосховищі на 01.04.2012 року становив 23
815,011 тис. куб. метрів.

Об'єктам Одеської залізниці, які
знаходяться в межах території, на якій
розташовані розподільчі мережі
позивача, 02.04.2012 року були надіслані
факсограми з повідомленням про
припинення транспортування природного
газу у зв'язку з відсутністю в
плановому розподілі природного газу на
квітень 2012 року лімітів природного
газу для зазначених об'єктів.

Відповідно до актів від 03.04.2012 року
позивачем було припинено
транспортування природного газу та
здійснено пломбування вхідної
засувної арматури на об'єктах Одеської
залізниці, які знаходяться в межах
території, на якій розташовані
розподільчі мережі ВАТ «Черкасигаз».
При цьому, відключеним об'єктам
Одеської залізниці ВАТ «Черкасигаз»
були виставлені рахунки-фактури за
відключення-підключення
газопостачання споживачам природного
газу від систем газопостачання.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 21 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»
газотранспортні та газорозподільні
підприємства мають право на обмеження
або припинення транспортування і
постачання природного газу споживачам
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, зокрема, у разі
невиділення їм планових обсягів
постачання природного газу (лімітів).

Процедура припинення (обмеження)
газопостачання споживачам природного
газу, зокрема, за відсутності у
споживачів планового обсягу поставки
природного газу на поточний місяць
(ліміту природного тазу), який
виділяється постачальником згідно з
договором на постачання споживачу
природного газу, визначена у Порядку
пооб'єктового припинення (обмеження)
газопостачання споживачам, крім
населення (надалі - Порядок),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.12.2006 № 1687.

Відповідно до пункту 6 Порядку споживач
повинен бути повідомлений
газодобувним, газорозподільним,
газотранспортним підприємством,
уповноваженим Міненерговугіллям на
припинення (обмеження) газопостачання
споживачам, про припинення (обмеження)
газопостачання не менш як за три доби
до дати, на яку воно заплановано. На
підприємствах металургійної та
хімічної промисловості такий строк не
може бути менший ніж п'ять діб.

Тобто, припинення (обмеження)
газопостачання об'єктів Одеської
залізниці, які знаходяться в межах
території, на якій розташовані
розподільчі мережі ВАТ «Черкасигаз», у
зв'язку з відсутністю в плановому
розподілі природного газу на квітень
2012 року лімітів природного газу для
зазначених об'єктів, могло бути
здійснено ВАТ «Черкасигаз» не раніше
ніж через три доби з дня надсилання ВАТ
«Черкасигаз» зазначеним об'єктам
відповідних факсограм, а саме не раніше
ніж 05.04.2012 року.

Відповідно до інформації НАК «Нафтогаз
України», наданої відповідачу листом
від 30.07.2012 № 6-4341/1.2-12, плановий розподіл
природного газу споживачам на квітень
2012 року, до якого було включено обсяги
природного газу ТОВ «ЮГ-ГАЗ» для
об'єктів Одеської залізниці, що
знаходяться в межах території, на якій
розташовані розподільчі мережі
позивача, в електронному вигляді було
доведено до ВАТ «Черкасигаз» 03.04.2012.

Оскаржуваним рішенням також
встановлено, що за інформацією
позивача, наданою відповідачу листом
від 18.02.2012 № 764/22, місячні ліміти
природного газу для споживачів ТОВ
«ЮГ-ГАЗ» на квітень 2012 року були
доведені позивачу Оператором (НАК
«Нафтогаз України») 03.04.2013 лише о 16 год.
00 хв. після відключення споживачів ТОВ
«ЮГ-ГАЗ».

Згідно рішення Антимонопольного
комітету від 23.07.2013 року № 607-р,
припинення ВАТ «Черкасигаз»
транспортування природного газу 03.04.2013
на об'єкти Одеської залізниці, що
знаходяться в межах території, на якій
розташовані розподільчі мережі ВАТ
«Черкасигаз», було здійснено без
дотримання вимог Порядку.

При цьому відповідач у оскаржуваному
рішенні зазначає, що ТОВ "ЮГ-ГАЗ"
своєчасно звернулося до ОДУ ДК
"Укртрангаз" щодо врахування планового
розподілу природного газу на квітень
2012 року, який був доведений до позивача
03.04.2012 року, а тому при дотриманні
позивачем вимог Порядку, відключення
03.04.2012 року могли б не відбутися.

Зазначеним рішенням також встановлено,
що служба локомотивного депо ДП
«Одеська залізниця» звернулася листом
від 04.04.2012 № ТП-04/39 до позивача з вимогою
про відновлення транспортування
природного газу на об'єкти Одеської
залізниці.

Позивачем були виставлені структурним
підрозділам державного підприємства
«Одеська залізниця» рахунки-фактури на
оплату послуги з підключення об'єктів
Одеської залізниці до мереж постачання
природного газу, а саме: від 04.04.2012 №
СФ-009914, від 04.04.2012 № СФ-009913, від 04.04.2012 №
СФ-0000463 та від 05.04.2012 № СФ-0000465 на
загальну суму 4172,42 грн.

Відповідно до платіжних доручень від
04.04.2012 № 376, від 12.04.2012 № 1581 та від 23.10.2012
№ 61 державне підприємство «Одеська
залізниця» сплатило позивачу послуги з
відключення-підключення згідно з
рахунками-фактурами від 05.04.2012 №
СФ-0000465, від 04.04.2012 № СФ-009914, від 04.04.2012 №
СФ-009913 на загальну суму З 547,66 грн.

За інформацією ДП «Одеська залізниця»,
наданою відповідачу листом від 16.01.2013
№НЗМ-07/12, станом на 02.01.2013 всім об'єктам
Одеської залізниці, що знаходяться в
Черкаській області, газопостачання
було відновлено, при цьому
газопостачання двох з десяти
відключених об'єктів Одеської
залізниці було відновлено в квітні 2012
року після оплати послуг з підключення.

Рішенням Антимонопольного комітету
України № 607-р від 23.07.2013 р. по справі №
128-26.13/3-13 встановлено, що дії позивача з
припинення (обмеження) у квітні 2012 року
розподілу природного газу на об'єкти
Одеської залізниці, які знаходяться в
межах території, на якій розташовані
розподільчі мережі ВАТ «Черкасигаз», є
порушенням, передбаченим пунктом 2
статті 50, частиною першою статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку розподілу природного газу
трубопроводами в Черкаській області, в
межах території, на якій розташовані
розподільчі мережі ВАТ «Черкасигаз»,
що призвело до ущемлення інтересів ТОВ
«ЮГ-ГАЗ» і його споживачів та могло
призвести до обмеження конкуренції на
ринку постачання природного газу, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Позивач визнав факт вчинення
правопорушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
погодився в цій частині з рішенням
Антимонопольного комітету України №
607-р від 23.07.2013 р. по справі № 128-26.13/3-13,
зазначивши при цьому, що вказане
сталось внаслідок невчасного надання
позивачу Оператором (НАК «Нафтогаз
України») інформації щодо місячних
лімітів природного газу для споживачів
ТОВ «ЮГ-ГАЗ» на квітень 2012 року, а саме
03.04.2012 року о 16:00 год., тобто вже після
відключення споживачів під постачання
природного газу.

Разом з тим, позивач не погоджується із
розміром, накладеного на нього
відповідачем за вчинене
правопорушення штрафу, в розмірі 5 000
000,00 грн., у зв'язку з чим він звернувся
до суду з даним позовом та просить
визнати недійсним п. 3 рішення
Антимонопольного комітету України від
23.07.2013 року № 607-р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
рішення Антимонопольного комітету
України № 607-р від 23.07.2013 р. по справі №
128-26.13/3-1 є чинним та залишається без
змін в частинах визнання позивача
таким, що за результатами діяльності за
2012 рік займав монопольне (домінуюче)
становище на ринку послуг з розподілу
природного і нафтового газу
трубопроводами в Черкаській області в
межах території, на якій розташовані
розподільчі газопроводи ВАТ
"Черкасигаз", а також в частині визнання
дій позивача з припинення (обмеження) у
квітні 2012 року розподілу природного
газу на об'єкти Одеської залізниці, які
знаходяться в межах території, на якій
розташовані розподільчі мережі
позивача, порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченого п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку розподілу природного газу
трубопроводами в Черкаській області, в
межах території, на якій розташовані
розподільчі мережі позивача, що
призвело до ущемлення інтересів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮГ-ГАЗ" та його
споживачів, які були б неможливими за
умов існування конкуренції на ринку.

Скасуванню підлягає лише п. 3
оскаржуваного рішення в частині
накладення відповідачем на позивача за
вказане правопорушення штрафу у
розмірі 5 000 000, 00 гривень виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
органи Антимонопольного комітету
України накладають штрафи на
об'єднання, суб'єктів господарювання:
юридичних осіб; фізичних осіб; групу
суб'єктів господарювання - юридичних
та/або фізичних осіб, що відповідно до
ст. 1 цього Закону визнається
суб'єктом господарювання, у випадках,
передбачених частиною четвертою цієї
статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
за порушення, передбачені пунктами 1, 2
та 4 статті 50 цього Закону,
накладаються штрафи у розмірі до
десяти відсотків доходу (виручки)
суб'єкта господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

Тобто Законом передбачено можливість
застосування штрафу в різному розмірі
пропорційно до доходу але не більше
десяти відсотків (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, штраф в десять
відсотків є максимальним. Застосування
санкцій є мірою відповідальності і
застосовується в дусі додержання
Законів України, як засіб дії на суб'єкт
правопорушення, як з метою покарання,
так і з метою впливу на подальшу
правомірність поведінки суб'єкта,
запобігання вчиненню нових
правопорушень, як самим
правопорушником, так і іншими особами,
тобто з виховною метою.

Виходячи з загальних принципів
застосування санкцій при їх визначенні
повинно бути взято до уваги: характер і
ступінь суспільної небезпеки та винної
поведінки правопорушника.

За порушення, встановлені у п. 2
оспорюваного рішення, відповідачем
накладено на позивача штраф у розмірі 5
000 000,00 грн. При визначенні розміру
санкції відповідач виходив з даних про
те, що доход (виручка) від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
позивача за звітом про фінансові
результати за 2012 рік становить 1 092 971
тис. грн., а також враховано те, що
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції позивачем
вчинено не вперше.

Призначення розміру такого штрафу
формально відповідає положенню Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", однак порушує один із
базових принципів правової держави -
принцип пропорційності, який є
складовою частиною принципу
верховенства права.

Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у
тому числі й заходів з позбавлення
особи її майна, держава повинна подбати
про забезпечення при цьому
відповідного пропорційного
співвідношення між засобами, які
застосовуються для цього, і метою, що
ставиться. Отже принцип пропорційності
означає адекватне застосування
законів державними органами,
зберігаючи пропорції та
співрозмірність між цілями певного
закону і тягарем або санкціями, які
можуть бути покладеними державними
органами на відповідну особу згідно з
таким законом.

В оспорюваному рішенні та матеріалах
справи не визначене співвідношення між
розміром штрафу накладеним на позивача
та будь-якими обставинами справи, не
визначена співрозмірність
(пропорційність) суми штрафу діям
позивача та їх наслідкам. Застосовуючи
до позивача штраф у розмірі 5 000 000,00
грн., передбачений законом,
відповідачем не взято до уваги, що
позивач не перешкоджав розгляду справи
та надавав необхідну інформацію.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно
даних звіту про фінансові результати
ВАТ "Черкасигаз" за 2012 рік, тобто за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф,
чистий доход (виручка) від реалізації
продукції (товарів, робіт послуг) за 2012
рік склав 904 294 тис. грн.

Згідно пояснень позивача від 20.01.2014
року розмір чистого прибутку позивача
за 2012 рік склав 12 346 тис. грн., на
підтвердження чого позивачем надано
довідку ПАТ "Черкасигаз" від 24.10.2013 року.

Також відповідно до пояснень позивача
від 20.01.2014 року, позивач стверджує, що
визначаючи розмір штрафу, відповідачем
не було враховано, що до складу доходу у
звіті про фінансові результати за 2012
рік включено вартість природного газу
в розмірі 628881 тис. грн., що не є доходом
позивача. Фактично розмір доходу
(виручки) позивача від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) по
основних видах діяльності без ПДВ
становить 281751 тис. грн. позивач вказує,
що зазначена інформація була
відображена у відомості про розмір
доходу (виручки) позивача від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за 2012 рік.

Таким чином, приймаючи рішення про
накладення на позивача штрафу в
розмірі 5000000,00 грн., відповідно до
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", відповідач застосував до
позивача непропорційні,
неспіврозмірності заходи у вигляді
накладення штрафу у вказаному розмірі.

Принцип пропорційності (також відомий
як "принцип справедливої рівноваги")
широко вживається Європейським судом з
прав людини, практика якого, відповідно
до статті 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" є джерелом права.

У справі "Броньовський проти Польщі"
(Заява № 31443/96),п. 150, Європейский суд з
прав людини визначає наступне "як при
втручанні у право мирного володіння
майном, так і при утриманні від вжиття
заходів необхідно забезпечити
справедливий баланс між вимогами
загальних інтересів суспільства та
необхідності захисту основних прав
відповідної особи (див., зокрема,
згадане вище рішення у справі "Спорронґ
і Льоннрот проти Швеції", с. 26, п. 69).

Згідно з частиною другою ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 1 Конституції
України Україна є правовою державою.
Відповідно до частини першої ст. 8
Конституції України в Україні діє
принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 2 листопада 2004 року №
15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 установив, що "…
Верховенство права - це панування права
в суспільстві. Верховенство права
вимагає від держави його втілення у
правотворчу та правозастосовну
діяльність… Справедливість - одна з
основних засад права, є вирішальною у
визначенні його як регулятора
суспільних відносин, одним із
загальнолюдських вимірів права.
Зазвичай справедливість розглядають
як властивість права, виражену,
зокрема, в рівному юридичному масштабі
поведінки й у пропорційності юридичної
відповідальності вчиненому
правопорушенню".

На обов'язок відповідача при
визначенні розміру штрафу враховувати
загальні засади юридичної
відповідальності вказують також
положення частини другої статті 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", які передбачають
дискреційні повноваження відповідача
у визначенні конкретного розміру
штрафу, положення частини четвертої
статті 52 Закону, які закріплюють
принцип індивідуалізації порушення,
положення частини п'ятої статті 6
Закону, які вказують на необхідність
врахування поведінки порушника під час
розслідування Антимонопольним
комітетом справи про порушення.

Надання Антимонопольному комітету
України таких дискреційних
повноважень при визначенні розміру
штрафу покладає на Антимонопольний
комітет обов'язок з'ясування обставин,
що мають важливе значення для
визначення меж міри юридичної
відповідальності суб'єкта
господарювання, який вчинив порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, які забезпечують
справедливість застосованого
покарання та його пропорційність
фактичному характеру вчиненого
порушення.

В той же час, при визначенні суми
штрафу, який відповідач наклав на
позивача, Антимонопольним комітетом
України фактично враховано лише
обставини щодо розміру загального
доходу (виручки) позивача за 2012 рік в
сумі 1 092 971 тис. грн. та того, що
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції вчинено не
вперше.

В той же час, відповідачем не було
враховано та не надано належної
правової оцінки таким обставинам, як
те, що діяльність позивача з постачання
природного газу має стратегічне
значення для забезпечення
енергетичної безпеки України,
стабільного функціонування та
розвитку національної економіки, а
також зачіпає інтереси громадян.

Крім того, забезпечення стабільного
фінансового стану позивача визначено
одним із основних принципів діяльності
держави, адже суттєво впливає на
створення умов для надійності і
ефективності функціонування Єдиної
газотранспортної системи України в
Черкаській області та розвитку
національної економіки, а відтак
накладання на позивача штрафу у
вказаному розмірі - 5 000 000, 00 грн.
суттєво впливає на фінансовий стан
підприємства позивача та його
функціонування.

Застосований до позивача розмір штрафу
значно перевищує розмір прибутку,
одержаного позивачем за постачання
природного газу промисловим
споживачам та іншим суб'єктам
господарювання, тобто прибутку від
діяльності, у здійсненні якої позивач
та ТОВ "ЮГ-ГАЗ" є конкурентами. Також
відповідачем не було враховано, що
позивач не мав на меті недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції на
ринку постачання природного газу
промисловим споживачам, а також
ущемлення інтересів ТОВ "ЮГ-ГАЗ" і його
споживачів, а також не чинив перешкод у
розслідуванні вказаної справи і
своєчасно надавав необхідну
інформацію та усунув порушення ще до
прийняття оскаржуваного рішення,
одразу після звернень споживачів ТОВ
"ЮГ-ГАЗ".

Враховуючи викладене, суд вважає, що
Антимонопольний комітет України при
прийнятті рішення № 607-р від 23.07.2013 р. по
справі № 128-26.13/3-13 в частині пункту 3
зазначеного рішення не повно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, що є, відповідно до абзацу
другого частини першої ст. 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" підставою для визнання
недійсним рішення Антимонопольного
комітету України в цій частині.

Відповідно до пункту 20.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" від 26.12.2011 року № 15 Закон
України " Про захист економічної
конкуренції" не містить норм, які
надавали б господарському суду право
зменшувати розмір (а відтак і суму)
стягуваних штрафу та/або пені. Тому,
зокрема, до відповідних правовідносин
не може застосовуватись припис пункту 3
статті 83 ГПК, який передбачає право
господарського суду у прийнятті
рішення зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 6
зазначеної Постанови Пленуму ВГСУ
визнання господарським судом повністю
або частково недійсним рішення
Антимонопольного комітету України чи
його органів з підстав, зазначених у
частині першій статті 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", не є перешкодою для
проведення відповідним органом нової
перевірки дотримання вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції, дослідження ринку тощо з
метою усунення порушень чи недоліків,
які потягли за собою визнання рішення
недійсним. За результатами такої
перевірки можливе прийняття іншого
рішення, яке, в свою чергу, в разі
незгоди з ним заінтересованих осіб
може бути оскаржено ними в
установленому порядку.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Таким чином, питання наявності чи
відсутності в діях об'єкта
господарювання ознак зловживання
монопольним (домінуючим) становищем та
повноту з'ясування обставин , які мають
значення для справи, необхідно
досліджувати в системному аналізі з
діями суб'єкта господарювання,
встановленими Антимонопольним
комітетом України та вимогами статей 12,
13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" та
відповідним положеннями Методики
визначення монопольного становища
суб'єктів господарювання на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
11.04.2011 року у справі № 3-16гс11.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку задовольнити
позовні вимоги про визнання недійсним
п. 3 рішення Антимонопольного комітету
України № 607-р від 23.07.2013 р. по справі №
128-26.13/3-13 в частині накладення на
позивача штрафу у розмірі 5 000 000, 00 грн.
В іншій частині рішення
Антимонопольного комітету України №
607-р від 23.07.2013 року "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу"
залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача. Стороні, на користь якої
відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує мито за рахунок другої
сторони і в тому разі, коли друга
сторона звільнена від сплати судового
збору.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 3 рішення
Антимонопольного комітету України №
607-р від 23.07.2013 року "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу".

3. Стягнути з Антимонопольного комітету
України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 45,
ідентифікаційний код 00032767) на користь
Публічного акціонерного товариства "По
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз" (18000, Черкаська обл., м.
Черкаси, вул. Громова, 142,
ідентифікаційний код 03361402) судовий
збір у сумі 1147 (одна тисяча сто сорок
сім) грн.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
останню не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повний текст рішення складено: 25.01.2014
року.

Суддя
О.Є.
Блажівська