ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.
Справа № 911/4496/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "САТУРН-ТВ",

04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25-А,
ЛІТЕРА "Г"

04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 102-Є

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біла метелиця",

09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Клінічна, 6

про стягнення 50 729,90 грн.

за участю представників:

позивача - Гончаренко Т.О. (довіреність
від 01.11.2013, б/н);

відповідача - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "САТУРН-ТВ" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біла метелиця" (далі -
відповідач) про стягнення 50
729,90 грн., з яких: 35 000,02 грн. - основний
борг, 871,64 грн. - 3% річних, 10 500,01 грн. -
штраф, 4 358,23 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань зі здійснення
розрахунку за товар, що поставлений
позивачем.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.12.2013 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
17.12.2013.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 133/14 від
09.11.2014) позивачем подано документи на
вимогу ухвали суду від 04.12.2013.

У судове засідання 17.12.2013 представник
відповідача не з'явився, вимоги ухвали
суду від 04.12.2013 відповідач не виконав,
розгляд справи відкладено на 14.01.2014.

У судове засідання 14.01.2013 представник
відповідача не з'явився, вимоги ухвали
суду від 04.12.2013 відповідач не виконав,
розгляд справи відкладено на 21.01.2014.

У судовому засіданні 21.01.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги.

Відповідач письмовий відзив на позовну
заяву не подав, представника у судові
засідання не направив, не повідомивши
про причини, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судових засідань.

Нез'явлення у судове засідання
представника відповідача та неподання
відповідачем письмового відзиву на
позов не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 21.01.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього в
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "САТУРН-ТВ" (далі -
позивач, постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Біла
метелиця" (далі - відповідач, покупець)
укладено договір поставки від 12.01.2012 №
11-12 (далі - Договір), відповідно до умов
якого, постачальник зобов'язується
протягом терміну дії Договору
передати покупцеві товар окремими
партіями, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати товар - у
порядку і на умовах, що передбачені
Договором (пункт 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 1.2. Договору,
асортимент, кількість, договірна ціна
узгоджені між сторонами та зазначені у
видаткових накладних, які є невід'ємною
складовою частиною Договору.

Ціна на товар є договірною і остаточно
визначається сторонами у видаткових
накладних у момент поставки кожної
окремої партії товару (пункт 3.1.
Договору).

Відповідно до пункту 3.3. Договору
оплата товару здійснюється покупцем
протягом 5 банківських днів з дати
відвантаження товару постачальником.

Договір діє з моменту підписання
сторонами - до 31.12.2012 (пункт 7.1. Договору).

На виконання умов Договору, позивач на
суму 56 192,71 грн. за видатковою накладною
від 11.12.2012 № 000004525, що підписана у
двосторонньому порядку уповноваженими
представниками сторін та скріплена
відбитками їх печаток, поставив
відповідачу товар, а відповідач
вказаний товар отримав. До матеріалів
справи долучена копія зазначеної
видаткової накладної, а оригінал
оглянуто судом у судовому засіданні.

Підписи представників обох сторін на
вказаній видатковій накладній
скріплені відбитками їх печаток, що
також оцінюється судом як
підтвердження юридичними особами -
позивачем та відповідачем, факту
здійснення господарської операції з
поставки товару.

04.04.2013 за № 04/04 від відповідача надійшов
гарантійний лист, який підписаний
директором товариства відповідача -
Бабенко В.М., в якому гарантується
сплата заборгованості у розмірі 40 000,00
грн. до 30.04.2013.

На підтвердження наявності
заборгованості у вказаному розмірі,
позивачем надано суду акт звірки
взаєморозрахунків між сторонами,
згідно якого заборгованість
відповідача станом на 31.01.2013 складає 40
000,02 грн. Підписи представників сторін в
акті скріплені відбитками їх печаток,
що свідчить про погодження юридичними
особами відомостей, що в ньому
зазначені.

Як зазначається позивачем та
підтверджується матеріалами справи,
після поставки товару відповідач
здійснив часткову оплату вартості
товару у розмірі 5 000,00 грн., що
підтверджується банківською довідкою
від 27.12.2013 № 01/32, яка засвідчена
підписом уповноваженої особи
банківської установи та скріплена
відбитком її печатки (оригінал у
матеріалах справи).

За таких обставин, за відповідачем
утворилась заборгованість у розмірі 35
000,02 грн. - різниця між загальною
вартістю товару та перерахованими
коштами.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36
Господарського процесуального кодексу
України господарським судом взято до
уваги у якості письмових доказів:
зазначені вище видаткові накладні - у
якості письмових доказів передачі
товару позивачем та прийняття товару
уповноваженою особою відповідача,
банківську довідку від
27.12.2013 № 01/32 - у якості письмового
доказу для встановлення розміру
перерахованих відповідачем позивачу
коштів і, відповідно, наявності
заборгованості, а також акт звірки
взаєморозрахунків між сторонами
станом на 31.01.2013, у зв'язку з тим, що
зазначений Акт підписаний у
двосторонньому порядку уповноваженими
представниками сторін та скріплений
відбитками їх печаток - в якості
письмового доказу визнання
відповідачем станом на 31.01.2013 наявності
у нього заборгованості перед
позивачем.

З наявних у матеріалах справи
письмових доказів, з огляду на те, що
вони підписані уповноваженими на те
особами, вбачається наявність у
відповідача грошового зобов'язання
перед позивачем, строк виконання якого
настав і яке відповідачем не виконане.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно з частиною 2 статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Товар відповідачем прийнято, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача та
відбитком його печатки на вищевказаних
видаткових накладних.

Матеріали справи не містять доказів
заперечень відповідача при отриманні
товару щодо неналежності виконання
позивачем зобов'язань з поставки
товару за Договором.

Позивачем направлено на адресу
відповідача претензію від 24.09.2013
№ 24/09 з вимогою сплатити
заборгованість за Договором у сумі 35
000,02 грн.

Згідно зі статтею 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Враховуючи вищевикладене, наявні у
справі докази, досліджені судом, суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 35 000,02 грн.
заборгованості за поставлений товар є
доведеною та обґрунтованою, а, відтак,
підлягає задоволенню.

Позивач на підставі пункту 5.2. Договору
заявляє до стягнення з відповідача
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України за
кожен день прострочення, яка за
розрахунком позивача складає 4 358,23 грн.
та на підставі пункту 5.4. Договору штраф
у розмірі 30% від простроченої суми, яка
за розрахунком позивача складає 10 500,01
грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Зважаючи на необхідність дотримання
вказаних вимог законодавства при
нарахуванні пені, судом перевірено
розрахунок позивача та виявлено
надмірне нарахування позивачем пені,
за таких обставин, позовна вимога в
частині стягнення пені у розмірі 1 739,67
грн. задоволенню не підлягає.

Стосовно стягнення штрафу, судом
враховано наступне.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Зважаючи на вказані норми чинного
законодавства, одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу і пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто, не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

При розгляді позовних вимог про
стягнення пені та штрафу, судом
враховано правову позицію Верховного
Суду України, викладену, зокрема, в
постановах від 09.04.2012 у справі № 20/246-08
та від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011 щодо
правомірності одночасного стягнення
пені та штрафу.

Згідно зі статтею 11128 Господарського
процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, за результатами
перевірки судом розрахунку позивача,
зважаючи, що судом встановлено
порушення відповідачем зобов'язання за
Договором, суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення штрафу у
розмірі 10 500,01 грн. підлягає
задоволенню.

Окрім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, позивач на підставі
статті 625 Цивільного кодексу України
заявляє до стягнення 3% річних в розмірі
871,64 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок розміру 3 %
річних та з'ясував, що наданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним та відповідає обставинам
справи, а тому, позовна вимога про
стягнення 871,64 грн. 3% річних підлягає
задоволенню у повному обсязі.

За результатами аналізу
вищезазначених норм чинного
законодавства та всебічного розгляду
матеріалів справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 35 000,02
грн. основної заборгованості, 2 618,56 грн.
пені, 10 500,01 грн. штрафу та 871,64 грн. 3%
річних є доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростованими, а,
відтак, підлягають задоволенню.
Позовні вимоги про стягнення пені у
розмірі 1 739,67 грн. задоволенню не
підлягають.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем у розмірі 1 720,50
грн., відповідно до пункту 2 частини 1
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біла метелиця" (09100,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Клінічна, 6, ідентифікаційний ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "САТУРН-ТВ"
(04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25-А,
ЛІТЕРА "Г", ідентифікаційний ) 35 000 (тридцять п'ять тисяч) грн. 02
коп. основної заборгованості, 871
(вісімсот сімдесят одна) грн. 64 коп. 3%
річних, 2 618 (дві тисячі шістсот
вісімнадцять) грн. 56 коп. пені, 10 500
(десять тисяч п'ятсот) грн. 01 коп. штрафу
та 1 661 (одна тисяча шістсот шістдесят
одна) грн. 50 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 24.01.2014.

Суддя
С.О. Саванчук