ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014
Справа №917/2364/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергоінвестпроект",
вул.Сумська, 17, оф. 11, м.Харків, 61057

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. Івана Приходька, 141, м.Кременчук,
Полтавська область, 39607

про стягнення грошових коштів в сумі 10
623 878,64 грн.

Суддя Плотницька Н.Б.

Представники сторін:

від позивача: Петренко С.В., дов. №12 від
03.01.2014,

від відповідача: Кочура С.В., дов. б/н
від12.12.2013.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу №14-ЭЭ-08 від
29.02.2008 в розмірі 10 623 878,64 грн., з яких 2 951
641,11 грн. - основний борг, 7 672 237,20 грн.
сума за перевищення договірної
величини.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 02.12.2013 порушено
провадження у справі №917/2364/13 та
призначено до розгляду в засіданні на
19.12.2013 на 10:00 у приміщені господарського
суду Полтавської області.

19.12.2013 від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву та додаткові
документи для приєднання до матеріалів
справи (вх. №18147).

Розгляд справи відкладено на 16.01.2014 з
метою надання можливості позивачу
надати заперечення на відзив
відповідача.

У судовому засіданні 16.01.2014 представник
позивача виклав зміст позовних вимог, а
також письмові пояснення на відзив
відповідача та наполягає на
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечує у
повному обсязі з підстав, викладених у
відзиві на позов.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, відсутність обставин, які б
перешкоджали чи не дозволяли
розглянути спір у даному судовому
засіданні, суд не вбачає за необхідне
відкладати розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, встановив:

29 лютого 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Енергоінвестпроект" (надалі Позивач,
Продавець) та Публічним акціонерним
товариством "Кременчуцький
сталеливарний завод" (надалі -
Відповідача, Покупець) укладено
договір №14-ЭЭ-08 купівлі-продажу
електроенергії (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець
(TOB "Енергоінвестпроект") зобов'язувався
продавати погодинно електричну
енергію, а Покупець (ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод") зобов'язувався
погодинно приймати та оплачувати
електричну енергію на умовах та в
строки, передбачені даним Договором,
додатками до нього та чинними
законодавчими і нормативними актами.

1 січня 2009 року між сторонами було
укладено Додаткову угоду №5 до
Договору, якою сторонами була
погоджена ціна 1 кВт*год
електроенергії:

- ціна 1 кВт*год електроенергії по 1-му
класу (напруга вище 35 кВ) складає 95% від
роздрібного тарифу за один кВт*год
електричної енергії ЕК (без врахування
ПДВ);

- ціна 1 кВт*год електроенергії по 2-му
класу (напруга до 35 кВ) складає 95% від
роздрібного тарифу за один кВт*год
електричної енергії ЕК (без врахування
ПДВ).

Також, зазначеною додатковою угодою
був встановлений порядок оплати за
обсяг електричної енергії, що
купується у розрахунковому періоді:

до 24 числа місяця, що передує
розрахунковому - 30% від загальної
вартості заявленого до поставки у
розрахунковому періоді обсягу
електричної енергії;

до 9 числа розрахункового періоду - 30%
від загальної вартості заявленого до
поставки у розрахунковому періоді
обсягу електричної енергії;

до 19 числа розрахункового періоду - 30%
загальної вартості заявленого до
поставки у розрахунковому періоді
обсягу електричної енергії;

до 4 числа місяця наступного за
розрахунковим - за фактичний обсяг,
спожитої електроенергії, використаної
в розрахунковому місяці.

1 жовтня 2011 року між Сторонами було
укладено Додаткову угоду №8. Пунктом 4.1.
Договору в редакції додаткової угоди
№8 встановлено, що обсяг продаваємої
електроенергії на кожний
розрахунковий період в межах строку
дії даного Договору узгоджується
Сторонами в Плані-графіку
купівлі-продажу електричної енергії,
який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до постанови НКРЕ від 25.04.2013
року №481 роздрібний тариф ПАТ
"Полтаваобленерго" за електроенергію
на травень 2013 року становив:

- на 1-му класі напруги 0,7952 грн. без ПДВ
та відповідно 0,9542 грн. з ПДВ;

- на 2-му класі напруги 1,0122 грн. без ПДВ
та відповідно 1,2146 грн. з ПДВ.

Так, ціна 1 кВт*год електроенергії
відповідно до умов Договору у травні 2013
року для ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" склала 95% від
роздрібного тарифу за один кВт*год
електричної енергії ПАТ
"Полтаваобленерго", а саме:

- на 1-му класі напруги 0,7554 грн. без ПДВ
та відповідно 0,9065 грн. з ПДВ;

- на 2-му класі напруги 0,96159 грн. без ПДВ
та відповідно 1,1539 грн. з ПДВ.

Відповідно до Акту №07/05
приймання-передачі електроенергії від
31.05.2013 ПАТ "'Кременчуцький
сталеливарний завод" у травні 2013 року
спожило електричну енергію на 1-му
класі напруги загальним обсягом 12 855 631
кВт*год та на 2-му класі напруги - 278
кВт*год.

Як зазначив Позивач, загальна вартість
електроенергії, спожитої Відповідачем
у травні 2013 року склала 11 654 310,24 грн., що
погоджено між Сторонами у Акті
приймання-передачі електроенергії
№07/05 від 31.05.2013 (копія в матеріалах
справи, оригінал оглянуто в судовому
засіданні).

Оскільки, відповідно до акту звірки
взаємних розрахунків №07/04 (копія в
матеріалах справи, оригінал оглянуто в
судовому засіданні) станом на 30 квітня
2013 року переплата ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" за електричну
енергію становила 5 692 088,40 грн.,
платіжним дорученням №11 від 08 травня
2013 року в рахунок оплати
електроенергії Відповідач перерахував
на рахунок Позивача грошові кошти у
розмірі 3 010 580,40 грн.

Таким чином, станом на час подачі
позову ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" перерахувало на
рахунок TOB "Енергоінвестпроект" за
електричну енергію спожиту в травні 2013
року грошові кошти в розмірі 8 702 668,80
грн.

Отже, як стверджує Позивач,
заборгованість ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" перед TOB
"Енергоінвестпроект" за
електроенергію, спожиту в травні 2013
року, складає 2 951 641,44 грн.

Згідно із статті 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Правочин за приписами статті 204
Цивільного кодексу України є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі - продажу, згідно якого, в силу
статті 655 ЦК України, продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 509 Цивільного
кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України, в силу
господарського зобов'язання, яке
виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

За даних обставин, вимоги позивача про
стягнення заборгованості в розмірі
2 951 641,44 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем відповідно до
статті 26 Закону "Про електроенергетику"
заявлено до стягнення 7 672 237,20 грн. суми
за перевищення договірної величини
споживання електричної енергії у
травні 2013 року.

Зокрема, позивач зазначає, що за
результатами травня 2013 року ПАТ
"Кременчуцький сталеливарний завод"
фактично спожило електричну енергію на
1-му класі напруги загальним обсягом 12
855 631 кВт*год, на 2-му і класі напруги
загальним обсягом 278 кВт*год, а отже, на
думку позивача, перевищило обсяги
споживання на 1-му класі напруги на 10 155
631 кВт*год, а на 2-му класі - на 278 кВт*год.

В заперечення відповідач посилається
на наступне.12 листопада 2012 року між
позивачем та відповідачем було
узгоджено обсяги очікуваного
енергоспоживання та укладено
план-графік поставки електроенергії на
2013 рік, в якому на травень 2013 року було
заплановано 19 400 000 кВт*год на 1-му класі
напруги та 2 600 000 кВт*год на 2-му класі
напруги. При цьому, враховуючи
виробничі потреби, відповідач з
дотриманням умов Договору звернувся до
позивача з листом-коригуванням від 19
квітня 2013 року №40-08/185, в якому просив
скоригувати обсяг поставки
електроенергії до 16 000 000 кВт*год на 1-му
класі напруги. Заперечення позивача
щодо відсутності на даному листі
підпису головного бухгалтера, як того
вимагає п. 4.1 Договору, судом до уваги не
беруться, оскільки коригування
відбувалось у бік зменшення.

Статтею 26 Закону України "Про
електроенергетику" передбачено, що
споживачі (крім населення,
професійно-технічних навчальних
закладів та вищих навчальних закладів
І - IV рівнів акредитації державної і
комунальної форм власності) у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.З Акту
прийому-передачі електроенергії з ОРЕ
від 31.05.2013 №05/2013 з додатком, вбачаться,
що в травні 2013 року
енергопостачальником TOB
"Енергоінвестпроект" від оператора ОРЕ
України ДП "Енергоринок" було отримано
для споживачів Полтавської області
електроенергії в загальному розмірі 19
039 875 кВт/год, що складає:

- 18 113 745 кВт/год фактичний об'єм
енергопостачання споживачам;

- 926 130 кВт/год технологічні втрати
місцевих локальних мереж.

Відповідач стверджує, що за
результатами травня 2013 року
енергопостачальником TOB
"Енергоінвестпроект" було здійснено
поставки електроенергії споживачам
Полтавської області, в тому числі і
відносно ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод", а
електропередавальною організацією ПАТ
"Полтаваобленерго" забезпечено
транспортування місцевими
електромережами заявленого
енергопостачальником об'єм
електроенергії в загальному розмірі 18
113 745 кВт/год (технологічні втрати 926 130
кВт/год), без перевищення даної величин,
тобто без допущення понаднормових
втрат при електропостачанні для
споживачів Полтавської області, що
зумовлює безпідставність вимог
енергопостачальника про застосування
штрафних санкцій до споживача через
фактичну відсутність будь-якої шкоди
чи інших втрат, обумовлених
енергопоставкою в травні 2013 року.

Крім того, як зазначив відповідач,
попри вимоги енергопостачальника про
застосування штрафних санкцій до
споживача в порядку частини 6 статті 26
Закону України "Про електроенергетику",
позивачем не наведено жодних обставин
та доказів факту даного правопорушення
з боку самого енергопостачальника ТОВ
"Енергоінвестпроект" перед оператором
ОРЕ України ДП "Енергоринок", іншими
словами, - в разі все ж таки перевищення
договірної величини енергоспоживання
за розрахунковий період з боку
будь-якого споживача і відповідно
необхідності до закупівлі
електроенергії для такого споживача,
енергопостачальник в першу чергу сам
безпосередньо підпадає під таку
санкцію з боку оператора ОРЕ України ДП
"Енергоринок" за понаднормові об'єми
купівлі, і в даному випадку
безпосередньо ТОВ "Енергоінвестпроект"
несе відповідальність в порядку
частини 6 статті 26 Закону України "Про
електроенергетику".

Як вбачається з матеріалів справи та
наданих доказів, енергопостачальник не
був притягнутий до відповідальності із
застосуванням даної санкції в порядку,
передбаченому постановою КМ України
від 19.07.2000 року №1139, а отже - не
здійснював в травні 2013 року
понаднормові закупівлі електроенергії
на ОРЕ України, здійснюючи
енергопостачання в межах викупленого
об'єму та договірних величин
споживачів Полтавської області.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки (стаття 217 ГК України).

Відповідно до статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Позивачем не доведено суду про
наявність у діях відповідача складу
правопорушення, а саме - протиправних
дій відповідача, настання негативних
наслідків для позивача з вини
відповідача та причинно-наслідкового
зв'язку між ними, а тому у суду відсутні
підстави для притягнення відповідача
до господарсько-правової
відповідальності у вигляді стягнення
двократної вартості фактично спожитої
і договірної величини електроенергії в
сумі 7 672 237,20 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, а згідно частини
другої цієї ж статті ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Статтею 49 ГПК України встановлено
правила розподілу судових витрат за
результатами вирішення спору,
відповідно до яких у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, судовий збір
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" (вул. Івана
Приходька, 141, м.Кременчук, Полтавська
область, 39607, код 05756783, р/р 4679 у ПАТ
КБ "Приватбанк", МФО 305299, ІПН 60,
св-во №100327584) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Енергоінвестпроект" (вул.Сумська, 17, оф.
11, м.Харків, 61057, код 34633789, р/р 9980 у
філії Слобожанське РУ ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит", МФО 350697, ІПН 01,
св-во №100003493) 2 951 641,44 грн. та 19 120,32 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 20.01.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.