ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2014 р.
Справа № 922/3258/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Івакіна В.О., суддя
Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

при секретарі Шевцові Є.О.

за участю прокурора - Кондратюк Н.А.
(посв.№023324 від 03.12.2013 р.)

та представників:

1-ої 3-ої особи - Ремінний В.І. (дов. №9462
від 28.12.2012 р.)

2-ої 3-ої особи - не з'явився

3-ої 3-ої особи - не з'явився

1-го відповідача - Погарська Л.М.
(дов.№01-35/4692 від 31.12.2013 р.)

2-го відповідача - Походенко А.В. (дов. б/н
від 12.10.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю ім. газети
"Ізвєстія" (вх. №3313Х/1-8) на рішення
господарського суду Харківської
області від 09 жовтня 2013 року у справі

за позовом Прокурора Близнюківського
району Харківської області, смт.
Близнюки, Близнюківський район,
Харківська область

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - 1. Державна інспекція
сільського господарства у Харківській
області, м. Харків;

2. Харківська обласна державна
адміністрація, м. Харків;

3. Харківська обласна рада, м. Харків

до 1. Близнюківської районної державної
адміністрації, смт. Близнюки,
Близнюківський район, Харківська
область;

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю ім. газети "Ізвєстія",
с. Верхнєводяне, Близнюківський район,
Харківська область

про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Близнюківського району
Харківської області звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просив
визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови Близнюківської
райдержадміністрації від 01.11.2011 р. за
№629; визнати недійсним договір оренди
землі від 01.11.2011 р.; скасувати державну
реєстрацію земельної ділянки
(кадастровий №:03:000:0329).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 09 жовтня 2013
року по справі №922/3258/13 (головуючий
суддя Жельне С.Ч., суддя Аюпова Р.М.,
суддя Лаврова Л.С.) позов задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано розпорядження голови
Близнюківської райдержадміністрації
від 01.11.2011 р. за №629; визнаний недійсним
договір оренди землі від 01.11.2011 р.;
судові витрати покладені на
відповідачів. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Другий відповідач, ТОВ ім. газети
"Ізвєстія", з рішенням господарського
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального, процесуального права та
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Просить рішення
господарського суду в частині
задоволення позовних вимог скасувати
ти прийняти нове, яким в позові
відмовити. В іншій частині рішення
господарського суду просить залишити
без змін.

Перший відповідач, Близнюківська
райдержадміністрація, проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
прийнятим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.
Просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення господарського
суду - без змін. Крім того, просить
розглядати справу за відсутності його
представника.

Державна інспекція сільського
господарства у Харківській області
апеляційну скаргу ТОВ ім. газети
"Ізвєстія" не підтримує. Просить
розглядати справу без участі її
представника.

Харківська обласна державна
адміністрація у відзиві на апеляційну
скаргу проти її задоволення заперечує,
вважає рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, прийнятим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення господарського
суду без змін.

Прокурор Близнюківського району
Харківської області та Харківська
обласна рада вимоги ухвал суду від
01.11.2013 р., 10.12.2013 р., 23.12.2013 р. не виконали,
відзиви на апеляційну скаргу та
документи в обґрунтування своїх
заперечень не надали.

Харківська обласна державна
адміністрація та Харківська обласна
рада своїх представників в судове
засідання не направили, про причини
неприбуття не повідомили, хоча про час
і місце проведення судового засідання
були повідомлені належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
поштових відправлень.

Прокурор в судовому засіданні заявив
усне клопотання про відкладення
розгляду справи для надання можливості
надати в письмовому вигляді відзив на
апеляційну скаргу та документи в
обґрунтування своєї правової позиції.

Колегія суддів розглянула зазначене
клопотання та враховуючи, що розгляд
справи відкладався тричі, в
попередньому судовому засіданні 23.12.2013
р. прокурором заявлялось подібне
клопотання, яке було задоволено, у
прокурора було достатньо часу для
надання відзиву на апеляційну скаргу
та доказів в підтвердження своєї
правової позиції, дійшла висновку про
відмову у його задоволенні.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. за №75, вважає, що не з'явлення в
судове засідання представників
Харківської обласної державної
адміністрації та Харківської обласної
ради не перешкоджає розгляду справи,
тому справа розглядається відповідно
до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзивів на неї, вислухавши в
судовому засіданні пояснення
прокурора, уповноважених
представників відповідачів та третьої
особи, перевіривши повноту
встановлення місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.12.2007 р. головою Близнюківської РДА
Харківської області прийнято
розпорядження №526, яким надано дозвіл
ТОВ імені газети "Ізвєстія" на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки зі ставком
(орієнтовна площа 25 га) на території
Самійлівської сільської ради (с.
Широке) за рахунок земель державної
власності, цільове використання - для
рибогосподарських потреб з подальшим
наданням в оренду (т.1 а.с.14).

На підставі рішення господарського
суду Харківської області від 27.04.2011 р. у
справі №5023/2195/11 головою Близнюківської
РДА Харківської області прийнято
розпорядження №629 від 01.11.2011 р. "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки зі
ставком TOB імені газети "Ізвєстія" для
оформлення права користування на
умовах оренди для рибогосподарських
потреб на території Самійлівської
сільської ради Близнюківського району
Харківської області", яким затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки зі ставком TOB імені
газети "Ізвєстія" загальною площею 54,7801
га, в тому числі: під пасовищами - 31,1217
га, під гідротехнічними спорудами - 0,4705
га, водне дзеркало - 23,1879 га для
рибогосподарських потреб на території
Самійлівської сільської ради
Близнюківського району Харківської
області за рахунок земель державної
власності (земель водного фонду),
розроблений ПП "Самфін", та надано в
оренду TOB імені газети "Ізвєстія"
терміном на 49 років земельну ділянку зі
ставком загальною площею 54,7801 га, в тому
числі: під пасовищами - 31,1217 га, під
гідротехнічними спорудами - 0,4705 га,
водне дзеркало - 23,1879 га для
рибогосподарських потреб, розташовану
на території Самійлівської сільської
ради Близнюківського району як таку,
відносно якої дозвіл на розробку
проекту відведення земельної ділянки
водного фонду був наданий згідно
розпорядження голови районної
державної адміністрації від 29.12.2007 р.
№526 (т.1 а.с.15).

На підставі вказаного розпорядження
01.12.2011 р. між Близнюківською районною
державною адміністрацією Харківської
області (орендодавець) та TOB імені
газети "Ізвєстія" (орендар) укладено
договір оренди землі, зареєстрований у
відділі Держкомзему у Близнюківському
районі 07.02.2012 р. за №00237 (т.1 а.с.16-18).

Відповідно до п.1 договору оренди
Близнюківська РДА надала, а TOB імені
газети "Ізвєстія" прийняло в строкове
платне користування земельну ділянку
кадастровий номер :03:000:0329
загальною площею 54,7801 га, в тому числі:
водне дзеркало - 23,1879 га, під пасовищами
- 31,1217 га, під гідротехнічними спорудами
- 0,4705 га, яка знаходиться на території
Самійлівської сільської ради
Близнюківського району, за рахунок
земель державної власності (землі
водного фонду) для рибогосподарських
потреб, строком на 49 років.

Факт приймання-передачі земельної
ділянки підтверджується актом від
01.12.2011 р. (т.1 а.с.60).

Вважаючи, що передача в оренду
зазначеної земельної ділянки була
здійснена з порушенням вимог чинного
законодавства, прокурор
Близнюківського району Харківської
області звернувся з позовом до
Близнюківської РДА Харківської
області та TOB імені газети "Ізвєстія"
про визнання незаконним та скасування
розпорядження голови Близнюківської
РДА від 01.11.2011 р. за №629; визнання
недійсним договору оренди землі від
01.11.2011 р.; скасування державної
реєстрації земельної ділянки
(кадастровий №:03:000:0329).

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначив, що договір оренди
землі від 01.11.2011 р. укладений з
порушенням вимог Земельного кодексу
України, Закону України "Про оренду
землі" та без проведення аукціону.

Задовольняючи позов в частині визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Близнюківської
РДА від 01.11.2011 р. за №629, визнання
недійсним договору оренди землі від
01.11.2011 р., господарський суд виходив з
того, що Близнюківська РДА Харківської
області не мала повноважень щодо
розпорядження водними об'єктами та
землями водного фонду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Як вірно встановив господарський суд
ТОВ імені газети "Ізвєстія" в оренду
передано земельну ділянку із земель
водного фонду із ставком для
рибогосподарських потреб. Даний факт
підтверджується спірним
розпорядженням та договором оренди
земельної ділянки від 01.12.2011 р., актом
визначення меж земельної ділянки в
натурі на території Самійлівської
сільської ради Близнюківського району
Харківської області від 01.12.2011 р. (т.1
а.с.61), проектом землеустрою,
розробленим ПП "Самфін" (т.2 а.с.13-75),
актом перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
№436 від 16.10.2013 р. (т.2 а.с.163-178).

Частиною 3 статті 122 Земельного кодексу
України встановлено, що районні
державні адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб.

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу
України обласні державні
адміністрації передають земельні
ділянки на їх території із земель
державної власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Відповідно до статті 51 Водного кодексу
України (в редакції на момент укладення
договору), у користування на умовах
оренди водні об'єкти (їх частини)
місцевого значення та ставки, що
знаходяться в басейнах річок
загальнодержавного значення, можуть
надаватися водокористувачам лише для
риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих цілях. Орендодавцями водних
об'єктів місцевого значення є Верховна
Рада Автономної Республіки Крим і
обласні Ради, а орендодавцями водних
об'єктів загальнодержавного значення є
Кабінет Міністрів України та місцеві
державні адміністрації.

Спірне розпорядження, на підставі
якого укладений договір оренди від
01.12.2011 р., прийнято першим відповідачем
на виконання рішення господарського
суду Харківської області від 27.04.2011 р. у
справі №5023/2195/11.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення господарського суду
Харківської області від 27.04.2011 р. у
справі №5023/2195/11 скасовано постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 07.02.2012 р., яка
залишена без змін постановою ВГСУ від
17.04.2012 р. (т.1 а.с.27-30, 31-34).

Даними судовими рішеннями встановлено,
що господарський суд неправомірно
зобов'язав першого відповідача
прийняти спірне розпорядження та
укласти договір оренди від 01.11.2011 р., в
зв'язку з чим вони не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Згідно статті 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до ч. з ст. 43 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно з ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Договір оренди землі від 01.12.2011 р.
укладений з порушенням вищезазначених
вимог підлягає визнанню недійсним.

Господарський суд вірно зазначив, що
згідно з абз. 3 п. 1 Перехідних Положень
Земельного кодексу України у разі
прийняття відповідними органами
рішення про погодження місця
розташування об'єкта або про надання
дозволу на розроблення проекту
відведення земельної ділянки до 01.01.2008
р. передача в оренду таких земельних
ділянок із земель державної та
комунальної власності здійснюється
без проведення земельних торгів
(аукціонів).

Розпорядженням голови Близнюківської
райдержадміністрації від 29.12.2007 № 526 TOB
імені газети "Ізвєстія" було прийнято
до 01.01.2008 р. З огляду на зазначенне
посилання позивача на передачу спірної
земельної ділянки першим відповідачем
другому відповідачу без проведення
земельних торгів (аукціонів) не є
підставою для визнання спірного
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що вимоги про визнання
незаконними та скасування
розпорядження голови Близнюківської
райдержадміністрації від 01.11.2011 р. за
№629; визнання недійсним договору
оренди землі від 01.11.2011 р. є
обґрунтованими, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами
та правомірно визнані судом першої
інстанції такими, що підлягають
задоволенню.

Колегія суддів зазначає про
безпідставність твердження апелянта
про не з'ясування господарським судом
питання чиї права та охоронювані
законом інтереси були порушені
прийняттям оскаржуваного
розпорядження та укладенням договору
від 01.11.2011 р. з огляду на наступне.

Відповідно до положень Постанови
Пленуму ВГСУ №7 від 23.03.2012 р. "Про деякі
питання участі прокурора у розгляді
справ, підвідомчих господарським
судам", у разі прийняття господарським
судом позовної заяви, поданої
прокурором в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції держави у спірних
правовідносинах, або в інтересах
громадянина зазначений орган чи
громадянин набуває статусу позивача, а
в разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача і як
такий зазначається у позовній заяві.

Згідно приписів частини 1 статті 14
Конституції України, частини статті 1
Земельного кодексу України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Земельним кодексом України
встановлюється порядок володіння,
користування і розпорядження землями,
що перебувають у комунальній та
державній власності.

Статтею 121 Конституції України
передбачено, що на прокуратуру України
покладаються функції представництва
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Згідно статті 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" підставою для
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушених
економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вичиняються у відносинах між ними або з
державою.

Офіційним тлумаченням Конституційного
Суду України від 08.04.1999р. визначено, що
під органами, уповноваженими державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, потрібно розуміти
орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Відповідно до пункту 4 рішення
Конституційного Суду України №3-рп/99
від 08.04.1999 р. інтереси держави можуть
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення
Конституційного Суду України визначив,
що "інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
або може відбутися порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави.

Згідно з ч. 2 ст. 1,ч. 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
державні та інші органи мають право
звертатися до господарського суду у
випадках, визначених законодавчими
актами України.

Ст. 5 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" визначає, що контроль за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності здійснює
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої
влади відповідно до Указу Президента
України від 13.04.2011 № 459/2011 "Про державну
інспекцію сільського господарства
України" є Держсільгоспінспекція
України. Разом з тим ст. ст. 6, 9, 10 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороню земель", не
передбачено повноважень останньої
щодо звернення центрального органу
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі, до суду про визнання
незаконними (недійсними) рішень
органів державної влади та місцевого
самоврядування щодо розпорядження
землею, визнання недійсними правочинів
щодо відчуження чи передачі у
користування земельних ділянок
державної та комунальної власності, а
також їх повернення з чужого
незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і
Положенням про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженим Указом Президента
України від 13.04.2011 № 459/2011.

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 2 ст. 29
Господарського процесуального кодексу
України в редакції Закону України від
18.09.2012 №5288-VI прокурор, який звертається
до господарського суду в інтересах
держави, у позовній заяві самостійно
визначає, у чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності в нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві, і в такому
випадку прокурор набуває статусу
позивача.

В підтвердження законності надання в
оренду спірної земельної ділянки ТОВ
ім. газети "Ізвєстія" посилається на акт
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
№436 від 16.10.2013 р., складений державним
інспектором сільського господарства в
Харківській області Гладким Р.М.,
оскільки зі змісту даного документу
вбачається, що суб'єктом перевірки
виступало ТОВ ім. газети "Ізвєстія", та
досліджувалось питання правомірного
використання зазначеної земельної
ділянки другим відповідачем, а не
правомірність надання її в оренду
Близнюківською РДА Харківської
області.

Посилання ТОВ ім. газети "Ізвєстія" на
порушення господарським судом норм ст.
35 Господарського процесуального
кодексу України, в зв'язку з
неврахуванням фактів встановлених
постановами Харківського апеляційного
господарського суду від 04.02.2013 р. та
Вищого господарського суду України від
28.03.2013 р. у справі №5023/4234/12, є
безпідставними та необґрунтованими,
враховуючи наступне.

Вищевказаними судовими актами
досліджувалось питання безпідставного
звернення прокурора з позовом за
захистом інтересів держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства у Харківській області.
Тобто, позивачем по даній справі
виступала Державна інспекція
сільського господарства у Харківській
області.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони і таке рішення є підставою
для припинення провадження у справі,
якщо вирішений спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Враховуючи інший суб'єктний склад
учасників судового процесу у справі
№5023/4234/12, підстави для застосування
приписів ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України в даній
справі відсутні.

Колегія суддів зазначає про
неправомірність та необґрунтованість
тверджень апелянта про зміну судом
першої інстанції підстав позову,
оскільки пунктом 3.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
"Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
посилання суду в рішенні на інші норми
права, ніж зазначені у позовній заяві,
не може розумітися як вихід суду за
межі позовних вимог.

Стосовно неправомірності залучення
господарським судом до участі у справі
третіх осіб колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

З матеріалів справи вбачається, що
треті особи були залучені судом в
процесі розгляду справи ухвалами
господарського суду Харківської
області від 21.08.2013 р. та 18.09.2013 р., в
мотивувальній частині яких, відповідно
до приписів процесуального
законодавства, міститься правове
обґрунтування з приводу вирішення
судом питання про залучення третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору до участі у
справі.

Враховуючи наведене, твердження ТОВ ім.
газети "Ізвєстія" про порушення
господарським судом вимог чинного
законодавства щодо залучення до участі
у справі третіх осіб, є безпідставними
та спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами.

Щодо посилання апелянта на відсутність
в мотивувальній частині рішення
доводів, за якими господарський суд
відхилив клопотання ТОВ ім. газети
"Ізвєстія" про припинення провадження у
справі, як на підставу для скасування
рішення, колегія суддів зазначає
наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання
другий відповідач зазначив, що в
зв'язку з набранням законної сили
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.02.2013 р. у
справі №5023/4234/12 на підставі п.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України провадження у даній справі
повинно бути припинено.

Як вже зазначалось вище, підстави для
застосування приписів ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України в даному випадку відсутні, в
зв'язку з чим клопотання про припинення
провадження у справі задоволенню не
підлягає, а відсутність в судовому
рішенні доводів, за якими воно
відхилено не може бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення
згідно вимог процесуального
законодавства.

Позовні вимоги про скасування
державної реєстрації земельної
ділянки (кадастровий №:03:000:0329)
правомірно судом першої інстанції
залишені без задоволення виходячи із
того, що прокурором вимоги заявлені не
до реєстраційної служби, а до
Близнюківської районної державної
адміністрації і рішення в цій частині
не оскаржується.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Харківської області від 09 жовтня 2013
року по справі №922/3258/13 прийняте при
належному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи та у відповідності
до норм матеріального і процесуального
права і підстави для його скасування
відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна
скарга ТОВ ім. газети "Ізвєстія" не
підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 75, 85, 99, 101, пунктом
1 статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю ім. газети
"Ізвєстія" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 09 жовтня 2013
року по справі №922/3258/13 залишити без
змін.

Повна постанова складена 13.01.2014 р.

Головуючий суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.