ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.14 Справа № 904/8754/13

За позовом Приватного підприємства
"Контейнерний термінал Іллічівськ", м.
Іллічівськ, Одеська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 60 317, 83 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Контейнерний
термінал Іллічівськ" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Метал" про
стягнення заборгованості в розмірі 47500
грн., інфляційних втрат в розмірі 569, 90
грн., трьох відсотків річних в розмірі 2
929, 28 грн., пені в розмірі 9318, 65 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором прийому
відходів на утилізацію № 520/12 від 07.05.2012
в частині повної та своєчасної оплати
отриманих відходів.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2013
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 25.11.13.

Ухвалою господарського суду від 25.11.2013
розгляд справи відкладено на 13.01.2014.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду невідомі.

13.01.2014 представник позивача подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 13.01.2014 задоволено
клопотання представника позивача,
строк розгляду справи продовжено на
п'ятнадцять днів та її розгляд
відкладено на 20.01.2014.

16.01.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшла заява від
15.01.2014 № 34-02/ОБ-14, в якій міститься
клопотання про залучення до матеріалів
справи доказів та про розгляд справи
без участі його представника.

17.01.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву від 17.01.2014 № 53юр-17, в
якому він визнає заборгованість у
повному обсязі та просить розглядати
справу без участі його представника.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України
визнання позову відповідачем
викладаються в адресованій
господарському суду письмовій заяві,
що долучаються до справи.

У разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Оскільки дана заява не порушує
чиї-небудь охоронювані законом права
та інтереси, вона прийнята судом до
розгляду.

У судовому засіданні 20.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.05.2012 між Приватним підприємством
«Укртрансконтейнер» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Метал»
(далі - відповідач, покупець) був
укладений договір № 520/12 прийому
відходів та утилізацію (далі - договір).

30.04.2012 Рішенням учасника ПП
«Укртрансконтейнер» (арк. с. 59-61) його
назву було змінено на Приватне
підприємство «Контейнерний термінал
Іллічівськ» (далі - позивач, продавець).

Відповідно до розділу 1 договору
продавець згідно статті 17 Закону
України «Про хімічні джерела струму»
здає відпрацьовані небезпечні відходи
(свинцеві та лужні акумуляторні
батареї) ємністю 7А/год та більше (далі -
товар) для утилізації на
спеціалізоване підприємство з
утилізації, яким є покупець, а покупець
приймає на утилізацію відпрацьовані
небезпечні відходи (свинцеві та лужні
акумуляторні батареї) у номенклатурі
та кількості за ціною, відповідно до
специфікації № 1, що є невідємною
частиною даного договору.

Продавець передає на утилізацію
покупцю товар, а покупець приймає і
сплачує за товар. Товар являє собою
вторинну сировину (макулатура, склобій,
полімерні відходи, гумові відходи, у
тому числі зношені шини, матеріали
текстильні вторинні) відповідно до
специфікації № 2, яка утворилась в
результаті виробничо-господарської
діяльності продавця, у номенклатурі,
кількості з урахуванням засміченості
чи вологості й за ціною, відповідно до
доданої специфікації'. що є невід'ємною
частиною даного договору.

Продавець передає у власність покупця
товар, а покупець приймає і сплачує за
товар. Товар являє собою металобрухт
чорних металів відповідно до
Специфікації № 3. який утворився в
результаті виробничо-господарської
діяльності продавця, у номенклатурі,
кількості з урахуванням засміченості й
за ціною, відповідно до доданої
специфікації, що є невід'ємною частиною
даного договору.

Продавець передає у власність покупця
товар, а покупець приймає і сплачує за
товар. Товар являє собою металобрухт
кольорових металів відповідно до
Специфікації № 4. який утворився в
результаті виробничо-господарської
діяльності продавця, у номенклатурі,
кількості з урахуванням засміченості й
за ціною, відповідно до доданої
специфікації, що с невід'ємною частиною
даного договору.

Згідно п. 3.2 договору товар вважається
зданим продавцем й остаточно прийнятим
покупцем відповідно до Акту
приймання-предачі, відповідно до ваги
за результатами зважування на складі
продавця у присутності представника
покупця з відрахуванням засміченості
чи вологості, а для небезпечних
відпрацьованих хімічних джерел струму
- поштучно, згідно марок і загальною
вагою.

Відповідно до умов розділу 4 договору,
розрахунок між сторонами здійснюється
у формі 100 % передплати погодженого
обсягу товару до його відвантаження,
причому таке відвантаження повинно
бути здійснено протягом 3 робочих днів
з дати отримання передоплати. В окремих
випадках, за домовленістю сторін,
передбачена оплата за фактом
відвантаження товару.

Позивачем було виставлено позивачу
рахунок № 23 від 20.09.2012 на загальну суму
78 950 грн. (арк. с. 19).

Відповідачем 08.10.2012 було здійснено
передплату у розмірі 55 000 грн. (арк. с. 83).

Відвантаження товару було здійснене на
транспорт покупця у два етапи 09.10.2012, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною серії 01АА № 207734 від 09.10.2012 та
актом зважування на автоваговій СГК-2
ІМТП (арк. с. 21-27) та 11.10.2012, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною серії 01АА № 207627 від 11.10.2012 та
актами зважування на автоваговій СГК-2
ІМТП (арк. с. 28-35).

За результатами подальшого сортування,
зважування переданих відходів,
сторонами були підписані такі
документи:

- акт приймання чорних металів
(вторинних) № 741/чл від 09.10.2012;

- акт приймання брухту та відходів
кольорових металів № 741/1 від 09.10.2012;

- акт приймання-передачі брухту та
відходів кольорових металів " 750 від
11.10.2012;

- акт приймання чорних металів
(вторинних) № 751/чл від 11.10.2012.

Додатково сторонами договору
підписано акт здачі на утилізацію
відпрацьованих АКБ № 752-нв від 11.10.2012.

На підставі перерахованих документів.
були сформовані і підписані сторонами
договору видаткові накладні № 23 від
09.10.2013 на суму 23 207,55 грн. та № 24 від 11.10.2013
на суму 210 073 грн.

Відповідач частково здійснив оплату
поставленого товару у розмірі 130 780, 55
грн., що підтверджується матеріалами
справи.

Таким чином, несплаченим залишається
товар вартістю 47 500 грн., яка визнана
відповідачем у відзиві на позов.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 47 500 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає частковому задоволенню в
розмірі 47 500 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі 9
318, 65грн. за період з 18.10.2012 по 18.04.2013.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.2 догоовру у випадку
несвоєчасної оплати відвантаженого
товару покупець оплачує продавцю пеню
у розмірі 0,2 % від вартості неоплаченої
частини товару за кожен день
прострочення оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу повністю
у розмірі 9 318, 65 грн.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані інфляційні
втрати в сумі 569, 90 грн. за період з
жовтня 2012 року по жовтень 2013 року та 3%
річних у сумі 2 929, 98 грн. за період з
17.10.2012 по 29.07.2013.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

При цьому, індекс інфляції (індекс
споживчих цін) це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування і інфляційних втрат,
а розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце протягом повного
календарного місяця, помноженої на
індекс інфляції, визначений
Держкомстатом, за період прострочки.
Розрахунки індексу інфляції за
квартал, період з початку року і т. п.
проводяться "ланцюговим" методом, тобто
шляхом множення: місячних (квартальних
і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від
27.07.2007 № 265 "Про затвердження Методики
розрахунку базового індексу споживчих
цін").

Крім того, згідно п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012, сума
боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за колений
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, (дефляція) (постанова
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду
України "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в
середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця,
то інфляційні втрати розраховуються
з врахуванням даного місяця
(постанова Вищого господарського
суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Як вбачається з розрахунку позивача,
доданого до позовної заяви,
останнім при визначенні інфляційних
втрат за період з жовтня 2011 року по
січень 2012 року не були враховані
місяці, в яких мала місце дефляція, що
суперечить вищезазначеним позиціям
Вищого господарського суду України та
Верховного Суду України.

При помноженні індексів інфляції за
період з жовтня 2012 року по жовтень 2013
року сукупний індекс інфляції
становить 99, 5 %

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу у повному обсязі, а саме у
сумі 2 929, 28 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1
704, 24 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метал" (49005,
м. Дніпропетровськ, вул. О.
Гончара, 16, ) на користь
Приватного підприємства "Контейнерний
термінал Іллічівськ" (68001, Одеська
область, м. Іллічівськ, вул.
Транспортна, 10, )
основний борг у розмірі 47 500 грн. (сорок
сім тисяч п'ятсот грн.), пеню у сумі 9 318,
65 грн. (дев'ять тисяч триста
вісімнадцять грн. 65 к.), три відсотки
річних у розмірі 2 929, 28 грн. (дві тисячі
дев'ятсот двадцять дев'ять грн. 28 к.) та 1
704, 24 грн. (одна тисяча сімсот чотири
грн. 24 к.) витрат по сплаті судового
збору.

В іншій частині частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя В.І. Ярошенко Повне рішення
складено 21.01.2014