донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

22.01.2014 р. справа №23/5014/1705/2012

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.суддівСтойка
О.В., Шевкової Т.А.від позивача:Халіна
А.О. - за дов. №14-351 від 16.03.2012р.від
відповідача:Шеменев О.Ю. - за дов. №180/146
від 14.06.2012р.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» м.Київ на рішення
господарського суду Луганської
областівід12.11.2013 рокуу
справі№23/5014/1705/2012 (суддя Воронько
В.Д.)за позовомПублічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київдо
відповідача Державного підприємства
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат" м.Лутугине
Луганської областіпро стягнення 204 486
грн. 21 коп.ВСТАНОВИВ:

У 2012 році Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ
звернулося до господарського суду
Луганської області з позовом до
Лутугинського державного
науково-виробничого валкового
комбінату про стягнення суми
інфляційних втрат у розмірі 13766 грн. 60
коп., 3% річних у розмірі 15307 грн. 41 коп.,
пені у розмірі 79028 грн. 00 коп., 7% штрафу у
розмірі 96366 грн. 20 коп.

У зв'язку з перейменуванням
Лутугинського державного
науково-виробничого валкового
комбінату на Державне підприємство
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат" відповідачем надано
письмове клопотання про зміну назви
відповідача. Клопотання судом
задоволено та визначено належною
назвою юридичної особи відповідача
вважати Державне підприємство
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат".

Рішенням господарського суду
Луганської області від 12.11.2013р.
частково задоволено позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
м.Київ до Державного підприємства
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат" м.Лутугине. Стягнено
з Державного підприємства
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат" м.Лутугине на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ, 3%
річні у розмірі 15307 грн. 41 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 13766 грн. 60
коп., пеню у розмірі 39514 грн. 00 коп.,
штраф у розмірі 48183 грн. 10 коп., витрати
зі сплати судового збору у розмірі 4089
грн. 37 коп. У задоволенні решти вимог, в
частині стягнення пені в сумі 39514
грн. 00 коп. та штрафу у розмірі 48183 грн. 10
коп., відмовлено.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м.Київ, з
прийнятим рішенням суду першої
інстанції від 12.11.13р. не згодно, вважає
його необґрунтованим та таким, що
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Луганської області від 12.11.13р.
скасувати в частині відмови в
задоволенні пені в сумі 39514 грн. 00 коп.
та штрафу у розмірі 48183 грн. 10 коп.,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у цій
частині, в іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Позивач у судовому засіданні наполягає
на вимогах, викладених в апеляційній
скарзі.

Відповідач, Державне підприємство
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат" м.Лутугине, через
канцелярію суду надав відзив, який
долучено до матеріалів справи та у
судовому засіданні просить рішення
господарського суду Луганської
області від 12.11.2013р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України на підставі встановлених
фактичних обставин переглядає
матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду відповідає вимогам чинного
законодавства України, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України» та
Лутугинським державним
науково-виробничим валковим
комбінатом (правонаступник - ДП
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат") був укладений
договір купівлі-продажу природного
газу №14/1895/11 (далі по тексту - договір),
відповідно до п.1.1 якого продавець
зобов»язується у IV кварталі 2011 року
передати у власність покупцеві
природний газ, а покупець
зобов»язується прийняти та оплатити
природний газ на умовах цього договору.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року газ у обсязі
до 13 400 тис. куб.м. (п.2.1 договору).

Ціни визначені відповідно
затверджених НКРЕ граничних рівнів
роздрібних цін на природний газ. (п. 5.1.
договору). Ціна за 1 000 куб.м природного
газу без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом встановлена у п. 5.2 договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 30%
попередньої оплати вартості планових
обсягів поставки природного газу за 5
днів до початку здійснення поставки
газу. Решта 70% вартості планових
обсягів поставки природного газу
сплачується покупцем протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу. (п.6.1 договору).

Даний договір набирає чинність з дати
його укладання і діє в частині
реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року включно, а в
частині проведення розрахунків за газ -
до повного погашення заборгованості
(п.11.1 договору).

На виконання умов зазначеного договору
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" у жовтні 2011 року
передало, а ДП "Лутугинський
науково-виробничий валковий комбінат"
отримало природний газ на суму 2346923 грн.
01 коп., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 на суму 1600193 грн. 91 коп. та на суму
746729 грн. 10 коп.

Відповідачем зобов»язання з оплати
отриманого газу виконані з порушенням
п.6.1 договору.

У зв»язку із вищевикладеним, позивач
звернувся до суду із позовною заявою
про стягнення інфляційних втрат у
розмірі 13766 грн. 60 коп., 3% річних у
розмірі 15307 грн. 41 коп., пені у
розмірі 79028 грн. 00 коп., 7% штрафу у
розмірі 96366 грн. 20 коп.

Відповідно до розрахунку позивача
розмір 3% річних у розмірі 15307 грн. 41 коп.,
розраховані за загальний період з
01.01.2012 по 30.03.2012 з урахуванням внесеного
26.03.2012 платежу; інфляційні втрати у
розмірі 13766 грн. 60 коп. розраховані на
суму боргу за період з жовтня 2011 року по
березень 2012 року; пеня у розмірі 79028 грн.
00 коп. за період з 15.11.2011р. по 26.03.2012р.

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання прийнятих на
себе зобов'язань згідно до вказівок
закону, договору, не допускається.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, поставка
газу була здійснена відповідно до умов
договору №14/1895/11 від 30.09.2011р., який є
предметом даного спору та
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які підписаний обома сторонами без
розбіжностей.

У зв»язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов»язання щодо повної
та своєчасної оплати наданих послуг
позивачем нарахована пеня в розмірі
79028,00 грн. відповідно до п.7.2 договору,
яким передбачено, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1 договору
покупець зобов»язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, початком нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання буде день,
наступний за днем, коли воно мало бути
виконано за умовами договору.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231
Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 Цивільного
кодексу Україн.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно статті 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
загальної суми неустойки, а відповідно
до статті 230 Господарського кодексу
України - видами штрафних санкцій,
тобто не є окремими та самостійними
видами загальної юридичної
відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу,
зроблений позивачем судова колегія
вважає, що господарський суд дійшов
вірного висновку про обгрунтоване
нарахування позивачем зазначених сум
пені у розмірі 79028,00 грн., 7% штрафу у
розмірі 96366,20 грн.

Позивачем також нараховані інфляційні
в розмірі 13 766,60 грн. та 3% річних у
розмірі 15 307,41 грн. на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України, якою
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних,
зроблений позивачем, судова колегія
вважає, що господарський суд дійшов
вірного висновку, що заявлені
позивачем до стягнення 3% річних у
розмірі 15307 грн. 41 коп., розраховані за
загальний період з 01.01.2012 по 30.03.2012 з
урахуванням внесеного 26.03.2012 платежу,
розраховані відповідно до вимог
чинного законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Також, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат у розмірі 13766 грн. 60
коп., зроблений господарським судом,
судова колегія вважає вірним висновок
суду, що оскільки позивачем інфляційні
розраховані на суму боргу за період з
жовтня 2011 року по березень 2012 року, тоді
як строк оплати переданого природного
газу за договором 14 листопада 2011 року
та інфляційні втрати за прострочення
оплати можуть бути розраховані лише з
листопада 2011 року, а розрахована
позивачем сума, відповідає сумі, яка
розраховується за вірний період, тому в
цій частині позов також підлягає
задоволенню.

Господарським судом зменшений розмір
стягуваних пені та штрафу на 50%, а саме:
розмір пені до 39514 грн. 00 коп. та розмір
штрафу до 48183 грн. 10 коп.

Згідно ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як встановлено господарським судом, за
договорами №06/10-1947 від 20.12.2010 та №06/11-590
від 30.08.2011 відповідач отримував
природний газ від ДК НАК "Нафтогаз
України" ДК "Газ України". Компанія
листом від 29.09.2011 №31/17-11941 повідомила
відповідача про неможливість поставки
газу у жовтні 2011 року. На рахунках
компанії залишилися гроші ДП
"Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат", перераховані в
якості переплати та своєчасно не
повернуті підприємству відповідача.
Через ці дії ДК НАК "Нафтогаз України"
ДК "Газ України", відповідач не зміг
своєчасно розрахуватись за природний
газ, отриманий від позивача.

З огляду на викладене, а також
незначний термін прострочення, негайне
усунення відповідачем прострочення
після надходження грошових коштів,
колегія суддів вважає обґрунтованим
зменшення стягуваних пені та штрафу на
50%.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Луганської області від 12.11.2013 року у
справі №23/5014/1705/2012 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте за
результатами дослідження усіх
обставин справи.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» м.Київ на рішення
господарського суду Луганської
області від 12.11.2013 року у справі
№23/5014/1705/2012 залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Луганської області від 12.11.2013 року у
справі №23/5014/1705/2012 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Л.Ф. Чернота

Судді
О.В.Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;5- ГС ЛУГ обл.