ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.
Справа № 914/2411/13

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

Головуючого-судді
Скрипчук О.С.

Суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

При секретарі судового засідання
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 б/н і
дати

на рішення Господарського суду
Львівської області від 07.10.2013 року

у справі № 914/2411/13

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача: Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, м. Львів

про розірвання договору.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 - договір про
надання правової допомоги б/н від 13.05.2013
року;

від відповідача: Шмотолоха О.П. -
довіреність № 23-94 від 16.08.2013 року;

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Господарського
суду Львівської області з позовом до
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради про розірвання
договору про сплату інвестиційного
внеску № 26 від 25.03.2009 року.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 07.10.2013 року у
справі № 914/2411/13 (головуючий суддя
Мазовіта А.Б., судді Кидисюк Р.А.,
Петрашко М.М.) в позові ФОП ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ФОП
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Господарського суду Львівської
області від 07.10.2013 року, прийняти нове
рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення порушено норми матеріального і
процесуального права. А саме скаржник
стверджує, договір про сплату
інвестиційного внеску №26 від 25.03.2009 р.,
укладений між позивачем та
відповідачем, підлягає розірванню.

Відповідачем не подано відзиву на
апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.04.2002 року між ВАТ по виробництву
покрівельних ізоляційних та
майолікових виробів «Львівпокізол»
(продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
об'єкта незавершеного будівництва -
двохповерхової будівлі їдальні на 25
місць ВАТ «Львівпокізол» АДРЕСА_1.
Згідно умов договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцеві об'єкт незавершеного
будівництва - двохповерхову будівлю
їдальні на 25 місць, яка знаходиться у
АДРЕСА_1, а покупець - прийняти об'єкт
незавершеного будівництва і сплатити
за нього ціну відповідно до умов, що
визначені в цьому договорі.

09.10.2002 року між ВАТ по виробництву
покрівельних ізоляційних та
майолікових виробів «Львівпокізол» та
ОСОБА_2 було підписано акт прийому
передачі незавершеного будівництва
двохповерхової будівлі їдальні на 25
місць, згідно договору купівлі-продажу
від 27.07.2002 року.

23.06.2003 року Шевченківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради було видано ОСОБА_2 свідоцтво на
право власності на будівлі, які
знаходяться в АДРЕСА_1, (будівля під
літерою «Щ» площею 104.,5 кв.м. та будівля
під літерою «Х» площею 503,6 кв.м., згідно
технічних паспортів).

Пізніше, 08.12.2005 року Львівською міською
радою була прийнята ухвала про надання
приватному підприємцю ОСОБА_2
земельної ділянки на АДРЕСА_1.

В подальшому, 25.03.2009 року між
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_2
(інвестор, замовник, забудовник) було
укладено договір про сплату
інвестиційного внеску №26.

Відповідно до п. 2.1. договору інвестор
(позивач) зобов'язався здійснити
будівництво об'єкта (реконструкцію,
перепрофілювання) відповідно до
погодженої проектно-кошторисної
документації з дотриманням державних
будівельних норм і правил та інших
нормативних вимог у терміни: початок -
15 грудня 2010 року; завершення - 31 грудня
2010 року.

Згідно п. 2.2. договору інвестор
(позивач) зобов'язався сплатити кошти
на розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова в
сумі 209 608,13 грн. в міський бюджет м.
Львова шляхом сплати 10 000 грн. до 15.04.2009
р. та 199 608,13 грн. до 31 грудня 2010 р.

Приміткою до п. 3 договору передбачено,
що у зв'язку з необхідністю розробки та
погодження інвестором (замовником,
забудовником) у встановленому порядку
робочого проекту будівництва
(реконструкції) з техніко-економічними
показниками (у т.ч. площею об'єкта)
розмір інвестиційного внеску буде
відкоригований згідно з поданими
підставовими документами.

Позивач при зверненні до суду першої
інстанції посилається на те, що між
позивачем та відповідачем 25.03.2009 року
було укладено договір про сплату
інвестиційного внеску №26, за умовами
якого позивач зобов'язувався здійснити
будівництво об'єкта та сплатити кошти
на розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова в
сумі 209 608,13 грн. Згідно поданого
попереднього розрахунку
інвестиційного внеску, внесок
розраховувався виходячи з площі
адміністративного приміщення, яка
становила 399,80 кв.м та площі
складу-холодильника, яка становила 543,2
кв.м. Проте, будівля
складу-холодильника позивачем не
реконструйовувалась та
використовується за своїм
функціональним призначенням з часу її
придбання у 2003 р. Таким чином, вимоги
про сплату внеску за склад-холодильник
є безпідставними. Щодо внеску за
адміністративні приміщення, то вказані
приміщення, за твердженням позивача,
були побудовані площею у розмірі 352,6
кв.м, що на 47,2 кв.м менше, ніж зазначено у
розрахунку. Окрім цього, у зв'язку з
аварійністю мереж зовнішньої
каналізації, позивачем було проведено
роботи з їх реконструкції на суму 196 734
грн., які передані на баланс міських
комунальних служб. Пунктом 4 ст. Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" встановлено, що якщо
технічними умовами передбачається
необхідність будівництва замовником
інженерних мереж або об'єктів
інженерної інфраструктури поза межами
його земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на суму
їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються в комунальну власність.
Ухвалою Львівської міської ради №2779
від 09.07.2009 р. було затверджено Положення
про пайову участь (внесок) замовників у
створення та розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова. Згідно п.п. 12
п. 1.4. цього положення, пайовий внесок на
створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста не сплачують
замовники, які здійснюють будівництво
об'єктів інженерного забезпечення,
енергозбереження та енергопостачання:
насосних станцій та теплових мереж,
бойлерних, котелень, трансформаторних
підстанцій, розподільчих пунктів,
ліній електропередач за умови передачі
їх у власність територіальної громади
м. Львова. Беручи до уваги проведені
позивачем витрати на створення та
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова, а
саме на проведення каналізаційних
мереж поза межами земельної ділянки,
загальна сума яких склала 196 734 грн.,
зобов'язання за договором про пайову
участь повинно бути припиненим
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог. Порушення відповідачем п. 3
інвестиційного договору та положення
мають істотний характер, оскільки не
проведення вищевказаних ремонтних
робіт позбавляє позивача можливості
продовжувати виконання умов
укладеного сторонами договору. У
зв'язку з наведеним, договір про сплату
інвестиційного внеску №26 від 25.03.2009 р.,
укладений між позивачем та
відповідачем, підлягає розірванню.

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України,
сторона договору, яка вважає за
необхідне розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором, а інша сторона у
двадцятиденний строк після одержання
пропозиції повідомляє другу сторону
про результати її розгляду, а у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Позивачем не подано доказів того, що
він в порядку, передбаченому ст. 188 ГК
України, звертався до позивача із
пропозицією про розірвання договору
про сплату інвестиційного внеску №26
від 25.03.2009 р., чи про внесення змін до
такого договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Частиною другою статті 652 ЦК України
передбачено, що в разі недосягнення
сторонами згоди щодо приведення
договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний за наявності одночасно
таких умов: в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане; зміна обставин
зумовлена причинами, які
заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі
істотної зміни обставин необхідно
наявність всіх перелічених умов
одночасно.

Наявності усіх чотирьох умов,
необхідних для розірвання договору, у
зв'язку із істотною зміною обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, позивачем не доведено.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 271 Закону України "Про
планування та забудову територій" (який
діяв на момент укладення спірного
договору) створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
належить до відання відповідних
органів місцевого самоврядування.

Замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Пайова участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
полягає у відрахуванні замовником
після прийняття об'єкта в експлуатацію
до відповідного місцевого бюджету
коштів для забезпечення створення і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
залучення на договірних засадах
підприємств, установ та організацій
незалежно від форм власності до участі
в комплексному соціально-економічному
розвитку сіл, селищ, міст, координація
цієї роботи на відповідній території.

Слід також зазначити, що згідно ч. 1 ст. 73
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" акти ради,
сільського, селищного, міського голови,
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Ухвалою Львівської міської ради від
09.07.2009 р. № 2779 затверджено Положення про
пайову участь (внесок) замовників у
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова
(надалі Положення).

Відповідно до п. 2.6. вищевказаного
Положення на підставі підписаного
договору про сплату інвестиційного
внеску інвестор вносить суму
інвестиційного внеску на вказаний у
договорі рахунок єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
у договорі, але не пізніше, ніж до
затвердження акта державної
приймальної комісії про готовність до
введення в експлуатацію об'єкта.

Наказом директора департаменту
містобудування Львівської міської
ради від 13.11.2008 р. №842 "Про підготовку
погоджувальної документації в
департаменті містобудування"
зобов'язано управління архітектури
департаменту містобудування при
підготовці висновків про погодження
ескізного проекту об'єктів
містобудування передбачати при
поданні документів на розгляд
департаменту містобудування, районною
адміністрацією, виконавчим комітетом
пакету документів для надання дозволу
на проектування, будівництво чи
реконструкцію об'єктів містобудування,
необхідність укладення договору про
сплату інвестиційного внеску.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість
сторін вільно визначати зміст
договору, який вони укладають і
формувати його конкретні умови. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до вищевказаних
нормативно-правових актів, 10.03.2009 р.
Департаментом економічної політики
розроблено попередній розрахунок
пайового внеску у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова при
проектуванні та завершенні
реконструкції для позивача
незавершеного будівництва їдальні під
адміністративно-офісну будівлю та
пристосування існуючого навісу під
складські приміщення зі
збірно-розбірних конструкцій на вул.
Під Голоско, 2 та 26.03.2009 р. між сторонами
був укладений спірний договір.

Слід також зазначити, що розрахунок був
проведений на підставі методики
розрахунку розміру інвестиційного
внеску, яка була затверджена ухвалою
Львівської міської ради від 03.04.2008 р.
№1697 "Про порядок залучення коштів
інвесторів (замовників, забудовників)
на розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова", а
не на підставі методики розрахунку
розміру пайового внеску замовників у
створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова, що є додатком
1 до Положення про пайову участь
замовників у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова та яке
затверджене ухвалою Львівської
міської ради від 09.07.2009 № 2779 "Про
внесення змін до ухвали міської ради
від 03.04.2008 № 1697", про що стверджує
позивач.

Як зазначалося вище, п. 3 договору було
передбачено можливість коригування
розміру пайового внеску.

За вих. № 23-вих-173 від 17.02.2011 р.
відповідачем було надіслано позивачу
лист про порушення терміну
перерахування суми пайового внеску
відповідно до умов договору та
нагадування про те, що розмір пайового
внеску підлягає коригуванню згідно із
погодженими (фактичними)
техніко-економічними показниками
об'єкта будівництва - завершення
реконструкції незавершеного
будівництва їдальні під
адміністративно-офісну будівлю та
пристосування існуючого навісу під
складські приміщення зі
збірно-розбірних конструкцій на вул.
Під Голоско, 2, оскільки попередній
розрахунок проводився виходячи із
орієнтованих техніко-економічних
показників об'єкта, що відображено в
розрахунку та договорі про сплату
інвестиційного внеску.

Однак, позивач залишив даний лист без
розгляду та виконання - жодних дій щодо
надання відповідачу документів для
коригування попереднього розрахунку
інвестиційного внеску не надав.

Згідно п.п. 12 п. 1.4. Положення, пайовий
внесок на створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста не сплачується
замовниками, які здійснюють
будівництво об'єктів інженерного
забезпечення, енергозбереження та
енергопостачання: насосних станцій та
теплових мереж, бойлерних, котелень,
трансформаторних підстанцій,
розподільчих пунктів, підстанцій,
газових розподільчих пунктів, ліній
електропередач за умови передачі їх у
власність територіальної громади м.
Львова.

Відповідно до п. 3.3. Положення міська
рада окремою ухвалою, враховуючи
внесок юридичної та/або фізичної особи
у соціально-економічний розвиток м.
Львова, за поданням та обгрунтуванням
департаменту економічної політики і за
погодженням з постійною комісією
фінансів та планування бюджету,
постійною комісією архітектури,
містобудування та охорони історичного
середовища і постійною комісією
економічної політики повністю або
частково може звільняти замовника від
сплати пайового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на підтвердження своїх
доводів щодо розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова, та,
відповідно, звільнення у зв'язку з цим
від сплати пайового внеску, не подано
належних та допустимих доказів
передачі збудованих (реконструйованих)
об'єктів у власність територіальної
громади м. Львова. Не подано також
доказів звернення позивача до
Львівської міської ради із клопотанням
про звільнення від сплати пайового
внеску.

Таким чином, зазначені позивачем
обставини не можуть слугувати
підставою для розірвання спірного
договору.

Враховуючи викладене, оскільки
позивачем не надано доказів на
підтвердження істотного порушення
відповідачем умов договору, не
доведено наявності усіх чотирьох умов,
необхідних для розірвання договору, у
зв'язку із істотною зміною обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, судом першої інстанції
обґрунтовано відмовлено ФОП ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог про
розірвання договору про сплату
інвестиційного внеску №26 від 25.03.2009 р.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Львівської
області від 07.10.2013 року відповідає
матеріалам справи, ґрунтується на
чинному законодавстві і підстав для
його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду
Львівської області від 07.10.2013 року у
даній справі залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд
Львівської області.

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.