ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.Справа № 922/4828/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АДМ" (м.Київ) до
Публічного акціонерного товариства
"Автрамат" (м.Харків) про стягнення
298285,81 гривень за участю представників:

позивача - Демченко О.О. (довіреність
№б/н від 05 лютого 2013 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2013 року позивач, товариство
з обмеженою відповідальністю "АДМ",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з публічного
акціонерного товариства "Автрамат"
(відповідача) суми заборгованості у
розмірі 298285,81 гривень, у тому числі,
255000,28 гривень суми основної
заборгованості, 34292,95 гривень суми
нарахованої пені та 8992,58 гривень суми 3%
річних. Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки №11200125,
укладеного між сторонами 16 липня 2012
року. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача 5965,73 гривень
судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22 листопада 2013
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 19 грудня 2013 року.

10 грудня 2013 року представник позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№46155)
витребувані судом документи на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
документи та долучено до матеріалів
справи.

19 грудня 2013 року представник
відповідача надав клопотання (вх.№47793)
про відкладення розгляду справи, для
підготовки заперечень, подання
витребуваних судом документів, та для
проведення звірки взаєморозрахунків з
позивачем.

Судом було задоволене відповідно
клопотання відповідача, та у
відкритому судовому засіданні 19 грудня
2013 року було оголошено перерву до 14
січня 2014 року.

13 січня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду повторне клопотання (вх.№843), в
якому просив суд відкласти розгляд
справи на іншу дату, у зв'язку з
неможливістю прибути у призначене
судове засідання за станом здоров'я.
Судом було прийнято відповідне
клопотання до розгляду.

14 січня 2014 року представник позивача
надав до суду супровідним листом
(вх.№968) копію акту звірки
взаєморозрахунків та докази
направлення його на адресу
відповідача.Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, зазначає наступне.

За приписами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд відкладає розгляд
справи в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному судовому засіданні.
При цьому зі змісту норми цієї статті
вбачається, що питання про те, що певні
обставини перешкоджають розгляду
справи, вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи. Так, якщо
представники сторін чи інших учасників
судового процесу не з'явилися в судове
засідання, а суд вважає, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення, він може, не
відкладаючи розгляду справи, вирішити
спір по суті.

В даному разі, на думку суду, обставини
справи свідчать про наявність у справі
матеріалів, достатніх для розгляду
справи та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, розгляд справи
відкладався для надання можливості
ознайомитись із матеріалами справи,
надати нові докази тощо). Проте, нових
доказів відповідачем не надано та про
можливість їх надання в майбутньому в
клопотанні відповідача не зазначено.

З урахуванням викладеного, та того, що
до відповідного клопотання не додано
жодних доказів перебування
представника відповідача на
лікарняному, суд вважає дане
клопотання необґрунтованим, а тому
відмовляє в його задоволенні.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 14 січня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання
14 січня 2014 року свого представника не
направив, витребувані судом документи
не надав. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів, та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами, без участі представника
відповідача, в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представників сторін,
встановив наступне.

16 липня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "АДМ"
(позивачем) та публічним акціонерним
товариством "Автрамат" (відповідачем)
було укладено договір поставки №11200125.
Даний договір було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (позивач) зобов'язався
виробити та передати у власність
покупця (відповідача) вторинні сплави
алюмінію (товар) у кількості,
асортименті і за цінами, визначеними у
специфікації, яка є додатком та
невід'ємною частиною договору, а
покупець, в свою чергу, зобов'язався
прийняти відповідний товар та оплатити
його.

Датою поставки вважається дата
передачі постачальником товару, яка
підтверджується видатковою накладною
на товар. Право власності на товар
переходить від постачальника до
покупця після прийняття товару
покупцем і підписання видаткової
накладної (пп.3.3 та 3.4 договору).

На виконання умов договору та
специфікацій за №№3 та 4, позивач
поставив на адресу відповідача товар
на суму 645676,80 гривень, що
підтверджується видатковою накладною
№505 від 15 жовтня 2012 року на суму 435265,20
гривень та видатковою накладною №96 від
05 березня 2013 року на суму 210411,60 гривень.
Вказані накладні було підписано з обох
сторін. Крім того, факт поставки товару
підтверджується додатковими
первинними документами, а саме,
наявними у матеріалах справи
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
податковими накладними.

Покупець оплачує партію товару
протягом 14-ти днів з дати поставки
відповідної партії, але не пізніше дати
наступної поставки (п.4.3. договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду спору,
відповідач частково розрахувався за
отриманий товар на суму 390676,60 гривень,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями банківських
виписок, у зв'язку з чим, у нього
утворилась основна заборгованість
перед позивачем у розмірі 255000,28
гривень.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач неодноразово звертався до
відповідача про сплату виниклої
заборгованості, але останній, в свою
чергу, відповіді не надав,
заборгованість не погасив. Факт
відповідних звернень позивача
підтверджується наявними у матеріалах
справи листами.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
255000,28 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 34292,95 гривень
пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до п.5.1 спірного договору, у
разі порушення строків оплати,
передбачених у п.4.3. договору, покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 8992,58 гривень
суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірний, та такий, що
відповідає нормам чинного
законодавства України, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 546, 548, 599,
612, 625 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Автрамат" (61038, м.Харків,
Салтівське шосе, 43, , р/р
№101 в ПАТ "Банк
Петрокоммерц-Україна" у м.Києві, МФО
300120) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АДМ" (04073, м.Київ,
вул.Сирецька, 33, , р/р
№ в ПуАТ "СЕБ Банк" у м.Києві, МФО
300175) 255000,28 гривень основної
заборгованості, 34292,95 гривень пені, 8992,58
гривень суми 3% річних та 5965,73 гривень
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 січня 2014 року.

Суддя Аріт К.В.

справа №922/4828/13