ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" січня 2014 р.Справа № 924/1537/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Судді Заверуха С.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Кам'янець -
Подільськавтоагрегат", м.
Кам'янець-Подільський

до Кам'янець - Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції, м.
Кам'янець - Подільський

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Холдингової Компанії
"АвтоКраЗ", Полтавська обл., м. Кременчук

про визнання дійсними договору
купівлі-продажу № 1584 Ри від 08.11.2005р. та
додаткових угод № 15 від 28.02.2008р., та № 13
від 14.01.2008р., укладених між ВАТ
"Кам'янець - Подільськавтоагрегат" та
ХК „АвтоКраз" з моменту їх укладення

Представники сторін:

позивач: Матійков В.О. - представник за
довіреністю №1 від 21.01.2014 р.

відповідач: Приліпка В.В. довіреність №
4719/10/10-013 від 09.10.13р.

третя особа: не з'явився

Повне рішення складено 27.01.2014 р.

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд визнати дійсними договір
купівлі-продажу № 1584 Ри від 08.11.2005р. та
додаткові угоди № 15 від 28.02.2008р., та № 13
від 14.01.2008р., укладені між ВАТ "Кам'янець
- Подільськавтоагрегат" та ХК
„АвтоКраз" з моменту їх укладення.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує
таке. Між позивачем та КХ „АвтоКраз"
укладено договір купівлі-продажу № 1584
Ри від 08.11.2005р. та додаткові угоди № 15
від 28.02.2008р., та № 13 від 14.01.2008р. Згідно
вищевказаного спірного договору та
додаткових угод до нього позивач
перерахував на користь КХ „АвтоКраз"
кошти у розмірі 2 603 481, 59 грн., в тому
числі 433913, 60 грн. ПДВ.

В подальшому, Кам'янець - Подільська
ОДПІ, згідно акту перевірки від 26
квітня 2010 року №866/234/00232130 визнає
спірний договір та додаткову угоду № 15
до нього такими, що не мають юридичної
сили, мотивуючи це тим, що останні
містять інформацію, яка не відповідає
дійсності та не спрямовані на реальне
настання правових наслідків. Проте,
позивач не погоджується з даними
висновками, оскільки сам факт
перерахування коштів контрагенту за
спірним договором (2603481, 59 грн., в тому
числі 433913,60 грн. ПДВ) є свідченням його
виконання, а від так і його дійсності.
При цьому, жодна із сторін не виявила
претензій щодо виконання обов'язків
іншою стороною та не вимагала
розірвання чи визнання цього договору
(з додатковими угодами) недійсним.

Крім того, позивач вказує, що спірний
договір укладено з дотриманням вимог
ст. ст. 203, 215 ЦК України, натомість
органом податкової служби не надано
жодного доказу на обґрунтування
протилежного.

Вказуючи, що спірний договір є
недійсним, відповідач, в акті перевірки
послався на порушення позивачем також
ст. 228 ЦК України. Проте, на думку
позивача дане зауваження також не
відповідає дійсності з наступних
підстав.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого вказаною статтею
міститься обов'язкова ознака, а саме
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.
Проте останнє не доведено.

Крім того, при кваліфікації правочину
за цією статтею, має враховуватись
вина, яка виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією із сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма пов'язує недійсність
господарського зобов'язання з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності). Відповідачем не
надано доказів порушення позивачем при
укладанні/виконанні спірного
правочину конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
договору, як і не доведено вини
позивача та наявності умислу при
укладенні угод.

Відповідно до листа Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва від 16
вересня 2011 року № 7319, яким роз'яснено,
що головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом, а не актами
податкової перевірки. Вказані ж в акті
податкових органів недоліки, допущені
суб'єктами господарювання при
укладанні та виконанні договору, не є
підставою для визнання правочину
нікчемним, оскільки чинне
законодавство не встановлює таких
підстав нікчемності правочину.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному об'ємі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позовних
вимог заперечує. Крім того, представник
відповідача надав в судовому засіданні
клопотання в якому зазначає, що з
матеріалів заяви вбачається те, що
податковий орган в акті перевірки
№866/234/00232130 від 26.10.10р. визнає Договір
№1584 Ри та додаткову угоду №15 до даного
договору такими, що не мають юридичної
сили.

На підставі зазначеного акту перевірки
позивач звернувся до Кам'янець -
Подільської ОДПІ з позовом про
визнання угоди дійсною.

Також, представник відповідача
посилається на те, що в даному позові
відповідачем визначено Кам'янець -
Подільську ОДПІ, яка є суб'єктом
владних повноважень, а тому даний спір
не підлягає розгляду в господарському
суду.

Зважаючи на вищевикладене, позовна
заява не підлягає вирішенню в
господарських судах України, та
просить суд припинити провадження по
справі.

У задоволенні клопотання відповідача
про припинення провадження у справі
належить відмовити, оскільки в даному
випадку спір підвідомчий саме
господарському суду. Так, у справі
беруть участь суб'єкти господарювання,
між сторонами існують господарські
відносини, в тому числі спір про право,
що виник з Цивільного та
Господарського кодексу України
(визнання дійсним договору, який за
своєю суттю не є адміністративним
договором) та в законі відсутня жодна
інша норма, що прямо передбачала б
вирішення спору судом іншої
юрисдикції. Окрім того, зі змісту п. 17
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
24.10.2011 р. "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" вбачається, що
господарські суди повинні розглядати
інші справи (крім тих які вказані у
даному пункті та мають ознаки
адміністративної юрисдикції) за участю
господарюючих суб'єктів та суб'єктів
владних повноважень.

У відзиві на позов відповідач
додатково просить суд припинити
провадження у справі з підстав
викладених у попередньому відзиві.
Також звертає увагу, що договір
купівлі-продажу №1584 Ри від 08.11.2005 р. та
додаткова угода №13 від 14.01.2008 р.
досліджувались у постанові
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.01.2011 р. по
справі №2-а-/9266/10/2270. Окрім того
відповідач надає пояснення по суті
перевірки та просить суд залишити
позов без розгляду, оскільки ДПІ не
може бути відповідачем у даній справі.
В задоволенні даного клопотання
належить відмовити, так як воно
необґрунтовано, та стаття 81 ГПК України
вказує на вичерпні підстави, згідно з
якими суд залишає позов без розгляду,
при цьому така підстава на яку вказує
відповідач відсутня.

08.01.2014р. на адресу суду надійшли
письмові пояснення третьої особи,
згідно яких остання підтримує вимоги
позивача в повному обсязі, при цьому
зазначає, що договір №1584 Ри та
додаткові угоди до нього є дійсними, та
такими, що тягнуть за собою настання
реальних правових наслідків. Крім того
зазначає, що за час дії договору №1584 Ри
ПАТ "АвтоКрАЗ" неодноразово було
здійснено поставки товару згідно зі
специфікації та додаткових угод до
договору. На даний момент планується
виробити та поставити ПАТ "Кам'янець -
Подільськавтоагрегат" декілька партій
товару.

Розглядом наявних матеріалів справи
встановлено.

Позивачем надано суду документ з
назвою договір № 1584 Ри від 8 листопада
2005 року сторонами якого є холдингова
компанія „АвтоКраз" (продавцем) та ВАТ
„Кам'янець - Подільськавтоагрегат"
(покупцем), в силу якого продавець
зобов'язується виготовити і поставити,
а покупець прийняти і оплатити запасні
частини до автомобілів КрАЗ, на умовах
даного договору. Згідно п. 2.1 наданого
позивачем договору покупець оплачує
продукцію за цінами, встановленими в
підписаній сторонами специфікації на
поставку партії продукції. По кожній
поставці сторони уточнюють
номенклатуру і ціну продукції.
Остаточний розрахунок проводиться на
підставі виставлених продавцем
рахунків - фактур (п. 2.5.).

Відповідно до п. 3.1. розрахунки за
продукцію проводиться в гривнях
платіжним дорученням протягом 60
календарних днів з дати поставки
партії продукції. Датою оплати
вважається дата надходження грошових
коштів на розрахунковий рахунок
продавця (п. 3.2.).

Договір вступає в силу з моменту
підписання і діє до 31 грудня 2006 року (п.
9.1.).

В цілому договір містить умови про
предмет договору (розділ 1), умови
платежу (розділ 3), ціну та вартість
(розділ 2), кількість, якість продукції,
умови поставки, дію непереборної сили,
відповідальність сторін а також інші
умови, які сторони вважали за необхідне
узгодити (розділи 4. 5, 6, 7, 8 та 9).

Позивачем також надано в матеріали
справи документи з назвами додаткові
угоди від 14 січня 2008 року та 28 лютого 2008
року (до договору № 1584 Ри), відповідно
до яких до основного договору внесено
зміни та доповнення, які стосуються
найменування товару, вартості з
урахуванням ПДВ (2 603 481, 59 грн. у тому
числі ПДВ 433 913,60 грн. відповідно до п. 2
додаткової угоди № 15), загальної суми
договору, а також порядку розрахунку та
строку дії договору (до 31 грудня 2009
року).

На підтвердження здійснення оплати за
договором № 1584 Ри від 08.11.05р. позивачем
надано копію податкової накладної від
29.02.08р. № 1088, відповідно до якої
покупцем товару вказано позивача,
продавцем - ХК „АвтоКраз", сума оплати -
2603481, 59 грн., в тому числі ПДВ 433 913, 60 грн.

Крім того, у справу подано копію акту
Кам'янець - Подільської ОДПІ від 26.04.10р.
№866/234/00232130, складеного за результатами
планової виїзної перевірки ВАТ
„Кам'янець - Подільськавтоагрегат" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.08р. по
31.12.09р., згідно якого перевіркою (поряд з
іншим) встановлено:

- враховуючи порушення, викладені в п.п.
4.1. довідки про загальну інформацію,
виявлені перевіркою взаємовідносини,
які були оформлені документом, який мав
назву договір (купівлі - продажу) 1584 Ри
від 08.11.05р., продавець - ХК „АвтоКраз",
покупець - ВАТ „Кам'янець -
Поліьськавтоагркгат", підприємством
(позивачем), що перевіряється порушено
ч. 1 ст. ст. 203, 215, 228, 901 ЦК України, в
частині не дотримання у момент
вчинення правочину вимог, які
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними;

- враховуючи порушення, викладені в п.п.
4.1. довідки про загальну інформацію, на
порушення пп.. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 року № 168 / 97 - ВР, із
змінами і доповненнями, ВАТ „Кам'янець
- Подільськавтоагрегат" до складу
податкового кредиту включено суму ПДВ
в розмірі 433914 грн., в тому числі за лютий
2008 року в сумі 433 914 грн. з суми
попередньої оплати за запчастини 2603481,
59 грн. ХК „Авто Краз" на підставі
документів, що мають назву „Договір" №
1584 Ри від 8 листопада 2005 року, який не
має юридичної сили і доказовості, в
зв'язку з тим, що ці документи містять
інформацію, яка не відповідає
дійсності.

Акт підписаний податковими
інспекторами, директором ВАТ
„Кам'янець - Подільськавтоагрегат" (з
запереченнями) та в.о. головного
бухгалтера ВАТ „Кам'янець -
Подільськавтоагрегат" (з
запереченнями).

Врахувавши названі обставини, вважаючи
висновки органу податкової служби щодо
недійсності договору № 1584 Ри від 8
листопада 2005 року (та додаткових угод
до нього) необґрунтованими, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності судом враховується таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства. За
приписами ст. ст. 1, 2 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи вправі звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Підстава позову - це фактичні обставини
на яких ґрунтується вимога позивача.

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї документів вбачається, що
підставою для визнання дійсним
спірного договору позивач зазначає
факт початку його виконання, а саме
здійснення оплати, а також те, що в
момент укладення договору сторони
дотримались вимог, передбачених ст. ст.
203, 215 ЦК України.

Предмет позову - це певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача.

Таким чином, предметом позову є
зокрема, вимога позивача визнати
дійсними договір купівлі-продажу № 1584
Ри від 08.11.2005р. та додаткові угоди № 15
від 28.02.2008р., та № 13 від 14.01.2008р., укладені
між ВАТ "Кам'янець -
Подільськавтоагрегат" та ХК „АвтоКраз"
з моменту їх укладення. При цьому, судом
відмічається, що право подання позову
має відповідати встановленим
законодавством способам захисту
цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України та ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України суд
може захистити цивільне право або
інтерес способами, що встановлені
договором або законом.

Предмет позову про визнання договору
дійсним не відповідає способам захисту
права, передбаченим законом. Такий
спосіб захисту не міститься в
переліках способів захисту права, що
визначені у вищевказаних нормативних
актах, не передбачений він й іншими
нормами права. Також, в матеріалах
справи відсутні докази того, що такий
спосіб захисту був передбачений
договором сторін. Суд також вважає за
необхідне зазначити, що обраний
позивачем спосіб захисту права не є
різновидом способу „визнання права".

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, ст. 20 Господарського
кодексу України способи захисту права
по своїй суті - це правові заходи, за
допомогою яких у встановленому законом
порядку здійснюється відновлення
порушеного суб'єктивного права. Спосіб
захисту права „визнання права"
застосовується в разі необхідності
підтвердження в судовому порядку
наявності у певної особи конкретного,
визначеного за змістом і за обсягом
суб'єктивного права.

Договір не підпадає під категорію
конкретного суб'єктивного права.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу
України договір це домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Тобто,
договір це більш широка юридична
категорія, яка включає в себе не одне
суб'єктивне право, а комплекс численних
за кількістю та різноманітних за
змістом та обсягом суб'єктивних прав та
обов'язків. Тому договір не можна
ототожнювати з суб'єктивним правом.

Таким чином, спір про визнання договору
дійсним не є спором про наявність чи
відсутність цивільного права, а
заявлена позовна вимога не є позовом
про визнання, у зв'язку з чим не може
бути предметом спору та розглядатися
самостійно. Такий проміжний статус
цієї вимоги означає, що вона не
спроможна привести спірні відносини до
мети, за для якої покликані способи
захисту права - до відновлення
порушеного права.

Застосування судом заходів, які не
приводять до захисту права
неприпустимо, оскільки це суперечить
завданням суду визначеним ст. 2 Закону
України „Про судоустрій та статус
суддів", відповідно до якої суд,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, також
відповідно до положень ч. 1 ст. 7 кожному
гарантується захист його прав, свобод
та законних інтересів незалежним і
безстороннім судом, утвореним
відповідно до закону.

Таким чином, звертаючись з позовом про
визнання договору дійсним, позивач
обрав спосіб захисту, який не
відповідає можливим способам захисту
цивільних прав та інтересів.

Згідно листа Верховного Суду України
від 24.11.2008 р. „Про практику розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" суди повинні
перевіряти, чи підлягав правочин
нотаріальному посвідченню, чому він не
був нотаріально посвідчений, чи дійсно
ухилялася сторона від його посвідчення
і чи немає підстав для визнання
правочину нікчемним (невідповідність
умовам законодавства). У кожному
конкретному випадку суддям необхідно
встановлювати, який правочин вчинено
та яка форма передбачена саме для цього
правочину законом, що діяв на момент
вчинення.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору полягає
передусім у вільному виявлені волі
сторін на вступ у договірні відносини,
волевиявлення учасників договору має
складатися вільно, без жодного тиску з
боку контрагента або інших осіб і
відповідати їхній внутрішній волі.

Правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін (ст. 209 ЦК України).

У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний право чин може бути
визнаний судом дійсним. (п. 2 ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо
сторони домовилися укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому цієї форми,
навіть якщо законом ця форма для даного
виду договорів не вимагалася.

За приписами статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд, у визначеному
законом порядку, встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Під належністю доказу
розуміється наявність об'єктивного
зв'язку між змістом судових доказів і
фактами, що є об'єктом судового
дослідження. Належними слід визнавати
докази, які містять відомості про
факти, що входять у предмет доказування
у справі, та інші факти, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Допустимість доказів означає, що
у випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості. Отже,
обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

В процесі розгляду справи судом
встановлено, що законом для даних видів
договорів не вимагається обов'язкової
нотаріально посвідченої форми, також
відсутня будь-яка домовленість сторін
про нотаріальне посвідчення документу
наданого позивачем в матеріали справи.
Останнє в свою чергу виключає
можливість визнання вказаного
"договору" дійсним. При цьому,
звертається увага на відсутність
жодних належних та допустимих доказів
в розумінні ст. 34 ГПК України, які б
підтверджували факти ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення даного документу.

Приймається до уваги, що якщо
сторони домовилися про нотаріальне
посвідчення договору, хоча за законом
для такого договору це не вимагається,
і одна із сторін ухиляється від
нотаріального посвідчення, він не може
бути визнаний дійсним судом за
правилами ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки
договір в такому разі є не нікчемним, а
неукладеним (аналогічна позиція в
постанові Вищого господарського суду
України від 17.02.2011 р. по справі
№11/468-ПД-08).

Крім вказаного, судом також
відмічається, що ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що сторонами в судовому
процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та
організації, зазначені у статті 1 цього
Кодексу.

Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Отже, сторони - суб'єкти
матеріально-правових відносин, які
виступають на захист своїх інтересів, і
на яких поширюється законна сила
судового рішення. Сторонами в
господарському процесі є учасники
спірного матеріального
правовідношення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, встановивши до
прийняття рішення, що позов подано не
до тієї особи, яка повинна відповідати
за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі,
допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем.

За змістом вказаної норми, право вибору
особи, яка має відповідати за заявленим
позовом належить позивачу, оскільки
без його згоди суд не має права
замінити відповідача, навіть
встановивши, що він є неналежним. Разом
з тим, встановивши, що особа, залучена в
якості відповідача, не є належною
стороною, та не отримавши згоди
позивача на заміну неналежного
відповідача належним, суд повинен
відмовити у позові, оскільки така особа
не має відповідного кореспондуючого
праву позивача обов'язку, щодо якого
позивач просить постановити
відповідне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
позов про визнання договору дійсним
заявлено до податкового органу, який
взагалі не є стороною цього документу
під назвою "договір №1584Ри", або
учасником матеріального
правовідношення. В ході розгляду
справи позивач не звертався з
клопотанням про заміну відповідача на
належного. Відтак, підстави для
задоволення позовної вимоги про
визнання договору дійсним заявленої до
особи, яка не є стороною цього
"договору" і не є учасником спірного
матеріального правовідношення,
відсутні (аналогічна позиція в
постанові Вищого господарського суду
України від 28.01.2013 р. по справі №5023/2607/12).

В силу ст. ст. 44, 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача, в
зв'язку з відмовою у позові.

Керуючись ст.ст.1, 2, 12, 13, 33, 43, 44, 49, 82-85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічного акціонерного
товариства "Кам'янець -
Подільськавтоагрегат", м.
Кам'янець-Подільський до Кам'янець -
Подільської об'єднаної державної
податкової інспекції, м. Кам'янець -
Подільський за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Холдингової Компанії "АвтоКраЗ",
Полтавська обл., м. Кременчук про
визнання дійсними договору
купівлі-продажу № 1584 Ри від 08.11.2005р. та
додаткових угод № 15 від 28.02.2008р., та № 13
від 14.01.2008р., укладених між ВАТ
"Кам'янець - Подільськавтоагрегат" та ХК
„АвтоКраз" з моменту їх укладення
відмовити.

Повне рішення складено 27.01.2014р.

Суддя
С.В.
Заверуха

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу,(32300, Хмельницька обл., м.
Кам'янець - Подільський, вул. Північна,
85),

3 - відповідачу, (32300, Хмельницька
обл., м. Кам'янець - Подільський, вул.
Огієнко, 74),

4 - третій особі (Полтавська обл., м.
Кременчук, вул. Київська, 62) - рекоменд.