ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Справа № 922/3002/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді суддівДемидової А.М.
Воліка І.М. Кролевець О.А. (доповідач у
справі)розглянувши касаційну скаргу
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі"на рішення
господарського суду Харківської
області від 18.09.2013 р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р. у
справі № 922/3002/13
господарського суду
Харківської областіза
позовомКомунального підприємства
"Харківські теплові мережі"доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4простягнення 34
474,51 грн.за участю представників:

позивача: Танчак Н.В.

відповідача: ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство "Харківські
теплові мережі" (надалі - "КП "Харківські
теплові мережі") звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - "ФОП
ОСОБА_4") про стягнення 34 474,51 грн., що
складаються з вартості безпідставно
спожитої відповідачем за період з
жовтня 2008 року по грудень 2011 року
енергії в сумі 19 159,83 грн. та
заборгованості у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором за період з січня 2012 року по
квітень 2013 року в сумі 13 314,68 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані нормами
статей 525, 526, 530, 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18.09.2013 р. (суддя
Буракова А.М.) стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на
користь КП "Харківські теплові мережі"
заборгованість за неналежне виконання
договірних зобов'язань в сумі
13 314,68 грн. за період з січня 2012 року по
квітень 2013 року (включно) та судовий
збір в сумі 705,41 грн.; в частині
стягнення заборгованості в сумі 19 159,83
грн., як безпідставно спожитої теплової
енергії, провадження у справі
припинено з посиланням на норми п. 1 ч. 1
ст. 80 ГПК України.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р. (судді
Камишева Л.М., Івакіна В.О., Шепітько І.І.)
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін з тих же мотивів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, КП "Харківські теплові
мережі" звернулось до Вищого
господарського суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 18.09.2013 р. та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р. в
частині припинення провадження у
справі про стягнення 19 159,83 грн. у
зв'язку з неправильним застосуванням
судами норм процесуального права, та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши, згідно ч. 1 ст. 1117
ГПК України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01.11.2004 р. між
КП "Харківські теплові мережі"
(енергопостачальна організація) та
Суб'єктом підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_4 (споживач) було укладено
Тимчасовий договір № 10447 про
постачання теплової енергії (надалі -
"Договір"), за умовами якого
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати споживачу
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а споживач
зобов'язався оплачувати одержану
енергію за встановленими тарифами
(цінами) в терміни, передбачені
Договором.

Розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться, згідно з п.
6.1 Договору, виключно в грошовій формі
відповідно до встановлених тарифів.

Споживач за три дні до початку
розрахункового періоду сплачує
енергопостачальній організації
вартість зазначеної в Додатку № 1 до
Договору кількості теплової енергії,
що і є заявкою на наступний
розрахунковий період, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок розрахункового періоду (п. 6.3
Договору).

При укладенні Додатку № 1 від 01.11.2004 р.
до Договору сторони дійшли згоди, що
постачання теплової енергії
здійснюється по особистому рахунку
НОМЕР_1 у нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_3.

Поряд з цим, судами з'ясовано, що
рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова у справі № 2-7958/2008 рік за
ОСОБА_4 визнано право власності на
нежитлові приміщення літ. 3-1 підвал
загальною площею 16 кв.м., літ 3-2, 3-3, 3-4, 3-5,
3-6, 3-7, 3-8, 3-9, 3-10 загальною площею 99,6 кв.м.,
а всього площею 115,6 кв.м. АДРЕСА_1.

В подальшому, 01.01.2012 р., між КП
"Харківські теплові мережі"
(енергопостачальна організація) та
Суб'єктом підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_4 (споживач) укладено Додаток
№ 1 до Договору, згідно з яким
постачання теплової енергії
здійснюється за особовим рахунком №
17300-3360-10 у нежитлове приміщення
загальною площею 97,70 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

З огляду на дане, судами встановлено, що
починаючи з 01.01.2012 р. позивачем
здійснювалось теплопостачання за
двома адресами: АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_1.

Предметом спору у даній справі є
стягнення з відповідача грошових
коштів в сумі 34 474,51 грн., з яких: 19 159,83
грн. - вартість безпідставно спожитої
відповідачем енергії в приміщенні
АДРЕСА_1 за період з жовтня 2008 року по
грудень 2011 року; 13 314,68 грн. -
заборгованість відповідача у зв'язку з
неналежним виконанням зобов'язань за
Договором за період з січня 2012 року по
квітень 2013 року.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 13 314,68 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 193 ГК України, приписи якої
кореспондуються з приписами ст.
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Надіслані позивачем вимоги про сплату
заборгованості з оплати теплової
енергії залишені відповідачем без
задоволення.

Враховуючи дане, а також наведені вище
норми чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновком
господарських судів попередніх
інстанцій про неналежне виконання ФОП
ОСОБА_4 своїх зобов'язань за Договором,
наявність заборгованості перед КП
"Харківські теплові мережі" за період з
січня 2012 року по квітень 2013 року в сумі
13 314,68 грн., яку правомірно задоволено до
стягнення.

Що стосується припинення провадження у
справі в частині позовних вимог про
стягнення з ФОП ОСОБА_4 вартості
безпідставно спожитої відповідачем
енергії в приміщенні АДРЕСА_1 за період
з жовтня 2008 року по грудень 2011 року в
сумі 19 159,83 грн., касаційна інстанція
зазначає наступне.

Так, підставою для припинення
провадження у вказаній частині став
той факт, що рішенням Дзержинського
районного суду міста Харкова право
власності на нежитлові приміщення
АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4 як за
фізичною особою, а не як за суб'єктом
господарювання, тому, за змістом статей
1, 21 ГПК України, спір у справі в цій
частині не підвідомчий господарському
суду.

Колегія суддів зазначає, що
Господарський кодекс України визначає
основні засади господарювання в
Україні і регулює господарські
відносини, що виникають у процесі
організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

За змістом ст. 3 ГК України під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями. Майнові
та інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності, є
господарсько-виробничими відносинами.

Статтею 4 ГК України врегульовано
розмежування відносин у сфері
господарювання з іншими видами
відносин. Так, не є предметом
регулювання цього кодексу майнові та
особисті немайнові відносини, що
регулюються Цивільним кодексом
України. При цьому, особливості
регулювання майнових відносин
суб'єктів господарювання визначаються
саме Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 2, 55 ГК України
учасниками відносин у сфері
господарювання є, зокрема, суб'єкти
господарювання - учасники
господарських відносин, які здійснюють
господарську діяльність, реалізуючи
господарську компетенцію (сукупність
господарських прав та обов'язків),
мають відокремлене майно і несуть
відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством. Суб'єктами
господарювання є, зокрема, громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин
визнається суб'єктом господарювання у
разі здійснення ним підприємницької
діяльності за умови державної
реєстрації його як підприємця без
статусу юридичної особи відповідно до
статті 58 цього Кодексу.

Отже, при здійсненні фізичною особою
підприємницької діяльності необхідно
чітко розмежовувати, в яких відносинах
фізична особа виступає як підприємець,
а в яких - як фізична особа.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає, що судами попередніх інстанцій,
всупереч приписам ст. 43 ГПК України, не
з'ясовано, яким чином та з якою метою
використовувались нежитлові
приміщення АДРЕСА_1 їх власником, а
саме: для підприємницької діяльності
чи в особистих цілях, а відтак, чи є
правовідносини сторін у справі
господарськими.

Також колегія суддів зазначає, що
місцевим та апеляційним
господарськими судами не враховано
положення пункту 6 укладеного між
сторонами Додатку № 1 від 01.01.2012 р. до
Договору, відповідно до якого споживач
сплачує теплопостачальній організації
вартість фактично спожитої теплової
енергії до укладення цього додатку до
договору в розмірі 32,473 Гкал., на суму 19
159,83 грн.

Рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі (п. 1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. № 6 "Про судове рішення").

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про помилкове
застосування судами п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, що є підставою для скасування
оскаржуваних судових актів в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача вартості безпідставно
спожитої енергії за період з жовтня 2008
року по грудень 2011 року в сумі 19 159,83 грн.
та передачі справи на новий розгляд у
відповідній частині до суду першої
інстанції.

При новому розгляді господарському
суду необхідно врахувати вищенаведене,
всебічно, повно і об'єктивно встановити
всі обставин справи в їх сукупності,
надати їм належну правову оцінку,
перевірити доводи сторін та прийняти
рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 18.09.2013 р. та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р. у
справі № 922/3002/13 в частині позовних
вимог про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 вартості
безпідставно спожитої енергії за
період з жовтня 2008 року по грудень 2011
року в сумі 19 159,83 грн. скасувати.

Справу № 922/3002/13 в цій частині передати
на новий розгляд до господарського
суду Харківської області в іншому
складі суду.

В решті рішення господарського суду
Харківської області від 18.09.2013 р. та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р. у
справі № 922/3002/13 залишити без змін.

Головуючий суддяА. Демидова СуддіІ.
Волік О. Кролевець