ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р. Справа № 926/1263/13

За позовом Сторожинецької міської ради
Чернівецької області, м. Сторожинець
Чернівецької бласті

до колективного малого підприємства
"Будівельник", м. Сторожинець
Чернівецької бласті

про стягнення заборгованості - 34738,00
грн.

Суддя Гурин М.О.

представники:

від позивача - Андріященко О.Р.,
представник за довіреністю № 1 від
02.01.2014 р.;

від відповідача - не з'явився;

від ДФІ - Ганевич А.І., представник за
довіреністю №24-25-17-17/185 від 11.01.2014р.;
Гусар Н.І., представник за довіреністю
№ 24-25-17-17/184 від 11.01.2014 р.

СУТЬ СПОРУ: Сторожинецька міська рада
Чернівецької області звернулася з
позовом до колективного малого
підприємства "Будівельник" про
стягнення заборгованості в сумі 34738,00
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що рішенням
виконавчого комітету Сторожинецької
міської ради № 132 від 17.06.1994 р.
відповідачу було надано в користування
земельну ділянку для
виробничо-комерційної діяльності
площею 1 га. по вул. Горіховій 1а в м.
Сторожинець Чернівецької області. Так,
позивач стверджує, що відповідно до
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно за
відповідачем зареєстровано комплекс
загальною площею 810,5 м2, який фактично
розташований на вищезазначеній
земельній ділянці. Однак, відповідач
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку по вул. Горіховій 1а в
м. Сторожинець не оформив, плату за
користування даною земельною ділянкою
не сплачував. Тому, позивач просить
стягнути з колективного малого
підприємства "Будівельник"
заборгованість у сумі 34738,00 грн.

Провадження у справі порушено ухвалою
господарського суду Чернівецької
області від 06.12.2013 р., справу до розгляду
в судовому засіданні призначено на
24.12.2013 р.

Позивач 17.12.2013р. подав, через канцелярію
господарського суду Чернівецької
області, письмове клопотання про
залучення в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Державну фінансову
інспекцію в Чернівецькій області та
надав ряд додаткових доказів на
виконання ухвали від 06.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 24.12.2013 р. у
зв'язку з неявкою відповідача
відкладено розгляд справи на 13.01.2014 р.

13.01.2014р. представник позивача надала,
через канцелярію господарського суду
Чернівецької області, клопотання про
доручення додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, наполягала на
задоволенні позовних вимог з підстав
зазначених у позовній заяві.
Представники ДФІ в Чернівецькій
області надали ряд додаткових доказів
для доручення до матеріалів справи.

На день розгляду справи відповідач у
судове засідання не з'явився, явку
свого представника не забезпечив, хоча
належним чином повідомлявся про судові
засідання шляхом своєчасного
надсилання ухвал за адресою
місцезнаходження, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення.
(про причини неявки суд не повідомив,
хоча сторони належним чином були
повідомлені про день та час розгляду
справи, вимоги ухвал від 06.12.2013р. та від
24.12.2013р. без поважних причин не виконав.)

Відповідач, який належним чином був
повідомлений про день та час слухання
справи, правом наданим ст. 59
Господарського процесуального кодексу
України на подання відзиву не
скористався.

Суд вважає за можливе розглянути спір в
порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами,
оскільки їх цілком достатньо для
правильної юридичної кваліфікації
спірних правовідносин, а неявка
належним чином повідомленого
відповідача у світлі достатності
наданого судом часу для реалізації
процесуальних прав останнім у світлі
приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 Господарського
процесуального кодексу України
істотним чином не впливають на таку
кваліфікацію.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позовна
заява, дослідивши докази які мають
юридичне значення для розгляду
позовної заяви суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету
Сторожинецької міської ради № 132 від 17
червня 1994 р. за колективним малим
підприємством «Будівельник» було
закріплено в користуванні земельну
ділянку для виробничо-комерційної
діяльності площею 1 га. по вул.
Горіховій 1а в м. Сторожинець
Чернівецької області.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

З огляду на вищевикладене, слід
зазначити, що відповідачу було надано в
користування вищезазначену земельну
ділянку згідно з рішенням виконавчого
комітету Сторожинецької міської ради
№ 132 від 17 червня 1994 р. Однак, колективне
мале підприємство «Будівельник»
правовстановлюючих документів на
вищезазначену земельну ділянку не
оформив та державний акт про право
постійного користування на земельну
ділянку не одержав.

Актом ревізії Вижницької державної
фінансової інспекції № 24-21-22/711 від
10.06.2013 р. визначено, що відповідачем в
порушення ст. 206 Земельного кодексу
України та ст. 25 Закону України «Про
оренду землі» безоплатно
використовувалась земельна ділянка
несільськогосподарського призначення
площею 1 га. по вул. Горіховій 1а для
обслуговування будівель та споруд
підприємства, внаслідок чого місцевому
бюджету завдано шкоди (збитків) на
загальну суму 34738,00 грн., що
підтверджується розрахунком.

Отже, у вирішенні питання про
задоволення вимог щодо стягнення
зазначеної у розрахунку шкоди (збитків)
в розмірі 34738,00 грн. повинно
здійснюватись на основі положень ст.. 22,
та глави 82 Цивільного кодексу України,
та ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу
України. Однак, у відповідності до п. 3.8
постанови Пленуму Вищого
господарського суду № 6 від 17.05.2011 року
«Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних правовідносин» для
застосування такого заходу
відповідальності слід встановлювати
як наявність у діях винної особи
усіх чотирьох елементів складу
цивільного правопорушення
(протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками і вини), так і
ступінь вини в розумінні статті 1193 ЦК
України. Так, як виконавчим комітетом
Сторожинецької міської ради було
прийнято рішення про надання у
користування земельної ділянки
колективному малому підприємству
«Будівельник» № 132 від 17.06.1994 р. та у
зв'язку з ненаданням позивачем жодних
доказів щодо наявності протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками та вини в діях відповідача,
суд дійшов висновку про
необгрунтованість вищезазначеного
розрахуноку щодо стягнення шкоди
(збитків) в сумі 34738,00 грн.

Поряд з цим, в позовній заяві
зазначається про стягнення з
колективного малого підприємства
«Будівельник» орендної плати, про що
суд зазначає наступне.

Згідно ст.96 Земельного кодексу України
землекористувачі зобов'язані
своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату.

Відповідно до пункту 14.1.147. ст. 14
Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Слід зазначити, що комунальне мале
підприємство «Будівельник» згідно з
свідоцтвами: № від 09.12.2010 р., №
від 13.03.2010р., серія Б № 328070 від
31.05.2012р. знаходиться на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності.

Так, згідно пункту 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
Податкового кодексу України на сплату
єдиного податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності. Пунктом 297.1 ст. 297 платники
єдиного податку звільняються від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності з
земельного податку.

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Також, згідно ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається украдення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо.

Однак, в матеріалах справи докази про
прийняття рішення Сторожинецькою
міською радою щодо передачі в оренду
земельної ділянки колективному малому
підприємству «Будівельник» та докази
щодо укладення договору оренди
земельної ділянки між сторонами
відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
нарахування та стягнення з
колективного малого підприємства
«Будівельник» заборгованості за
орендну плату в сумі 34738,00 грн.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, позивач не надав доказів
щодо підтвердження нарахування
заборгованості по орендній платі
відповідачу.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору і доказів на
підтвердження цих обставин.

Таким чином, враховуючи вищевказане,
обставини, викладені у позовній заяві
які, не знайшли свого підтвердження в
ході розгляду справи, суд зазначає, що
позовні вимоги позивача є такими, що не
ґрунтуються на нормах законодавства
України, а тому суд прийшов до висновку,
що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 16.01.2014 р.

Суддя
М.О. Гурин