ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 р.
Справа № 915/2169/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Людоговської В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик",
м.Горлівка Донецької області

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м. Нова Каховка

про стягнення 25 848 грн. 47 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Нікулін А.В., дов. від
31.12.2013 р.;

від відповідача - не прибув.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик"
(позивач) звернулося до господарського
суду Херсонської області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
25 848 грн. 47 коп. на підставі договору
поставки № 248 від 01.01.2011 р.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
проведення судового засідання, в
засідання суду не прибув, про причини
неявки суд не повідомив, витребуваних
судом документів не надав, клопотання
про розгляд справи без його участі не
надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місяця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином. Ухвалу про порушення
справи відповідач отримав 19.12.2013 року,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.33).
Оскільки відповідачу було надано
достатньо часу для використання
можливості скористатися повним
обсягом процесуальних прав,
передбачених ГПК України, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутністю представника відповідача
за наявними у справі матеріалами,
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Баядера Логістик»
(позивач, постачальник) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
покупець) укладено договір поставки
№248 від 01.01.2011 р. (далі - Договір), за
умовами якого позивач зобов'язується
передати, а відповідач прийняти та
оплатити алкогольні напої (далі - товар)
в порядку, визначеному умовами цього
договору.

Договір підписаний сторонами без
зауважень, скріплений печаткою.
Протягом дії Договору в нього не
вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначений Договір суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою він є договором поставки,
правовідносини, які витікають із нього,
регулюються ст. 264-271 ГК України.

Вищевказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
корить другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.712 ЦК України та ст.265 ГК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач виконав умови договору та за
видатковою накладною №51510/51898 від 29.09.2012
р. поставив відповідачу товар на 20007,84
грн.

За умовами п.6.1. договору - розрахунок за
товар здійснюється покупцем протягом 21
календарного дня з дня отримання
товару шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок постачальника.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору та вимог
діючого законодавства України
відповідач свої грошові зобов'язання
за договором не виконав.

В результаті неналежного виконання
договірних зобов'язань у відповідача
утворилась заборгованість в сумі 20007,84
грн. Доказів оплати заборгованості
відповідач не надав. Позовні вимоги
щодо стягнення вищезазначеної суми
боргу є обґрунтованими, доведеними та
підлягають задоволенню.

Відповідно до п.7.1. Договору у випадку
порушення покупцем строків оплати
вартості одержаного від постачальника
товару, покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, у випадку порушення
покупцем строків оплати вартості
одержаного товару більше ніж на 30
календарних днів, - покупець сплачує
постачальнику штраф в розмірі сім
відсотків від суми боргу.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 1400,54 грн. штрафу.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України
пеня й штраф є господарськими
штрафними санкціями, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст.231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

Суд перевірив розрахунки штрафу та,
враховуючи вищевикладене, дійшов
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення штрафу в сумі 1400,54 грн.
підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому, відповідач зобов'язаний сплатити
на користь позивача індекс інфляції за
весь час прострочення та три відсотки
річних з простроченої суми.

Пунктом 9.2. договору сторони погодили,
що у випадку порушення покупцем
строків оплати отриманого від
постачальника товару, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику 20%
річних від суми боргу.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 20% річних за період з
30.09.2012 р. по 21.10.2013 р. в сумі 4440,09 грн.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») перевірив розрахунки в частині
стягнення 20% річних і зазначає, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають частковому задоволенню в
сумі 4023,49 грн. за період з 20.10.2012 р. по
21.10.2013 р. (необґрунтованим є початок
нарахування визначений позивачем з
30.09.2012 р., оскільки п.6.1. договору
передбачено відстрочку оплати, а дата
накладної - 29.09.2012 р.).

Позивач просить стягнути з відповідача
1500,00 грн. в якості витрат за послуги
адвоката.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми, судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Крім того, відповідно до ст.28 ГПК
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законом та установчими документами,
через свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище. Представниками
юридичних осіб можуть бути також інші
особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації. Довіреність
видається за підписом керівника або
іншої уповноваженої ним особи та
посвідчується печаткою підприємства,
організації. Повноваження сторони або
третьої особи, від імені юридичної
особи, може здійснювати відособлений
підрозділ, якщо таке право йому надано
установчими або іншими документами.
Громадяни можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через
представників, повноваження яких
підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю.

Тобто вказана норма не обмежує
юридичних осіб чи громадян у виборі
осіб, які будуть здійснювати їх
представництво в господарському суді,
що знайшло своє підтвердження в
рішенні Конституційного Суду України
від 16.11.2000 р. №13-рп/2000.

Відповідно до ч.3 ст.48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру»; дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи, що є адвокатом,
визначено в ст.2 Закону України «Про
адвокатуру» наступним чином: адвокатом
може бути громадянин України, який має
вищу юридичну освіту, стаж роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, склав
кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Таким чином, ст.44 ГПК України
передбачає відшкодування в якості
судових витрат лише коштів, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвокатам, а не будь-яким
представникам.

З огляду на неявку представника
відповідача, суд зазначає, що в силу
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони мають право брати участь в
господарських засіданнях. Сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють в межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на
підставі ст.77 ГПК України розгляду
справи у разі нез'явлення представника
сторони за викликом господарського
суду є правом, а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо причини
неявки є поважними та обґрунтованими,
та неявка представника сторони
перешкоджає вирішенню спору в даному
судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до
положень ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За приписами статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Судовий збір відповідно до ст..49 ГПК
України покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог; витрати за послуги
адвоката покладаються на відповідача.

На підставі вищевказаних норм права та
керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, -
суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Баядера
Логістик» (84601, Донецька область,
м.Горлівка, вул..Озерянська, 2, ) 20007,84 грн. боргу, 1400,54 грн.
штрафу, 20% річних в сумі 4023,49 грн., в
рахунок відшкодування витрат по сплаті
судового збору 1692,97 грн. та 1500,00 грн.
витрат на послуги адвоката. В
задоволенні вимог щодо стягнення з
відповідача 20% річних в сумі 416,60 грн.
відмовити.

3.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.01.2014 р.

Суддя
В.В.Людоговська