ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року справа № 919/1435/13

Господарський суду міста Севастополя у
складі судді Лотової Ю.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Севастополі господарську справу за
позовом

Дочірнього підприємства "Херсонський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"

(вул. Поповича, буд.23, м.Херсон, 73036)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1, 99042),

про стягнення 87 000,00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Федорошина Наталя
Олександрівна - юрисконсульт,
довіреність №01 від 02.01.2014;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Херсонський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду міста Севастополя
(далі - суд) із позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про стягнення грошової
суми, що була придбана без достатньої
правової підстави, у розмірі 87 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем зобов'язань
щодо поставки товару позивачу, що був
ним попередньо оплачений.

Ухвалою суду від 17.12.2013 порушено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду у судовому
засіданні на 13.01.2014, в порядку статті 65
Господарського процесуального кодексу
України зобов'язано сторін надати
докази, необхідні для своєчасного та
правильного розгляду справи.

Відповідно до статі 77 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалою суду від 13.01.2014 розгляд справи
було відкладено на 27.01.2014.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити з підстав зазначених у
позові(а.с.3-5). Зокрема вказав, що
підприємство сплатило 87 000,00 грн. за
поставку щебеню гранітного фракції 5*10,
але відповідач оплачені послуги не
надав, що є підставою для стягнення з
відповідача сплаченої суми згідно зі
статтею 1212 ЦК України.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, явку свого представника не
забезпечив, вимоги ухвал суду від
17.12.2013, від 13.01.2014 не виконав,
витребувані судом документи та
письмовий відзив на позовну заяву з
документальним та правовим
обґрунтуванням своїхзаперечень суду
не надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про час та місце розгляду
справи повідомлений за адресою
місцезнаходження згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
oci6 та фізичних oci6 - підприємців.

Частиною першою статті 64
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що у paзi ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
oci6 та фізичних осіб-підприємців. У paзi
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Відповідно до частини 1 пункту 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що вирішення спору при
неподанні відзиву на позовну заяву i
витребуваних господарським судом
матеріалів. Якщо відзив на позовну
заяву i витребувані господарським
судом документи не подано, справу може
бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки явка учасників процесу судом
обов'язковою не визнавалась, а
матеріали справи достатньо
характеризують спірні правовідносини,
суд визнав за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами у
порядку статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні у справі
докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Дочірнє підприємство «Херсонський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України»(далі - позивач) та фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 (далі -
відповідач) досягли домовленості про
те, що ФОП ОСОБА_1 здійснить поставку
щебеню гранітного фракції 5*10 (далі -
товар).

Позивачем були направлені відповідачу
заявки від 07.03.2013 №07-5/338 на відпуск
щебеню гранітного фракцією 5*10 у
кількості - 980 тон(а.с.20) та від 29.03.2013
№07-5/441 на відпуск щебеню гранітного
фракцією 5*10 у кількості - 280 тон (а.с.21).

Позивачем була перерахована
відповідачу оплата за товару у розмірі
87 000,00 грн за платіжними дорученнями від
11.03.2013 №18145 на суму 30 000,00 грн.(а.с.18) та
від 18.03.2013 №18243 на суму 57 000,00 грн. (а.с.19).

Відповідач поставку товару не
здійснив.

14.11.2013 позивач направив на адресу
відповідача вимогу від 14.11.2013
вих.13-07/1755, у якій вимагав від
відповідача перерахувати на рахунок
позивача грошові кошти в сумі 87 000,00
грн.(а.с.17). Вимога одержана
відповідачем 19.11.2013 року. (арк.с.22).

Відповідач послуги щодо поставки
товару позивачу не надав, грошові кошти
не повернув, що і стало підставою для
звернення позивача з цим позовом.

Держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів. Кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. (частина перша статті 173
Господарського кодексу України)

Господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність; з
акту управління господарською
діяльністю; з господарського договору
та інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать;
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав; у результаті створення
об'єктів інтелектуальної власності та
інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

Частинами 1 та 2 статті 1212 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Судом під час розгляду справи біло
встановлено, що позивачем без
укладання договору за домовленістю з
відповідачем було перераховано
останньому 87 000,00 грн. за платіжними
дорученнями від 11.03.2013 №18145 та від 18.03.2013
№18243 за поставку щебеню гранітного
фракції 5*10. Відповідач, одержавши
вказані кошти, поставку щебеню
гранітного фракції 5*10 позивачу не
здійснив, кошти позивачу не повернув.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку, що ФОП ОСОБА_1 набув
зазначені грошові кошти та зберігає їх
у себе без достатньої правової
підстави, а тому вони підлягають
поверненню підприємству.

Згідно положень статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

За змістом статі 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов`язання є його
невиконання і неналежне виконання.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статі 612
Цивільного кодексу України).

Згідно до статі 6 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства та організації, чиї права
і законні інтереси порушено, з метою
безпосереднього врегулювання спору з
порушником цих прав та інтересів
звертаються до нього з письмовою
претензією, в якій зазначають
обставини, на підставі яких пред'явлено
претензію, докази, що підтверджують ці
обставини, вимоги заявника, суму
претензії та її розрахунок, якщо
претензія підлягає грошовій оцінці та
інше.

Як було вказано вище підприємство
направило на адресу відповідача вимогу
від 14.11.2013 №13-07/1755, у якій наполягав на
негайному повернені коштів у розмірі 87
000,00 грн. на рахунок позивача. Претензія
була одержана відповідачем 19.11.2013 року.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу:
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду доказів
виконання зобов'язання з повернення
грошових коштів в сумі 87 000,00 грн.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються судом на відповідача
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному
обсязі.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 99042, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, відомості про банківські
реквізити у матеріалах справи
відсутні) на користь дочірнього
підприємства "Херсонський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (вул.
Поповича, буд.23, м.Херсон, 73036,
ідентифікаційний код 31918234, р/р 396 в
філію ВАТ "УкрекСімбанк" в м.Херсоні,
МФО 352639) 87 000,00 грн (вісімдесят сім тисяч
грн. 00 коп.) боргу.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 99042, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, відомості про банківські
реквізити у матеріалах справи
відсутні) на користь дочірнього
підприємства "Херсонський облавтодор"
відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" (вул.
Поповича, буд.23, м.Херсон, 73036,
ідентифікаційний код 31918234, р/р 396 в
філію ВАТ "УкрекСімбанк" в м.Херсоні,
МФО 352639) 1 740,00 грн. (одна тисяча сімсот
сорок грн. 00 коп.) судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
суду законної сили.

Повне рішення складено 29.01.2014.

Суддя
Ю.В. Лотова