ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 р.
Справа № 917/2458/13

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; юридична адреса:
АДРЕСА_2)

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Мрія" (с.
Плішивець, Гадяцький район, Полтавська
область, 37323)

про стягнення 40293,22 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2 (дов. від 27.08.2012р.);

від відповідача - Гузій С. М. (дов. від
03.01.2014р. № 1).

Розглядається позовна заява про
стягнення 40293,22 грн., у тому числі 20213,20
грн. основного боргу за роботи з
обробітку ґрунту за договором про
надання послуг № БВП-4 від 25.04.2013р., 1382,81
грн. пені, 18697,21 грн. процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідач у відзиві повідомив про
сплату 20213,20 грн. основного боргу,
заперечує проти одночасного стягнення
пені та процентів за користування
чужими грошовими коштами, оскільки це
подвійна відповідальність, що
суперечить ст. 61 Конституції України, з
огляду на це відповідач визнає лише
пеню в розмірі 1382,81 грн.

В судовому засіданні 16.01.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (позивачем) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Мрія"
(відповідачем) укладено договір про
надання послуг № БВП-4 від 25.04.2013р. (далі
- Договір); (а.с.14).

За умовами цього Договору сторони
домовилися, зокрема, про наступне:

- позивач як виконавець зобов'язався за
завданням відповідача (замовника)
виконати роботи з обробітку ґрунту
(культивації) трактором John Deere та
культиватором КСП-12ПМ на площах,
наданих замовником (п.1.1 Договору);

- розмір площі, що підлягає обробці, -
300,00 га, вид обробітку ґрунту -
культивація (п.1.1 Договору);

- термін виконання робіт - до 01.06.2013р. (п.
2.2.3 Договору);

- сторони зобов'язані скласти акт
передачі-приймання виконаних робіт з
зазначенням опрацьованих площ (п. 2.1.8 та
2.2.5 Договору);

- замовник проводить оплату за виконані
роботи з культивації за ціною 140,00 грн.
за гектар (з ПДВ); (п. 3.1.1 Договору);

- розрахунок за виконані роботи
замовник проводить відповідно до актів
передачі-приймання виконаних робіт не
пізніше 20 днів після їх складання
шляхом перерахування грошових коштів
замовника на розрахунковий рахунок
виконавця (п. 3.1.2 Договору).

Згідно з Договором позивач виконав
роботи з обробітку ґрунту (культивація)
на площі 144,38 га на загальну суму 20213,20
грн., що підтверджено двостороннє
підписаним актом приймання-передачі
виконаних робіт станом на 06.05.2013р.
(а.с.16).

В даному акті сторони зафіксували
відсутність у замовника претензій
щодо характеру, обсягу та якістю
вказаних робіт.

На оплату вартості виконаних робіт
позивач виписав рахунок № 17 від
06.05.2013р., також склав податкову
накладну № 5 від 06.05.2013р. (а.с.17, 19).

Відповідач у визначений в Договорі
термін оплати робіт не провів.

25.09.2013р. позивач направив відповідачу
вимогу № 28/09/13 про сплату 20213,20 грн.
заборгованості за виконані роботи, що
підтверджується поштовою квитанцією
від 25.09.2013р. № 9066 та описом вкладення у
цінний лист від 25.09.2013р. (а.с.20-23).

За ст. 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається. Зазначені положення
викладені і в ст.193 ГК України.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Після звернення позивача з даним
позовом до суду відповідач 20.12.2013р.
сплатив 20213,20 грн. основного боргу за
виконані роботи, що підтверджується
виписками з банківського рахунку від
24.12.2012р. та від 23.12.2013р., а також
визнається позивачем у листі від
15.01.2014р. № 15/01/14.

Зазначене свідчить про відсутність
предмету спору між сторонами в цій
частині. Отже, провадження у справі в
частині вимог про стягнення 20213,20 грн.
основного боргу за виконані роботи
підлягає припиненню на підставі п. 1-1
ст. 80 ГПК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

В п. 4.1 Договору визначено, що за
порушення термінів розрахунків
замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення від
неоплаченої суми.

На підставі вказаного положення
позивачем заявлено до стягнення 1382,81
грн. пені за період 27.05.2013р. - 27.11.2013р.

Проте за умовами пункту 3.1.2 Договору
передбачено, що розрахунок за виконані
роботи замовник проводить відповідно
до актів передачі-приймання виконаних
робіт не пізніше 20 днів після їх
складання.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати. За ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

В наданому акті приймання-передачі
робіт сторонами не вказано дату
складання цього акту. Отже, сторонами
не визначено початок відліку строку
оплати відповідно до ст. 253 ЦК України.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено,
якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Вимога позивача № 28/09/13 про сплату 20213,20
грн. заборгованості за виконані роботи
була одержана відповідачем 01.10.2013р., що
підтверджується поштовою квитанцією
від 25.09.2013р. № 9066 та описом вкладення у
цінний лист від 25.09.2013р. (а.с.20-23). Отже,
прострочення платежу починається з
08.10.2013р.

За період 08.10.2013р. - 27.11.2013р. - сума пені
становить 381,56 грн. (розрахунок суду
залучено до справи).

Отже, позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню. В іншій частині - вимоги
щодо стягнення пені слід відхилити як
безпідставні. Визнання відповідачем
позову в цій частині судом не
приймається, оскільки воно ґрунтується
на невірному тлумаченні діючого
законодавства, та пов"язане
безпосередньо із запереченнями щодо
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

В п. 4.2 Договору сторонами встановлено,
що з дня, коли послуги замовником
повинні бути оплачені, виконавець має
право витребувати від замовника, а
замовник повинен виплатити проценти за
користування чужими грошовими коштами
до дня повної оплати послуг (ст. 536, п. 3
ст. 692 ЦК України). Проценти за
користування чужими грошовими коштами
виплачуються в розмірі 0,5 % від
невиплаченої вартості послуг по акту
приймання-передачі виконаних робіт за
кожен календарний день, відколи
послуги повинні бути оплачені
замовником до дня повної оплати послуг.

На підставі вказаного положення
позивачем заявлено до стягнення 18697,21
грн. процентів за користування чужими
грошовими коштами за період 27.05.2013р. -
27.11.2013р.

Твердження відповідача про те, що
нарахування процентів є подвійною
відповідальністю за одне порушення,
судом відхиляються з наступних
мотивів.

Статтею 61 Конституції України
визначено, що ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те ж саме правопорушення.

Проте, обов'язок боржника сплачувати
проценти за користування чужими
грошовими коштами та нарахування пені
не відносяться до юридичної
відповідальності одного виду.

Стаття 536 ЦК України, яка встановлює
обов'язок боржника сплачувати проценти
за користування чужими грошовими
коштами, розміщена в главі 48 цього
Кодексу «Виконання зобов'язання», в той
час як статті 546, 549-552 ЦК, які регулюють
підстави застосування пені,
розташовані в главі 49 Кодексу
«Забезпечення виконання зобов'язання».

Стягнення пені є заходом
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, тобто
зобов'язанням сплатити кошти, тоді як
проценти, зазначені у статті 536 ЦК
України, - це плата за користування
чужими коштами.

Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством.

Положення ж ст.ст. 546, 549-552 ЦК України в
частині сплати пені застосовуються за
наявності порушення грошового
зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в
законі або в укладеному сторонами
договорі передбачено розмір процентів
за користування чужими коштами (стаття
536 ЦК України), то це не позбавляє
кредитора права звернутися до боржника
з позовом про стягнення як зазначених
процентів, так і пені - за наявності
порушення боржником грошового
зобов'язання.

Застосування пені не виключає
одночасного нарахування процентів за
користування чужими грошовими коштами
(стаття 536 ЦК України), у тому числі
процентів на прострочену суму оплати,
оскільки стягнення відповідних
процентів не є ні видом забезпечення
виконання зобов'язань, ані штрафною
санкцією.

Таким чином, пеню необхідно відрізняти
від процентів за користування чужими
коштами, що є платою саме за
користування ними, а не санкцією за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язання. Передбачені договором
проценти не є неустойкою (штрафом,
пенею), а є саме процентами за
користування товарним кредитом
відповідно до частини п'ятої статті 694
ЦК України та стягуються незалежно від
наявності вини боржника. Зазначені
проценти за своєю правовою природою є
боргом, тому зменшення їх розміру
неможливе.

В п. 2.7 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» роз'яснено, що
застосування пені не виключає
одночасного нарахування процентів за
користування чужими грошовими коштами
(стаття 536 ЦК України), зокрема
процентів на прострочену суму оплати
товару, проданого в кредит (частина
п'ята статті 694 названого Кодексу),
оскільки стягнення відповідних
процентів не є ні видом забезпечення
виконання зобов'язань, ані штрафною
санкцією.

Зазначена правова позиція також була
викладена в п.8 оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань».

Отже, позивач має право на стягнення
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Разом з тим, при обчисленні розміру
процентів позивач невірно визначив
період прострочення зобов'язання. Як
було встановлено вище судом даний
період становить 08.10.2013р. - 27.11.2013р.

За період 08.10.2013р. - 27.11.2013р. - сума
процентів за користування чужими
грошовими коштами становить 5154,37 грн.
(20213,20 х 0,5 % х 51 = 5154,37).

Позовні вимоги в частині стягнення 5154,37
грн. процентів є обґрунтованими та
підлягають задоволенню. В іншій
частині - вимоги щодо стягнення
процентів слід відхилити як
безпідставні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 80 (п.1-1), 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія" (с. Плішивець,
Гадяцький район, Полтавська область,
37323; ідентифікаційний код 05287839) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; юридична адреса:
АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 381грн. 56 коп. пені, 5154 грн. 37 коп.
процентів за користування чужими
грошовими коштами, 1101 грн. 12 коп. витрат
з оплати судового збору.

Видати наказ.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 20213,20 грн. основного
боргу.

4. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
17.01.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.