м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22385/13 20.01.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
банк "Конкорд"

до публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Інтербанк"

про стягнення 287 072,74 грн.

Представники сторін:

від позивача: Куткова Н.Б. -
представник за довіреністю б/н від
09.01.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Конкорд" до
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Інтербанк" про
стягнення 287 072,74 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що між ним та
публічним акціонерним товариством
Комерційний банк "Інтербанк" укладено
договір №/121025-2 про надання
міжбанківського кредиту.

Свої зобов'язання з надання кредитних
коштів, передбачені договором,
банк-кредитор виконав в повному обсязі
та у встановлений строк. На виконання п.
2.1. договору, 25.10.2012 року банк-кредитор
перерахував на рахунок
Банка-позичальника кредитні кошти у
розмірі 3 000 000,00 грн., що
підтверджується випискою з особового
рахунку.

Проте, в порушення умов договору та
додаткової угоди №131 від 18.05.2013 року
відповідач у встановлений строк
кредитні кошти позивачу не повернув,
проценти за користування кредитними
коштами не сплатив.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 31.07.2013 року у справі за
позовом ПАТ АКБ "Конкорд" до ПАТ КБ
"Інтербанк" про стягнення 1 131752, 34 грн.
позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення ні в апеляційному ні в
касаційному порядку не оскаржувалось.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 31.07.2013 року відповідачем виконано в
рамках відкритого виконавчого
провадження державною виконавчою
службою Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві 23.09.2013
року.

Оскільки відповідачем повернуто
кредитні кошти 23.09.2013 році, тому
позивачем нараховувались відсотки за
міжбанківським кредитним договором з
20.05.2013 року по 22.09.2013 року, які станом на
12.11.2013 року складають 276 164, 39 грн.

А також, позивачем нарахована пеня за
несплачені відсотки в розмірі 10 908,35
грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 21.11.2013 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
09.12.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 09.12.2013 року розгляд справи
відкладено на 23.12.2013 року.

В судове засідання 23.12.2013 року
представник відповідача не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 015.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.12.2013 року розгляд справи
відкладено на 20.01.2014 року.

В судове засідання 20.01.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 010.

Представник позивач позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

25 жовтня 2012 року між АКБ "Конкорд"
(кредитодавець), та КБ "Інтербанк"
(позичальник) укладено міжбанківський
кредитний договір № DP/121025-2, відповідно
до умов якого АКБ "Конкорд"
зобов'язувався надати, а КБ "Інтербанк"
прийняти та повернути на умовах,
визначених цим договором,
міжбанківський кредит у розмірі 3 000 000
грн.

Згідно з п. 4.3 кредитного договору,
позичальник зобов'язався забезпечити
повернення кредиту в терміни визначені
графіком погашення кредиту з кінцевим
терміном погашення 01 грудня 2010 року.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 1.1 кредитного договору
передбачено, що строк користування
зазначеними кредитними коштами: з
25.10.2012 року до 26.10.2012 року. За
користування кредитом відповідач
зобов'язувався сплатити позивачу 35,0
відсотків річних, що становить 2 868,85
грн.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору,
розрахунок суми відсотків
здійснюється за методом «факт/факт».
День надання та день повернення
кредиту приймаються до розрахунку як
один день. База розрахунку відсотків
365/366 днів у році.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору,
сплата відсотків за користування
кредитом здійснюється позичальником у
валюті кредиту одночасно з поверненням
суми кредиту у строк, зазначений у п. 2.2
цього договору.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору,
позичальник зобов'язується повернути
кредитодавцю отримані від нього
ресурси та плату за користування ними в
строк 26.10.2012 до 11:00 години за київським
часом.

У подальшому додатковими угодами до
Кредитного договору сторони
неодноразово пролонгували строк
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків, а також змінювали
відсоткову ставку.

Останньою додатковою угодою № 131 від
18.05.2013 року до кредитного договору з
урахуванням часткового повернення
відповідачем кредитних коштів у
розмірі 2 000000 грн. та сплати відсотків
відповідно до попередніх додаткових
угод, був встановлений залишок
заборгованості відповідача за
кредитом в сумі 1 000 000 грн., строк
користування кредитними коштами був
продовжений до 20 травня 2013 року та
встановлена відсоткова ставка за
період користування кредитом з 18
травня 2013 року до 20 травня 2013 року у
розмірі 80% річних, що становить 4383,56 грн.
на день.

Пунктом 2.2 додаткової угоди № 131 від
18.05.2013 встановлений кінцевий термін
повернення залишку заборгованості за
кредитом 1 000 000 грн. та сплати
відсотків - до 15:00 години за київським
часом 20.05.2013 року.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 31.07.2013 року у справі №910/9616/13 позов
задоволено. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Інтербанк" на користь публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Конкорд" 1 000 000,00
грн. заборгованості за кредитом, 129 315,02
грн. заборгованості за відсотками, 1 611,22
грн. пені за прострочення сплати
відсотків, 410,96 грн. пені за
прострочення повернення кредиту, 415,14
грн. 3% річних, а також 22 635,04 грн.
судового збору.

Вищезазначеним рішення задоволені
вимоги за невиконання відповідачем
умов кредитного договору № DP/121025-2 від
25.10.2012 року (враховуючи умови
додаткової угоди № 131 від 18.05.2013 року) за
період з 25.10.2012 року до 20.05.2013 року.

Дані рішення суду не оскаржувались.

Відповідно до ч.2 статті 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішення господарського суду м. Києва
від 31.07.2013 року у справі №910/9616/13
відповідачем виконано в рамках
відкритого виконавчого провадження
державною виконавчою службою
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві 23.09.2013 року, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи меморіальним ордером №17_1 від
23.09.2013 року на суму 1 000 000,00 грн.,
платіжним дорученням №13-186_9N031/3 від
23.09.2013 року на суму 129 315,02 грн.,
платіжним дорученням №12_9N031/5 від 23.09.2013
року на суму 2 437,32 грн. та платіжним
дорученням №13_9N031/6 від 23.09.2013 року на
суму 22 635,04 грн.

Оскільки, відповідачем повернуто
кредитні кошти 23.09.2013 року, позивачем
нараховано відсотки за міжбанківським
кредитним договором з 20.05.2013 року по
22.09.2013 року.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору,
термін дії цього договору
встановлюється від дня його підписання
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Крім того, в Ухвалі від 18 травня 2011 року
у справі №6-27640св08 «Про стягнення
кредитної заборгованості», Верховний
Суд України зазначає, що саме по собі
ухвалення рішення про задоволення
вимог кредитора, виконання якого
фактично не здійснено, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
процентів, пені й інших втрат,
передбачених договором.

Судом встановлено, що рішенням
господарського суду м. Києва від 31.07.2013
року у справі №910/9616/13 виконане 23.09.2013
року.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитом за період з
20.05.2013 року по 22.09.2013 року у сумі 276 164,39
грн. підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за кредитним
договором позивач нарахував
відповідачу пеню за прострочення
сплати відсотків в розмірі 10 908,35 грн.
нараховану за період з 21.05.2013 року по
12.11.2013 року.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору,
при порушенні термінів повернення
кредиту та (або) сплати відсотків по
ньому, обумовлених в п.2.2 цього
договору, позичальник зобов'язується
сплатити кредитодавцю пеню розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення.

Згідно з п.4.2 кредитного договору, у
випадку повернення позичальником
кредиту або сплати відсотків в день
настання строку, але пізніше
зазначеного в п.2.2 часу, кредитодавець
вправі вважати зобов'язання
позичальника не виконаними і
нарахувати пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за повний день
прострочення незважаючи на час
подальшого надходження грошових
коштів.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, Цивільного кодексу
України та Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд
погоджується з розрахунком пені за
прострочення сплати відсотків в
розмірі 10 908,35 грн. нараховану за
період з 21.05.2013 року по 12.11.2013 року,
наданим позивачем і вважає його
обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ч.2 ст. 35, ст. 44, ч. 5 ст. 49
ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Інтербанк" (03056, м. Київ, Солом'янський
район, вулиця Вадима Гетьмана, будинок
27, ідентифікаційний код 14358604) на
користь публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
банк "Конкорд" (49069, Дніпропетровська
обл., місто Дніпропетровськ, вулиця
Артема, будинок 94, ідентифікаційний код
34514392) заборгованість по сплаті
відсотків за користування кредитом в
розмірі 276 164 (двісті сімдесят шість
тисяч сто шістдесят чотири) грн.. 39 коп.,
пеню за прострочення сплати відсотків
в розмірі 10 908 (десять тисяч дев'ятсот
вісім) грн.. 35 коп. та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 5 741 (п'ять
тисяч сімсот сорок одна) грн. 45 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 27.01.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий