ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
Справа № 915/1963/13

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, 54017/

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 /АДРЕСА_2, 54017/

третя особа-1 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Публічне акціонерне товариство "ОТП
Банк" /вул. Садова, 10, м. Миколаїв, 54055/

третя особа-2 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" /вул. Садова, 10, м. Миколаїв, 54055/

про встановлення нікчемності договору
оренди

Суддя Бездоля Д.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність від
20.03.2013)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність
від 04.02.2013)

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача про встановлення
нікчемності договору оренди
нежитлового приміщення від 03.03.2012 № 009,
укладеного між сторонами.

Заявлений позов позивач обґрунтовує
невизнанням відповідачем факту
нікчемності спірного договору в силу
приписів ч. 3 ст. 12 Закону України «Про
іпотеку». При цьому, позивач вказує, що
даний позов поданий ним з метою
запобігання настання для позивача
несприятливих наслідків, зумовлених
передачею ним відповідачу в оренду
майна без згоди іпотекодержателя.

Відповідач проти задоволення позову
позивача заперечив, мотивуючи
наступним:

- позивач не довів наявність порушених
прав або охоронюваних законом
інтересів, на захист яких поданий даний
позов;

- чинним законодавством України не
передбачено такого способу захисту
прав як встановлення судом нікчемності
правочину;

- Одеський апеляційний господарський
суд у постанові від 30.08.2012 у справі №
5016/1181/2012(8/64) вже надав оцінку
обставинам, які є підставою даного
позову;

- позивач недобросовісно користується
своїм правом та протиправно не
звертався та не звертається до
іпотекодержателя за отриманням згоди
на передачу об'єкту в оренду за спірним
договором.

Третя особа-1 пояснила суду, що позивач
не звертався до неї з будь - якими
заявами та листами про надання згоди на
оренду нежитлових приміщень за спірним
договором.

Третя особа-2 також пояснила суду, що
позивач не звертався до неї з заявами
або листами про надання згоди на оренду
нежитлових приміщень за спірним
договором, відповідно згода або
відмова на оренду цих приміщень
третьою особою-2 не надавалась, у
зв'язку з чим спірний договір є
нікчемним. При цьому, третя особа-2
вказала, що на даний час, у разі
звернення позивача до третьої особи-2
щодо надання згоди на оренду
нежитлових приміщень, що знаходяться в
іпотеці, третьою особою-2 може бути
надана згода на оренду у разі
підписання трьохстороннього договору
оренди між орендодавцем, орендарем та
іпотекодержателем, за яким кошти від
оренди будуть перераховуватись третій
особі-2, як іпотекодержателю, для
погашення заборгованості.

Ухвалою суду від 29.10.2013 провадження у
справі було порушено, позовна заява
прийнята до розгляду, розгляд справи
призначений на 03.12.2013 о 14 год. 00 хв. Цією
ж ухвалою до участі у справі на стороні
позивача була залучена третя особа-1
без самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 03.12.2013 розгляд справи
був відкладений на 17.12.2013 о 15 год. 00 хв. у
зв'язку з неявкою у судове засідання
представника третьої особи-1 та
неподанням учасниками судового
процесу усіх витребуваних судом
доказів.

Ухвалою суду від 17.12.2013 розгляд справи
був відкладений на 25.12.2013 о 10 год. 30 хв. у
зв'язку з неявкою у судове засідання
представника третьої особи-1 та
неподанням третьою особою і
реєстраційною службою Миколаївського
міського управління юстиції
Миколаївської області витребуваних
судом доказів.

У судовому засіданні 25.12.2013
оголошувалась перерва до 26.12.2013 о 15 год.
00 хв.

Ухвалою суду від 26.12.2013 строк розгляду
спору був продовжений на 15 днів, а
розгляд справи відкладений на 09.01.2014 о 17
год. 00 хв. у зв'язку з залученням до
участі у справі на стороні позивача
третьої особи-2 без самостійних вимог
на предмет спору, неподанням третьою
особою-1 витребуваних судом доказів та
необхідністю витребування нових
доказів по справі. Цією ж ухвалою до
участі у справі на стороні позивача
була залучена третя особа-2 без
самостійних вимог на предмет спору.

У судовому засіданні 09.01.2014
оголошувалась перерва до 13.01.2014 о 12 год.
00 хв.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення присутніх
представників учасників судового
процесу, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2007 між третьою особою-1 та позивачем
був укладений кредитний договір №
СМ-SME400/093/2007, за яким третя особа - 1
зобов'язалась надати позивачу кредит в
розмірі 225500 доларів США з датою
остаточного повернення - 26.09.2017.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позивача за даним
кредитним договором, 27.09.2007 між третьою
особою-1 та позивачем був укладений
договір іпотеки № PM-SME400/093/2007 (далі -
договір іпотеки), за яким позивач
передав в іпотеку третій особі-1
належні йому на праві власності
нежитлові приміщення у будинку літ. Д'-1,
Д''-2, загальною площею 121,3 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з п. 5.3. статті 5 договору іпотеки
позивач має право вчинювати будь-які
юридичні дії щодо предмета іпотеки
виключно на підставі письмової згоди
третьої особи-1, що міститься в цьому
договорі або у внесених до нього змінах
чи доповненнях. Такі юридичні дії
включають (але не виключно): передачу
предмета іпотеки в спільну діяльність,
лізинг, оренду, користування.

Згідно з п/п (б) п. 6.2. статті 6 договору
іпотеки третя особа-1 має право
задовольнити з вартості предмета
іпотеки всі фактичні вимоги негайно
після порушення позивачем будь-якого
із його зобов'язань за статтею 5 цього
договору.

Відповідно до п. 9.1. договору іпотеки
цей договір набирає чинності з дня його
нотаріального посвідчення та діє до
виконання боргових зобов'язань в
повному обсязі та зобов'язань позивача
за цим договором.

29.04.2010 між третіми особами - 1, 2 був
укладений договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, за умовами якого
третя особа-1 продала третій особі-2
права на кредитний портфель, до складу
якого згідно з додатком № 1 до цього
договору увійшли зобов'язання за
кредитним договором від 27.09.2007 №
СМ-SME400/093/2007, укладеним третьою особою-1
з позивачем.

У зв'язку з укладенням зазначеного
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю, 29.04.2010 між третіми особами - 1, 2
був укладений договір про відступлення
права вимоги, за умовами якого третя
особа-1 передала третій особі-2
сукупність прав за договорами
забезпечення, включаючи, але не
обмежуючись, право звертати стягнення
на заставлене майно.

Відповідно до п. 3.1. договору від 29.04.2010
цей договір починає діяти в дату
набрання чинності та діє до повного
виконання усіх зобов'язань за цим
договором.

Згідно з додатком № 1 до договору від
29.04.2010 до складу договорів, право вимоги
за якими було відступлено третій
особі-2, увійшов договір іпотеки від
27.09.2007 № PM-SME400/093/2007, укладений третьою
особою-1 з позивачем.

Таким чином, з 05.05.2010 іпотекодержателем
належних позивачу на праві власності
нежитлових приміщень у будинку літ. Д'-1,
Д''-2, загальною площею 121,3 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, стала
третя особа - 2, що підтверджується
інформаційною довідкою з державного
реєстру іпотек від 23.12.2013.

Не звертаючись за отриманням згоди ні
до третьої особи - 1, ні до третьої особи
- 2, позивач 03.03.2012 уклав з відповідачем
спірний договір оренди нежитлового
приміщення № 009 (далі - договір оренди),
за яким позивач зобов'язався передати,
а відповідач, в свою чергу, прийняти в
платне строкове користування частину
нежитлового приміщення, загальною
площею 50 кв. м., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та перебуває в
іпотеці у третьої особи - 2 згідно з
договором іпотеки.

Відповідно до п. 4.1. договору оренди
даний договір вступає в силу з 03
березня 2012 та діє до 03 березня 2013 року.

Факт укладання сторонами даного
договору оренди та вчинення ними дій по
його виконанню встановлений рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 30.08.2012 у справі №
5016/1181/2012(8/64), в якій брали участь ті самі
сторони, залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 20.11.2012, та не спростований
учасниками судового процесу у даній
справі.

Більше того, у постанові від 20.11.2012 у
справі № 5016/1181/2012(8/64) Одеський
апеляційний господарський суд вказав,
що: у клопотанні ФОП ОСОБА_1 від 30.10.2012
про приєднання доказів остання,
посилаючись на договір іпотеки від
27.09.2007 № PM-SME400/093/2007, укладений між нею та
ЗАТ "ОТП Банк", зазначає про нікчемність
договору оренди від 03.03.2012, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України
"Про іпотеку" не було отримано згоди
іпотекодержателя - ЗАТ "ОТП Банк" на
укладення договору оренди майна, що
знаходиться в іпотеці банку. З цього
приводу, судова колегія звертає увагу
на те, що у разі незгоди на передачу
заставного майна в оренду ЗАТ «ОТП
Банк» не позбавлений права на
звернення до суду з вимогами щодо
недійсності договору оренди, а,
оскільки на час розгляду апеляційної
скарги з боку банку не висунуто вимог
стосовно порушення сторонами договору
його прав чи охоронюваних законом
інтересів, як іпотекодержателя
орендованого майна, у суду відсутні
правові підстави на визнання договору
оренди від 03.03.2012р. недійсним.

Станом на час вирішення даного спору
третя особа-2 не заявила до позивача
жодних вимог щодо порушення останнім
умов іпотечного договору. Навпаки, у
судовому засіданні представник
третьої особи-2 пояснив суду, що питання
надання згоди на оренду нежитлових
приміщень не розглядалось з причин
відсутності відповідного звернення
позивача. У разі звернення позивача до
третьої особи-2 щодо надання згоди на
оренду нежитлових приміщень, що
знаходяться в іпотеці, третьою особою-2
може бути надана згода на оренду у разі
підписання трьохстороннього договору
оренди між орендодавцем, орендарем та
іпотекодержателем, за яким кошти від
оренди будуть перераховуватись третій
особі-2, як іпотекодержателю, для
погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 4-5 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Невиконання вимог рішень,
ухвал, постанов господарських судів
тягне відповідальність, встановлену
цим Кодексом та іншими законами
України.

Вищевказаним чинним рішенням
Господарського суду Миколаївської
області від 30.08.2012 у справі №
5016/1181/2012(8/64) позивача у даній справі
зобов'язано передати відповідачу у
даній справі на умовах спірного
договору оренди нежитлове приміщення,
площею 50 кв. м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

За встановлених обставин, враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
господарський суд вважає, що позов
позивача не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку» правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Господарським судом встановлено,
що спірний договір оренди укладений
сторонами без отримання згоди
іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п/п. 2.5.2.
п. 2.5. постанови від 29.05.2013 № 11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
роз'яснив, що за змістом частини другої
статті 215 ЦК України нікчемний
правочин, на відміну від оспорюваного,
є недійсним незалежно від наявності чи
відсутності відповідного рішення суду.
Однак це не виключає можливості
подання та задоволення позову про
визнання нікчемного правочину
(господарського договору) недійсним.
Отже, спори про визнання нікчемних
правочинів недійсними підлягають
вирішенню господарськими судами у
загальному порядку. З'ясувавши, що
оспорюваний правочин є нікчемним,
господарський суд зазначає в
резолютивній частині рішення про його
недійсність або, за відсутності
підстав для такого визнання, відмовляє
в задоволенні позову.

Також, Пленум Верховного суду
України у п. 5 постанови від 06.11.2009 № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" вказав, що
вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд
може відмовити у захисті цивільного
права та інтересу особи в разі
порушення нею положень частин другої -
п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до п.
5.3 договору іпотеки позивач має право
передати в оренду предмет іпотеки
виключно на підставі письмової згоди
іпотекодержателя.

Отже, саме позивач перед укладенням
спірного договору оренди з
відповідачем мав отримати згоду
іпотекодержателя на його укладення.

Разом з цим, господарським судом
встановлено, що позивач, знаючи про це,
не звернувся за отриманням згоди до
іпотекодержателя перед укладенням
спірного договору оренди.

Господарський суд вважає, що дана
обставина свідчить про зловживання
позивачем своїм правом, що окрім іншого
підтверджується також тим, що навіть
під час розгляду даного спору, після
отримання пояснень третіх осіб щодо
можливості позитивного розгляду
питання надання згоди на передачу
іпотечного майна в оренду, позивач не
вчинив жодної дії по зверненню до
третьої особи - 2 з питання отримання
згоди на оренду.

Дана обставина є підставою для відмови
позивачу у задоволенні позову згідно з
ч. 3 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач вказав суду, що даний позов
поданий ним з метою запобігання
настання для позивача несприятливих
наслідків, зумовлених передачею ним
відповідачу в оренду майна без згоди
іпотекодержателя.

Разом з цим, судом встановлено, що факт
укладання сторонами спірного договору
оренди і вчинення ними дій по його
виконанню вже відбувся та встановлений
рішенням господарського суду
Миколаївської області від 30.08.2012 у
справі № 5016/1181/2012(8/64), в якій брали
участь ті самі сторони, залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
20.11.2012, та не спростований учасниками
судового процесу у даній справі.

Також, судом встановлено, що
чинним, обов'язковим до виконання,
рішенням Господарського суду
Миколаївської області від 30.08.2012 у
справі № 5016/1181/2012(8/64) позивача у даній
справі зобов'язано передати
відповідачу у даній справі на умовах
спірного договору оренди нежитлове
приміщення, площею 50 кв. м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1.

Крім цього, судом встановлено, що
станом на час вирішення даного спору
третя особа-2 не заявила до позивача
жодних вимог щодо порушення останнім
умов іпотечного договору, з огляду на
що Одеський апеляційний господарський
суд у постанові від 20.11.2012 у справі №
5016/1181/2012(8/64) між тими ж сторонами вказав,
що у разі незгоди на передачу
заставного майна в оренду
іпотекодержатель не позбавлений права
на звернення до суду з вимогами щодо
недійсності договору оренди, а,
оскільки на час розгляду апеляційної
скарги з боку банку не висунуто вимог
стосовно порушення сторонами договору
його прав чи охоронюваних законом
інтересів, як іпотекодержателя
орендованого майна, у суду відсутні
правові підстави на визнання договору
оренди від 03.03.2012р. недійсним.

За цих обставин, господарський суд
вважає, що позивачем не доведено
обставину наявності порушених
(оспорених) відповідачем прав або
охоронюваних законом інтересів
позивача, що також є окремою підставою
для відмови позивачу у задоволенні
позову.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати підлягають покладенню на
позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82,
82-1, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судовий збір в сумі 1147 грн. 00 коп.
покласти на Фізичну особу - підприємця
ОСОБА_1.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 20.01.2014.

Суддя

Д.О.Бездоля