ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

21.01.2014 Справа №
901/3783/13

За позовом Керченського прокурору з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах держави
в особі:

Міністерства економіки розвитку і
торгівлі України;

Міністерства інфраструктури України

до відповідачів - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алдігор»,
Державного підприємства «Керченський
морський торговельний порт»,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державної
фінансової інспекції в Автономній
Республіці Крим

про визнання частково недійсним
договору та недійсною додаткової угоди

Суддя Медведчук О.Л.

Представники:

від позивачів - 1) не з'явилися;

від відповідачів - 1) не з'явився; 2)
Красильникова В.З., представник за
довіреністю №178 від 08.01.2014;

від прокуратури - Кузнецов К.В., старший
прокурор відділу Прокуратури
Автономної Республіки Крим,
посвідчення 016083 від 10.04.2013.

СУТЬ СПОРУ:

Керченський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства економіки розвитку і
торгівлі України, Міністерства
інфраструктури України, звернувся до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим із позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алдігор» та
Державного підприємства «Керченський
морський торговельний порт», в якій
просить суд визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу №172-ОМТС від
26.11.2010 у частині пункту 8.4 та
специфікації до договору щодо
дійсності усіх додаткових угод
оформлених у письмовому вигляді і
підписаних сторонами та можливості
зміни сторонами ціни на товар в
залежності від ціни пального на ринку;
визнати недійсною додаткову угоду №1
від 22.12.2010 до договору купівлі-продажу
№172-ОМТС від 26.11.2010.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
договір купівлі-продажу №172-ОМТС від
26.11.2010 у частині пункту 8.4 та
специфікація до договору, а також,
додаткова угода №1 від 22.12.2010 до
зазначеного договору суперечать
положенням частини 5 статті 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель», оскільки подальше
змінення (збільшення) ціни одиниці
товару, яка була зазначена в конкурсній
пропозиції та на умовах якої було
укладено договір про його закупівлю за
державні кошти не допустимо та
суперечить нормам наведеної статті.

Ухвалою від 10.01.2014 строк розгляду спору
продовжено до 30.01.2014 за клопотанням
відповідача, Державного підприємства
«Керченський морський торговельний
порт».

Прокурор у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Позивач, Міністерство економіки
розвитку і торгівлі України, у судове
засідання не з'явився, проте надав суду
письмові пояснення (а.с. 157 - 158), в яких
зазначив про те, що оскільки матеріали
щодо виявлених порушень законодавства
з питань державних закупівель при
здійсненні Державним підприємством
«Керченський морський торговельний
порт» закупівлі товарів за державні
кошти, а саме закупівлі продуктів
нафтопереробки, у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алдігор»
у Мінекономрозвитку відсутні, то у
Міністерства немає підстав
погоджуватися або спростовувати
позицію прокуратури, викладену в
позові.

Крім того, 23.12.2013 до суду від
представника позивача надійшли
пояснення по справі (а.с. 162 - 164), в яких
він просить позов Керченського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах держави задовольнити в
повному обсязі, оскільки подальше
змінення (збільшення) ціни одиниці
товару, яка була зазначена в конкурсній
пропозиції та на умовах якої було
укладено договір №172, суперечить
положенням частини 5 статті 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель».

Відповідач, Державне підприємство
«Керченський морський торговельний
порт», проти задоволення позовних
вимог заперечував, про що вказав у
письмовому відзиві на позовну заяву
(а.с. 47 - 52), в якому зокрема зазначив про
те, що прокурор у позовній заяві не
обґрунтував необхідність захисту
інтересів держави та не довів, яким
чином оспорюваний правочин порушує
(зачіпає) права та законні інтереси
позивачів у даній справі, у зв'язку з
чим відповідач вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, 09.01.2014 до суду від
представника третьої особи, Державної
фінансової інспекції в Автономній
Республіці Крим, надійшли письмові
пояснення, в яких останній вказує на те,
що ревізією відповідності сплаченої
вартості товарів умовам укладеного
договору №172 від 26.11.2010 встановлено, що
у порушення статті 629 Цивільного
кодексу України портом придбано
дизельного пального, пічного пального,
бензину та олії у січні - березні 2011
року за ціною вище ніж зазначено у
специфікації та яку передбачено
тендерними документами на загальну
суму 889202,91 грн, що є порушенням п. 5 ст. 40
Закону України «Про здійснення
державних закупівель». Крім того,
представник зазначив про те, що в ході
ревізії, звіркою номенклатури ПММ у
специфікації з накладними встановлено,
що у ревізуємому періоді у ТОВ
«Алдігор» придбано ПММ, які не
визначено у специфікаціях, не заявлено
у тендерній документації, тобто без
проведення тендерних процедур на
загальну суму 120111,12 грн, а саме у квітні
- грудні 2010 року у сумі 90981,10 грн та у
січні - березні у сумі 29130,02 грн, що є
порушенням п. 1,5 ст. 4, п.4 ст. 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель». З огляду на викладене,
третьою особою позов підтримується у
повному обсязі.

Представник Міністерства
інфраструктури України у судове
засідання не з'явився, письмових
пояснень по суті спору суду не надав,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином -
рекомендованою кореспонденцією, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення ухвали про порушення
провадження у справі від 18.11.2013
представнику позивача. Представник
позивача звертався до суду із
клопотанням про відкладення розгляду
справи (а.с. 169 - 170), що було задоволено,
проте й в останнє судове засідання не
з'явився.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алдігор» у судове
засідання, також, не з'явився,
письмового відзиву на позовну заяву
суду не представив, кореспонденція
суду спрямовувалася на адресу
відповідача, зазначену у позовній
заяві, а також, у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АВ
№300669 станом на 16.09.2013 (а.с. 26 - 27): пров.
Сенної, 11а, м. Керч, Автономна
Республіка Крим, 98302, проте
кореспонденція повернулася на адресу
суду із позначками «за закінченням
терміну зберігання» (а.с. 41 - 44) та
«організація не значиться» (а.с. 197 - 200).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарським
процесуальним кодексом України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки явка в судове засідання,
згідно зі статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України - це
право, а не обов'язок сторін, справа
може розглядатися без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином суд вважає можливим
розглядати справу за відсутністю
представника відповідача за наявними
документами, які містяться у
матеріалах справи у порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, а також, за відсутністю
представників позивачів та третьої
особи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами конкурсних торгів
26.11.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Алдігор» (продавець
за договором) та Державним
підприємством «Керченський морський
торговельний порт» (покупець за
договором) було укладено договір
купівлі-продажу №172-ОМТС (а.с. 14 - 16),
згідно умов якого продавець продає, а
покупець купує паливно-мастильні
матеріали (товар за договором) у
кількості та за цінами, зазначеним у
специфікації, яка додається до
договору та є його невід'ємною частиною
- додаток №1 (а.с. 17).

Згідно пункту 5.3 договору (в редакції
додаткової угоди №1 до договору від
22.12.2010 (а.с. 18) вартість товару
визначається у відповідності зі ст. 632
Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 4.4 договору, об'єм товару,
визначений пунктом 1.1 даного договору
повинен бути поставлено покупцю у
строк до 31.03.2013.

Пунктами 5.1 та 5.3 договору передбачено,
що сума договору складає 10961610,00 грн, у
т.ч. ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 22.12.2010 до
договору купівлі-продажу від 26.11.2010
№172-ОМТС доповнено розділ 5 пунктом 5.4
наступного змісту: « 5.4 на момент
укладення договору вартість товару
визначена за результатами тендеру та
зазначена у специфікації. У випадку
суттєвої зміни обставин, які впливають
на виконання даного договору, у
відповідності зі статтею 652 Цивільного
кодексу України, вартість товару
визначається виходячи з діючої
номенклатури ринку з реалізації
паливно-мастильних матеріалів.
Документами, що підтверджують суттєву
зміну обставин, що впливають на
виконання договору, є цінова довідка
ТПП України чи її регіонального
відділу, довідка відділу статистики в
м. Керч про діючи ціни на ПММ. Про зміну
цін на ПММ внаслідок суттєвої зміни
обставин, продавець письмово
повідомляє покупця із наданням
підтверджуючих документів у випадку
неприйняття зміни вартості товару
письмово повідомляє продавця. При
відсутності такого повідомлення зміна
вартості вважається прийнятим
покупцем».

Крім того, у специфікації сторони
зазначили, що ціна на товар може
змінюватися в залежності від ціни
пального на ринку.

Однак, на думку прокурора, пункт 8.4
договору купівлі-продажу №172-ОМТС від
26.11.2010 та специфікація до договору щодо
дійсності усіх додаткових угод
оформлених у письмовому вигляді і
підписаних сторонами та можливості
зміни сторонами ціни на товар в
залежності від ціни пального на ринку,
додаткова угода №1 від 22.12.2010 до
вищевказаного договору суперечать
вимогам ч.5 ст. 40 Закону України «Про
здійснення державних закупівель», що
стало підставою для звернення
прокурора до суду із позовною заявою
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу №172-ОМТС від
26.11.2010 у частині пункту 8.4 та
специфікації до договору щодо
дійсності усіх додаткових угод
оформлених у письмовому вигляді і
підписаних сторонами та можливості
зміни сторонами ціни на товар в
залежності від ціни пального на ринку,
а також, визнання недійсною додаткової
угоди №1 від 22.12.2010 до договору
купівлі-продажу №172-ОМТС від 26.11.2010.

Розглянувши зазначену позовну заяву,
суд вважає, що вона задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
правовідносини між відповідачами
виникли на підставі договору
купівлі-продажу, порядок укладання,
внесення змін та розірвання, а також,
підстави для визнання недійсним
зазначеного договору регламентуються
Цивільним кодексом України,
господарським кодексом України, а
також, іншими нормативно-правовими
актами.

Правові та економічні засади
здійснення закупівель товарів, робіт і
послуг за державні кошти регулюються
Законом України «Про здійснення
державних закупівель» (далі - Закон) та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 1 Закону договір про
закупівлю - це договір, який
укладається між замовником і учасником
за результатами процедури закупівлі та
передбачає надання послуг, виконання
робіт або набуття права власності на
товари за державні кошти.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону
договір про закупівлю укладається в
письмовій формі, а у разі здійснення
закупівель за процедурою електронного
реверсивного аукціону - у формі
електронного документа, відповідно до
положень Цивільного та Господарського
кодексів України, законів України "Про
електронний цифровий підпис", "Про
електронні документи та електронний
документообіг" з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
статті 202 Цивільного кодексу України).

Ціна є однією з істотних умов договору
купівлі-продажу.

У відповідності до частин 1, 2 статті 632
Цивільного кодексу України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 1 статті 651 Цивільного
кодексу України).

Таким чином, сторонами при укладанні
додаткової угоди, якою внесено зміни до
договору купівлі-продажу цілком
дотримано порядок внесення змін,
встановлений Цивільним кодексом
України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлюються загальні вимоги,
додержання яких необхідно для чинності
правочину, зокрема частиною 1
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Прокурор та позивач в обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
внесення змін до договору, а саме у
пункт 8.4 договору стосовно того, що
вартість товару визначається у
відповідності зі ст. 632 Цивільного
кодексу України та того, що вартість
товару визначається виходячи з діючої
номенклатури ринку з реалізації
паливно-мастильних матеріалів, а також,
зазначення у специфікації до договору
(додаток №1) положення про те, що ціна на
товари можуть змінюватися сторонами у
залежності від ціни палива на ринку,
суперечать нормам частини 5 статті 40
Закону.

Такі посилання судом не приймаються з
огляду на наступне.

Згідно пункту 2 частини 5 статті 40
Закону умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від змісту
пропозиції конкурсних торгів або
цінової пропозиції (у тому числі ціни
за одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім випадків, зокрема, зміни ціни за
одиницю товару не більш як на 10
відсотків у разі коливання ціни такого
товару на ринку за умови, що зазначена
зміна не призведе до збільшення суми,
визначеної в договорі.

10 відсотків відраховується від ціни
товару, що була визначена на дату
укладення договору про закупівлю, яка
зазначається в оголошенні про
результати процедури закупівлі. Крім
того, замовник відповідно до
зазначеної норми може укласти декілька
додаткових угод до договору про
закупівлю про зміну ціни конкретного
товару в межах 10 відсотків ціни,
вказаній в первинному договорі про
закупівлю (Роз'яснення Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України, від 17.11.2011, № 3302-25/14028-08 "Щодо
застосування законодавства у сфері
державних закупівель").

Протоколом розкриття пропозицій
конкурсних торгів від 27.10.2010 визначено
тендерні пропозиції учасників торгів,
зокрема, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алдігор» у розмірі
10961610,00 грн, який визначений переможцем
торгів.

Пунктом 5.1 договору визначена сума
договору у розмірі 10961610,00 грн, що не
перевищує суми, запропонованої
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Алдігор».

Зазначена сума в результаті внесених
сторонами змін у договір не
збільшилася.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Прокурором до позовної заяви в
обґрунтування позовних вимог надано
акт Контрольно-ревізійного управління
в Автономній Республіці Крим від 09.06.2011,
а також, відомість залишково сплаченої
вартості за товар за 1 квартал 2011 року
відповідачем, Державним підприємством
«Керченський морський торговельний
порт» (а.с. 30 - 33), проте не доведено, що
фактично сплачена Державним
підприємством «Керченський морський
торговельний порт» сума за товар,
перевищила договірну ціну.

Крім того, специфікація до договору, в
якій зазначено, що ціни на товар можуть
змінюватися сторонами у залежності від
цін палива на ринку, була узгоджена та
підписана сторонами одночасно із
договором та є невід'ємною частиною
зазначеного договору, у зв'язку з чим не
суперечить нормам закону та не
підлягає визнанню недійсною.

Додаткова угода №1 від 22.12.2010, також не
суперечить нормам закону, оскільки
сторонами цілком дотримана процедура
внесення змін до договору.

Таким чином, визнанню недійсними не
підлягають пункт 8.4 договору
купівлі-продажу№172-ОМТС від 26.11.2010 щодо
дійсності усіх додаткових угод
оформлених у письмовому вигляді і
підписаних сторонами, специфікація до
договору щодо можливості зміни
сторонами ціни на товар в залежності
від ціни пального на ринку, а також,
додаткова угода №1 від 22.12.2010 до
договору, оскільки відповідають
вимогам закону та не суперечать
Цивільному кодексу України, Закону
України «Про здійснення державних
закупівель», іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави.

Посилання позивача на те, що ревізією
відповідності сплаченої вартості
товарів умовам укладеного договору №172
від 26.11.2010 встановлено, що у порушення
статті 629 Цивільного кодексу України
портом придбано дизельного пального,
пічного пального, бензину та олії у
січні - березні 2011 року за ціною вище
ніж зазначено у специфікації та яку
передбачено тендерними документами на
загальну суму 889202,91 грн, що є порушенням
п. 5 ст. 40 Закону України «Про
здійснення державних закупівель». Крім
того, представник зазначив про те, що в
ході ревізії, звіркою номенклатури ПММ
у специфікації з накладними
встановлено, що у ревізуємому періоді у
ТОВ «Алдігор» придбано ПММ, які не
визначено у специфікаціях, не заявлено
у тендерній документації, тобто без
проведення тендерних процедур на
загальну суму 120111,12 грн, а саме у квітні
- грудні 2010 року у сумі 90981,10 грн та у
січні - березні у сумі 29130,02 грн, що є
порушенням п. 1,5 ст. 4, п.4 ст. 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель» судом не приймаються,
оскільки за загальним правилом
невиконання чи неналежне виконання
правочину не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання правочину
недійсним. У такому разі
заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним. пункт 2.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 29.05.2013, № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними").

Посилання відповідача у відзиві на
позовну заяву на те, що позивачі у
справі не вірно визначені прокурором
судом не приймаються з огляду на те, що
відповідно до статті 7 Закону державне
регулювання та контроль у сфері
закупівель здійснюють Уповноважений
орган, а саме Мінекономіки та інші
органи відповідно до їх компетенції.

Згідно з Положенням, затвердженим
Указом Президента України від 31.05.2011
№634/2011 Міністерство економічного
розвитку і торгівлі України є
правонаступником Міністерства
економіки України та спеціально
уповноваженим органом у сфері
державних закупівель.

Відповідно до положення про
Міністерство інфраструктури України,
затвердженого Указом Президента
України від 12.05.2011, Міністерство
інфраструктури України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні та
забезпеченні реалізації державної
політики у сфері морського транспорту.

Щодо розподілу судового збору суд
вважає необхідним зазначити наступне.

У разі повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду. (Постанова
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України").

Таким чином, у зв'язку з тим, що
прокурором заявлено дві вимоги
немайнового характеру, а мінімальна
заробітна плата на 01.01.2013 складала 1147,00
грн, стягненню з позивачів підлягає
сума у розмірі 2294,00 грн, яка
розподіляється між сторонами у рівних
частинах на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повне
рішення складено 27.01.2014.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Міністерства
економіки розвитку і торгівлі України
до Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1147,00 грн.

3. Стягнути з Міністерства
інфраструктури України до Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1147,00 грн.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
О.Л. Медведчук