ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
Справа № 904/7947/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Широбокової
Л.П. - доповідача

суддів: Пруднікова В.В.,
Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання
Євстигнеєвій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кононович О.М. -
довіреність від 13.09.2010 р.

від відповідача: Кукуруза К.В.- наказ №
1-К від 28.07.1999р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства "Украгрокомплекс", м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 02.12.2013р. у справі №904/7947/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРТ-БІЗНЕС ПЛЮС",

м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого

підприємства
"Украгрокомплекс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 215742,31 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 02.12.2013р.
(суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено
частково. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничого підприємства
"Украгрокомплекс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРТ-БІЗНЕСПЛЮС" 169
600,00 грн боргу, 5000,00 пені, 1814,71 грн - 3%
річних, 4 370,07 грн судових витрат. В
решті позову відмовлено на підставі ч. 1
ст. 233 Господарського кодексу України.
Крім того, повернуто Товариству з
обмеженою відповідальністю
"АРТ-БІЗНЕСПЛЮС" з державного бюджету
зайво сплачений згідно платіжного
доручення №4288 від 16.09.2013р. судовий збір
у сумі 769,18 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство "Украгрокомплекс"
звернулось із апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з`ясування обставин
справи, просить рішення в частині
стягнення пені та 3% річних скасувати.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що не
підписував та не укладав договір №15
від 03.01.2012р., яким Позивач обґрунтовує
позовні вимоги, у зв`язку з чим вимоги
про стягнення пені є безпідставними.
Крім того, не вважає себе таким, що
порушив грошове зобов`язання в
розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України. Звернув увагу на безпідставну
відмову судом першої інстанції у
задоволенні клопотання про
призначення почеркознавчої
експертизи, а також на не дослідження
оригіналу договору.

Позивач проти апеляційної скарги
заперечує, посилаючись на
відповідність рішення суду обставинам
справи, вказує, що оригінал договору
знаходиться в матеріалах справи та був
досліджений судом; постачання товару
саме на підставі договору
підтверджується матеріалами справи;
заборгованість визнана відповідачем
та до цього часу не сплачена. Вважає, що
судом правомірно відхилено клопотання
відповідача про призначення
експертизи, оскільки останній не
зазначив, які ж питання повинен
з'ясувати експерт, та всі доводи
відповідача спростовані матеріалами
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, проте, з
урахуванням ч.2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення господарського суду
Дніпропетровської області підлягає
частковому скасуванню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АРТ-БІЗНЕС ПЛЮС" -
постачальник (надалі - Позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю науково-виробничим
підприємством "Украгрокомплекс" -
покупець (надалі - Відповідач) був
укладений договір поставки №15 (надалі -
Договір) строком дії з моменту
підписання до 31.12.2012р. та з умовою
пролонгації на наступний календарний
рік в разі відсутності письмового
повідомлення сторін про припинення
його дії за 30 днів до закінчення строку
дії (п. 9.1. Договору). Доказів припинення
Договору сторонами не надано. Строк
його дії продовжено до 31.12.2013р.

Відповідно до п.1.1. Договору Позивач
зобов'язався передати Відповідачу
продукти харчування (товар) в
асортименті, а Відповідач - прийняти та
оплатити товар згідно документів у
відповідності з умовами Договору.

У квітні 2013 року Позивач здійснив
поставку товару (цукру вагового)
Відповідачу на загальну суму 250 600 грн,
що підтверджується накладними №1069 від
01.04.2013р. на суму 62 000 грн, №1256 від 16.04.2013р.
на суму 93 900 грн та №1437
від 30.04.2013р. на суму 94 700 грн. Відповідач
прийняв товар, про що наявний підпис
представника та печатка підприємства у
графі «отримав» зазначених накладних,
та визнав відносини із Позивачем з
поставки товару за ними (а.с. 67). Проте,
заперечив проти укладання Договору зі
свого боку, вважає, що між ним та
Позивачем була досягнута домовленість
шляхом вчинення конклюдентних дій,
тобто відбулися бездоговірні
відносини. Договір не погоджений ним та
не підписаний, тому не породжує жодних
прав та обов`язків, зокрема, щодо оплати
товару у встановлений ним строк та
сплати пені в разі прострочення.
Вказана позиція Відповідача стала
підставою для заявлення ним клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи, у
задоволенні якого судом першої
інстанції було відмовлено.

Дослідивши екземпляри Договору
(оригінали), надані Позивачем і
Відповідачем (а.с.56,75), колегія суддів
доходить висновку, що підпис керівника
Відповідача Кукурузи К.В., як і відтиск
печатки підприємства, відсутні на
екземплярі договору Відповідача, тоді
як екземпляр Договору Позивача
підписаний обома сторонами, наявні
відтиски печаток обох підприємств. За
текстом екземпляри Договору є
автентичними один одному. Тому судом
першої інстанції було правомірно
відмовлено у задоволенні клопотання
про призначення експертизи, оскільки
відсутність підпису керівника
Відповідача на «своєму» екземплярі
Договору не є підставою вважати його
неукладеним. Виконання (схвалення)
Договору підтверджується накладними, в
тому числі і податковими (а.с.30, 32,34), які
містять посилання на Договір та
частковою оплатою за отриманий товар.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що постачання товару
відбувалося саме на виконання Договору
та заперечення Відповідача з цього
приводу безпідставні.

Згідно зі ст. 265 Господарського
кодексу України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що
оплата товару здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Позивача протягом 14
календарних днів після отримання
товару.

Відповідач вчасно оплату за
отриманий товар не здійснював, всього
сплатив 81 000 грн, що підтверджується
платіжними дорученнями №776 від 17.04.2013р.,
№637 від 01.04.13р., №838 від 23.04.13р.,
заборгованість становить 169 600,00 грн, що
не заперечується Відповідачем та
підтверджується актом взаємних
розрахунків від 30.06.2013р. (а.с. 28).

Доказів оплати боргу в сумі 169 600,00 грн
суду не надано. Відтак, господарський
суд дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості - 169 600,00 грн.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідальність за порушення
зобов'язань встановлена сторонами в
пункті 6.3. Договору, згідно якого у
випадку несвоєчасної оплати продукції
у встановлені цим Договором строки,
Відповідач сплачує Позивачу пеню у
розмірі 0,2 % від несплаченої суми за
кожний день прострочення.

27.11.2013р. Позивачем до суду першої
інстанції була надана заява про
зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення пені до 8 460,21 грн.

Розрахунок пені здійснений Позивачем
з урахуванням вимог Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань» в
межах подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла у період, за який нарахована
пеня. По накладній від 16.04.2013р. за
заявлений період з 01.05.2013р. по 15.09.2013р.
пеня становить 3 976,88 грн, по накладній
від 30.04.2013р. за період з 15.05.2013р. по
15.09.2013р. - 4 483,33 грн, вірно розрахована
Позивачем. Судом першої інстанції
зменшено пеню до 5000,00 грн.

Частиною 1 ст. 233 Господарського
кодексу України встановлено: у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (ч.
3 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України). При цьому, вирішуючи,
в тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо (п.
3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011р.)

Правомірно пославшись на вище
наведені правові норми, суд першої
інстанції не навів винятковості
обставин, інших підстав та доказів для
зменшення пені.

Розмір неустойки, заявленої
Позивачем, є незначним порівняно з
боргом, оплата Відповідачем здійснена
лише на 10% від боргу, заборгованість не
сплачується 8 місяців, що є значним
простроченням. Крім того, сторонами не
було заявлено жодних клопотань та не
зазначено підстав для зменшення пені.
Виходячи з наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що випадок не є
винятковим і підстави для зменшення
пені відсутні. Пеня підлягає стягненню
у повному обсязі в сумі 8 460,21 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції, а також
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

3% річних за період прострочення з
01.05.2013р. по 15.09.2013р., розраховані по
накладній від 16.04.2013р. на суму боргу 74 900
грн складають 849,55 грн, по накладній від
30.04.2013р. за період з 15.05.2013р. по 15.09.2013р. на
суму боргу 94 700 грн - 965,16 грн. У
сукупності по періодах з 01.05.2013р. по
15.09.2013р. 3% річних становлять 1814,71 грн,
вірно розраховані Позивачем та
підлягають стягненню.

Інфляційні втрати у сукупності по
періодах з 01.05.2013р. по 01.07.2013р.
становлять 169,60 грн, вірно розраховані
Позивачем та підлягають стягненню з
Відповідача. При цьому, суд першої
інстанції взагалі не розглянув позовні
вимоги про стягнення інфляційних
втрат, висновки щодо правомірності чи
неправомірності їх нарахування в
рішенні суду відсутні.

Частиною 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір у спорах,
що виникли при виконанні договорів,
відноситься на сторони пропорційно
задоволеним вимогам.

Судом було стягнуто з Відповідача
судовий збір у сумі 4 370,07 грн, тобто у
розмірі, виходячи з первісних позовних
вимог при їх задоволенні у повному
обсязі, а не у сумі, пропорційній
задоволеним вимогам (2% від стягнутого з
Відповідача), що становитиме 3 600,89 грн.

Оскільки, Позивачем зменшені позовні
вимоги, суд першої інстанції
правомірно застосував положення п.1 ч.1,2
ст. 7 Закону України «Про судовий збір»
та повернув зайво сплачений Позивачем
судовий збір у сумі 769,18 грн. В цій
частині рішення суду підлягає
залишенню без змін.

За викладених обставин, підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні, проте рішення суду першої
інстанції, як прийняте при невірному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, що призвели до
прийняття невірного рішення, підлягає
частковому скасуванню відповідно до п.4
ч.1 ст. 104 Господарського процесуального
кодексу України.

Витрати по апеляційній скарзі
підлягають віднесенню на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничого підприємства
"Украгрокомплекс" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.12.2013р.
у справі №904/7947/13 скасувати частково в
частині стягненої суми пені та відмови
в стягненні інфляційних втрат.

В цій частині прийняти нове рішення,
виклавши абзац 1,2,3 резолютивної
частини рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства "Украгрокомплекс" - 49005, м.
Дніпропетровськ, вул. Берегова, 145,
на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АРТ-БІЗНЕСПЛЮС" - 49006, м.
Дніпропетровськ, вул. Робоча, 23/35,
борг - 169 600, 00 грн (сто
шістдесят дев`ять тисяч шістсот грн 00
коп), пеню - 8 460,21 грн (вісім тисяч
чотириста шістдесят грн 21 коп), 3% річних
- 1814,71 грн (одну тисячу вісімсот
чотирнадцять грн 71 коп), інфляційні
втрати - 169,60 грн (сто шістдесят дев`ять
грн 60 коп), судовий збір за розгляд
позовної заяви - 3 600,89 грн (три тисячі
шістсот грн 89 коп)».

В решті рішення суду залишити без
змін.

Виконання постанови щодо видачі
наказу та ухвали про повернення зайво
сплаченого судового збору доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцятиденного строку з дати її
прийняття.

Повний текст постанови складений
17.01.2014р.

Головуючий суддя
Л.П. Широбокова

Суддя
В.В. Прудніков

Суддя
Е.В. Орєшкіна