м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
до Відкритого
акціонерного товариства «Національна
про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 5 444,30 грн.
Суддя
У судовому засіданні брали участь
представники учасників судового
Від позивача: Леонов О.Є. - дов. № 3398/18
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
На розгляд господарського суду м. Києва
передано позов Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до
Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу в розмірі 5 444,30 грн. в
результаті настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 05.10.2012 р. в м. Боярка,
Києво-Святошинського району, Київської
області, по вул. Садова, 9, о 13 год. 40 хв.
за участю транспортного засобу «Пежо
107», державний номер АА5929КО, що належить
Кушнірову Віталію Андрійовичу, під
його керуванням, та транспортного
засобу «Хюндай», державний номер
АІ7110СН, що належить Прусу Анатолію
Миколайовичу, під його керуванням.
Ухвалою суду від 14.11.2013 р. порушено
призначено її розгляд на 18.12.2013 р.,
зобов'язано сторін надати певні
Через відділ діловодства суду 22.11.2013 р.
від позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду та 18.12.2013 р.
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву, які долучено до
матеріалів справи.
Представник позивача у судовому
засіданні 18.12.2013 р. заявив клопотання
про витребування у МТСБУ інформації
відносно полісу № АВ/7551286.
Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив.
Ухвалою суду від 18.12.2013 р. розгляд
справи було відкладено до 15.01.2014 р. у
зв'язку з неявкою представника
відповідача у судове засідання та для
здійснення судового запиту до МТСБУ
для витребування інформації.
Через відділ діловодства суду 31.12.2013 р.
від МТСБУ надійшла відповідь на запит
суду, яка долучена до матеріалів
справи.
У судовому засіданні 15.01.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове
засідання повторно не з'явився, про
призначене судове засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив.
На запитання суду щодо наявності
додаткових обставин, що мають значення
для справи, представник позивача
повідомив, що ним подані всі докази, які
мають значення для вирішення справи по
суті, судом досліджені всі обставини
справи і на підставі зібраних доказів
можливо прийняти рішення у справі.
У судовому засіданні 15.01.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення у даній справі.
Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
05.10.2012 р. в м. Боярка,
Києво-Святошинського району, Київської
області, по вул. Садова, 9, о 13 год. 40 хв.
за участю транспортного засобу «Пежо
107», державний номер АА5929КО, що належить
Кушнірову Віталію Андрійовичу, під
його керуванням, та транспортного
засобу «Хюндай», державний номер
АІ7110СН, що належить Прусу Анатолію
Миколайовичу, під його керуванням,
сталася дорожньо-транспортна пригода.
Прус А.М., керуючи транспортним засобом
«Хюндай», державний номер АІ7110СН,
рухаючись заднім ходом, для
забезпечення безпеки руху не звернувся
за допомогою сторонніх осіб, внаслідок
чого допустив зіткнення з автомобілем
«Пежо 107», державний номер АА5929КО, чим
порушив ст. 124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, що
призвело до пошкодження транспортних
Про наведене свідчить первинна довідка
ДАІ, відомість №9084057 про
дорожньо-транспортну пригоду та
постанова Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
22.10.2012 р. в адміністративній справі №
3-3584/12, відповідно до якої Пруса А.М.
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та було піддано
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00
коп.

У відповідності до частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України,
преюдиціальне значення для
господарського суду мають вирок суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, щодо певних подій та ким
вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів.
Рішення господарського суду не може
обґрунтовуватись тільки довідкою
органу ДАІ або постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Факти, які встановлені постановою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22.10.2012 р. в
адміністративній справі № 3-3584/12, у
відповідності до статті 35
Господарського процесуального кодексу
України, мають преюдиціальне значення.

Вищезазначеною постановою визнано
винним Пруса А.М. у вчиненні
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу про адміністративне
правопорушення України.

Внаслідок вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено транспортний засіб «Пежо
107», державний номер АА5929КО, що належить
Кушнірову Віталію Андрійовичу.

Відносини, пов'язані із страхуванням,
регулюються параграфом 2 глави 35
Господарського кодексу України, главою
67 Цивільного кодексу України, Законом
України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про
страхування» (надалі - Закон України
«Про страхування»), а відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів - також Законом України від
01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (надалі - Закон
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування», страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу
України встановлено, що страхування
може здійснюватися на основі договору
між страхувальником і страховиком
(добровільне страхування) або на основі
закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
страхування», страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім
залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6
Закону України «Про страхування», є
видом добровільного страхування.

В частині 1 ст. 6 даного Закону
зазначено, що добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування,
що встановлюються страховиком
самостійно відповідно до вимог цього
Закону. Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

В статті 16 Закону України «Про
страхування» визначено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Між Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(страховик) та Кушніровим В.А.
(страхувальник) було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 72331Га/12к-03 від 24.05.2012 р., у
відповідності до умов якого страховик
застрахував майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом, а саме -
автомобілем марки «Пежо 107», державний
номер АА5929КО, що належить Кушнірову
Віталію Андрійовичу.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування» передбачено, що страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського
кодексу України, за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

На підставі заяви про настання події,
що має ознаки страхового випадку за
договором добровільного страхування
ТЗ, від 08.10.2012 р. та рахунку-фактури №
ВТпС-0004683 від 11.10.2012 р. Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «АХА Страхування» було
здійснено розрахунок страхового
відшкодування та складено страховий
акт № 1.002.12.03384/VESKO29154 від 26.10.2012 р.
транспортного засобу «Пежо 107»,
державний номер АА5929КО, та встановлена
сума страхового відшкодування у
розмірі 5 954,30 грн.

Статтею 29 Закону України «Про
страхування» передбачено, що у зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Позивач повідомив суду, що він свої
зобов'язання перед страхувальником за
договором добровільного страхування
наземного транспорту № 72331Га/12к-03 від
24.05.2012 р. виконав належним чином,
перерахувавши згідно з платіжним
дорученням № ДП00010631 від 29.10.2012 р. 5 954,30
грн. страхового відшкодування
Кушнірова В.А. на рахунок ТОВ «ВіДі
Авеню».

Враховуючи те, що у постанові
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22.10.2012 р. в
адміністративній справі № 3-3584/12
встановлено, що з вини Пруса А.М., який
керував автомобілем «Хюндай»,
державний номер АІ7110СН, сталася
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої відбулося зіткнення з
транспортним засобом «Пежо 107»,
державний номер АА5929КО, він є особою,
відповідальною за збиток, заподіяний
автомобілю «Пежо 107», державний номер
АА5929КО.

З огляду на те, що Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «АХА Страхування» на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту № 72331Га/12к-03 від
24.05.2012 р. внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди,
яка сталася 05.10.2012 р. в м. Боярка,
Києво-Святошинського району, Київської
області, по вул. Садова, 9, о 13 год. 40 хв.
виплачено страхове відшкодування
Кушнірова В.А. - власника автомобіля
«Пежо 107», державний номер АА5929КО,
позивачем, у відповідності до положень
статті 27 Закону України «Про
страхування» та статей 993 та 1191
Цивільного кодексу України, отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду, а
саме, до страхової організації, якою
здійснено обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу
«Хюндай», державний номер АІ7110СН, водій
якого винний у скоєнні ДТП, - Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта».

За таких обставин на розгляд
господарського суду міста Києва були
передані позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до
Відкритого акціонерного товариства
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" про стягнення суми
страхового відшкодування у розмірі 5
444,30 грн., завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 05.10.2012 р. в м. Боярка,
Києво-Святошинського району, Київської
області, по вул. Садова, 9, о 13 год. 40 хв.
за участю транспортного засобу «Пежо
107», державний номер АА5929КО, що належить
Кушнірову Віталію Андрійовичу, під
його керуванням, та транспортного
засобу «Хюндай», державний номер
АІ7110СН, що належить Прусу Анатолію
Миколайовичу, під його керуванням.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України
«Про страхування», страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів відноситься до обов'язкових
видів страхування, що здійснюються в
Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» встановлено, що
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої підпунктом «а»
пункту 41.1 статті 41 цього закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд
відзначає, що незалежно від джерела
виникнення права позов щодо
відшкодування збитків подається до
особи, відповідальної за завдані
збитки, проте враховуючи те, що
цивільна відповідальність винної
особи застрахована, позов може бути
заявлений також і до юридичної особи,
яка застрахувала відповідальність
власника транспортного засобу
«Хюндай», державний номер АІ7110СН,
зокрема до відповідача у даній справі -
Відкритого акціонерного товариства
"Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" (дана правова позиція
підтверджується також постановою ВГСУ
від 05.12.2006 року № 54/53-06).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено, що шкода, завдана майну
фізичної чи юридичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного
кодексу України, шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи в розмірі виплаченого
відшкодування.

Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язковий ліміт
відповідальності страховика (страхова
сума) - це грошова сума, в межах якої
страховик зобов'язаний провести
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування.

У відповідності до п. 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України
«Про страхування» страхове
відшкодування не може перевищувати
прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування в
межах фактичних витрат переходить
право вимоги (регресу), яке
страхувальник, що одержав страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що для отримання
страхового відшкодування особа, яка
має право на відшкодування, подає
страховику відповідну заяву.

У відповідності до п.п. 36.2. Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода
розглядається в цивільній,
господарській або кримінальній справі,
перебіг цього строку припиняється до
дати, коли страховику (у випадках,
передбачених статтею 41 цього закону, -
МТСБУ) стало відомо про набрання
рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення
страхового відшкодування чи інші
документи, необхідні для прийняття
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати),
подані з порушенням строку,
встановленого цим Законом, строк
прийняття рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та його виплату
збільшується на кількість днів такого
прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик (МТСБУ) зобов'язаний
направити заявнику письмове
повідомлення про прийняте рішення.

Перебіг позовної давності щодо вимог
страховика про відшкодування збитків у
порядку регресу починається з моменту
виконання страховиком свого
зобов'язання за договором
добровільного страхування (постанова
Вищого господарського суду України №
58/168 від 27.03.12 р.).

31.12.2013 р. через відділ діловодства суду
від МТСБУ надійшла відповідь на
судовий запит з інформацією з єдиної
централізованої бази даних МТСБУ,
відповідно до якої полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/7551286 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) - 50 000,00
грн. та франшиза - 510,00 грн.

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції від 14.08.11 р.,
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
можуть укладатися на умовах:

- страхування відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах (договір I типу);

- страхування відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
будь-якого транспортного засобу або
одного з транспортних засобів,
зазначених у договорі, особою, вказаною
в договорі страхування (договір II типу);

- страхування відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, особою, вказаною
в договорі страхування, або однією з
осіб, зазначених у договорі (договір III
типу).

Позивачем було направлено на адресу
відповідача регресну вимогу на виплату
страхового відшкодування на суму 5 954,30
грн. (вих. № 3054/2 від 04.07.2013 р.) за полісом
№ АВ/7551286 в порядку регресу.

Однак станом на день звернення
позивача з даним позовом до суду суму
страхового відшкодування в порядку
регресу відповідач не сплатив.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Позивачем належним чином доведене
порушення його прав зі сторони
відповідача.

При цьому варто відзначити, що
обмеження заявників у праві на судовий
захист шляхом відмови у задоволенні
позову за відсутності доказів
попереднього їх звернення до сторони з
вимогами, оформленими в інший спосіб,
ніж позов (відмінними від нього),
фактично призводить до порушення
принципів верховенства права,
доступності судового захисту,
суперечить положенням частини другої
статті 124 Конституції України та
позиції Конституційного Суду України в
рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у
справі за конституційним зверненням
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про досудове
врегулювання спорів), згідно з якою
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту (аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 28.11.2011 року у справі №
43/308-10).

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

18.12.2013 р. через відділ діловодства суду
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву, в якому відповідач
визнав вимоги позивача безпідставними,
а позов таким, що не підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідач зазначив, що належним
доказом розміру заподіяного збитку є
відповідний висновок спеціаліста
автотоварознавця або звіт експерта,
проведений з урахуванням відомостей
про пошкодження автомобіля внаслідок
ДТП, а позивач таких доказів не надав і
визначив розмір суми матеріального
збитку, виходячи з рахунку-фактури №
ВТпС-0004683 від 11.10.2012 р.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд визнав обставини, на
які посилається відповідач у своєму
відзиві на позовну заяву,
безпідставними та необґрунтованими.

Приймаючи до уваги лист Верховного
Суду України "Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування" від 19.07.2011 року,
яким роз'яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля, суд визнав
правомірною встановлену позивачем
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу
«Пежо 107», державний номер АА5929КО, що
належить Кушнірову Віталію
Андрійовичу, відповідно до
рахунку-фактури № ВТпС-0004683 від 11.10.2012 р.

Такої позиції дотримується і Вищий
господарський суд України у постанові
від 15.01.2013 р. по справі №5011-72/9778-2012.

Також відповідач зауважив, що до суми
страхового відшкодування позивач
безпідставно включив суму податку на
додану вартість, оскільки жодних
підтверджень того, що СТО, де
здійснювався ремонт автомобіля «Пежо
107», державний номер АА5929КО, є платником
податку на додану вартість позивач не
надав.

Господарський суд вважає обставини, на
які посилається відповідач,
безпідставними, оскільки відповідачем
не доведено протилежного, а те, що
викладене у відзиві, є лише припущенням
та не підтверджено належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі
надані сторонами докази, документи та
пояснення в їх сукупності, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених правових норм,
господарський суд м. Києві дійшов
висновку про обґрунтованість вимог
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
до Відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» щодо стягнення 5 444,30
грн. суми страхового відшкодування в
порядку регресу в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 05.10.2012 р. в м. Боярка,
Києво-Святошинського району, Київської
області, по вул. Садова, 9, о 13 год. 40 хв.
за участю транспортного засобу «Пежо
107», державний номер АА5929КО, що належить
Кушнірову Віталію Андрійовичу, під
його керуванням, та транспортного
засобу «Хюндай», державний номер
АІ7110СН, що належить Прусу Анатолію
Миколайовичу, під його керуванням.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 979, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1198 Цивільного
кодексу України; 352, 354 Господарського
кодексу України, 32, 33, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д,
ідентифікаційний код 00034186) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) 5 444
(п'ять тисяч чотириста сорок чотири)
грн. 30 коп. страхового відшкодування в
порядку регресу та 1 720 (одна тисяча
сімсот двадцять) грн. 50 коп. витрат на
сплату судового збору.

3. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня складення його повного
тексту і може бути оскаржене в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Повне рішення складено 17.01.2014 р.

Суддя
Гавриловська І.О.