ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.2014
Справа № 905/8633/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Подколзіної Л.Д., при
секретарі судового засідання Татькові
М.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовною заявою:Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовтраксервіс», м.Маріуполь
Донецької області

до відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Леко-Дон»,
м.Донецьк

про стягнення 59728,25грн.

за участю уповноважених сторін:

від позивача - Краснова І.О. -
представник по довіреності від 18.12.13

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Азовтраксервіс», м.
Маріуполь Донецької області звернувся
до господарського суду з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Леко-Дон»,
м. Донецьк грошових коштів у розмірі 58
043,33грн.

Крім того, просить суд стягнути з
відповідача судові витрати, пов'язані
з правовою допомогою, наданою
адвокатом Красновою І.О. у розмірі 1
000грн. відповідно до договору про
надання юридичних послуг по
господарській справі від 01.09.13р.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору №51
поставки товару від 10.09.12р. в частині
розрахунків за поставлений товар,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем
представлено копії вказаних
договорів, копії додатків №1-№4 до
договору, копію акту звірки від 20.07.2011р.,
копії видаткових накладних №468 від
13.09.2012р.,№466 від 12.09.2012р., копію договору
про надання юридичних послуг по
господарській справі від 01.09.13р., копію
додаткової угоди від 01.09.2013р., копію
довідки від 12.09.2013р., копію квитанції.

15 січня 2014р. через канцелярію
господарського суду від позивача у
матеріали справи надійшла заява від
10.01.2014р. про збільшення розміру
позовних вимог в порядку ст.22 ГПК
України, в якій просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Леко-Дон»
борг у сумі 36 322,96грн., 20% штрафу у
розмірі 7 264,59грн., 24% річних від
простроченої суми на протязі всього
часу прострочення 10 892,23грн., пеню у сумі
5 248,47грн. (Усього 59 728,25грн.) Крім того,
просить суд стягнути з відповідача
судові витрати, пов'язані з правовою
допомогою, наданою адвокатом Красновою
І.О. у розмірі 6 000грн. згідно договору
про надання юридичних послуг по
господарській справі від 18.12.2013р. Суд
розглядає позовні вимоги з урахуванням
поданої заяви.

У судовому засіданні 15.01.2014р.
представник Позивача підтримав
позовні вимоги з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
наполягаючи на вирішенні спору
незалежно від відсутності Відповідача
та вказуючи про відсутність будь-яких
додаткових доказів на їх
підтвердження.

Відповідач у судове засідання без
пояснення причин не з'явився, своєї
позиції по суті заявлених вимог до
відома суду не довів, відзиву та
доказів сплати стягуваних сум або
припинення відповідних грошових
зобов'язань у інший спосіб не надав,
хоча повідомлявся про судовий розгляд
належним чином шляхом своєчасного
надсилання ухвал за адресою
місцезнаходження.

Суд вважає за можливе розглянути спір
за наявними в справі матеріалами в
порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки їх цілком достатньо для
правильної юридичної кваліфікації
спірних правовідносин, а неявка без
пояснення причин представника
належним чином повідомленого
Відповідача та ненадання ним певних
доказів у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33
та 77 цього Кодексу не перешкоджає
вирішенню спору та не може вважатися
підставою для відкладання розгляду
справи.

Дійсно, судом було надано достатньо
часу для формування і доведення до
відома суду позиції по суті
розглядуваного спору з
підтверджуючими доказами (у разі
наявності), а встановлення правової
визначеності довкола заявлених вимог
не може перебувати у залежності від
бажання сторони здійснювати свої
процесуальні права.

Вислухавши у судовому засіданні
представника Позивача та дослідивши
матеріали справи і оцінивши надані
суду докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в с т а н о в и в :

10 вересня 2012р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Азовтраксервіс», м. Маріуполь
Донецької області (далі по
тексту-Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Леко-Дон», м. Донецьк (далі по
тексту-Постачальник) був укладений
договір №51 поставки товару, згідно
умов якого Постачальник зобов'язався
передати у власність Покупця товари
(автошини до вантажної,
сільськогосподарської або
спецтехніки) в асортименті, кількості
та по ціні в українській гривні згідно
заявки Покупця, узгодженій сторонами
за допомогою факсового або
електронного зв»язку, або в усній
формі, а покупець зобов'язався прийняти
та оплатити його на умовах даного
договору.

До вказаного договору сторонами
складені та підписані додатки №1-№4.

Пунктом 4.3 договору сторони погодили,
що оплата товару здійснюється покупцем
на підставі даного договору та
видаткових накладних до нього шляхом
переводу безготівкових грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника або шляхом внесення
готівкових коштів в касу постачальника
протягом 30 календарних днів з моменту
поставки.

Згідно п.10.3 договору він діє до 31.12.2012р.
включно, але в кожному випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов»язань по даному договору. У
випадку, якщо ні одна із сторін за 15
календарних днів до сплину строку дії
договору письмово не сповістить другу
сторону про розірвання договору, дія
даного договору автоматично
пролонгується на наступний
календарний рік.

Враховуючи вищезазначене, договір, на
який посилається позивач, вважається
судом укладеним, так як в ньому
сторонами передбачені всі істотні
умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності,
виконуються на підставі договорів.

За своїм змістом та правовою природою
договір №51 поставки товару від 10.09.12р.,
на який позивач посилається як на
підставу своїх вимог, є договором
поставки та підпадає під правове
регулювання норм статті 712 ЦК України
та статей 264-271 ГК України. В частині, що
не суперечить Договору, до вказаного
правочину також застосовуються норми
ЦК України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК
України).

За умовами статті 193 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону і
укладеного договору.

Господарським судом встановлено, що по
видатковим накладним №468 від 13.09.2012р.,
№466 від 12.09.2012р. позивач передав, а
повноважна особа відповідача отримала
товар на загальну суму 50 376,67грн.

З представлених видаткових накладних
вбачається, що вони підписані обома
сторонами, скріплені печатками без
жодних зауважень, містять всі
необхідні відомості про товар, а також
містять відомості про фактичне
отримання товару. Тобто, за своїми
ознаками такі накладні є
підтвердженням передачі позивачем та
приймання відповідачем спірного
товару.

Отже за розрахунком позивача борг
відповідача перед ним складає 36 322,96грн.

Оскільки відповідачем отриманий товар
у позивача без будь-яких зауважень,
оплата повинна здійснюватись в термін,
передбачений сторонами у договорі, так
як відповідно до загальних умов
виконання зобов'язання викладених в
ст.ст. 526,530 ЦК боржник повинен сплатити
одержаний товар в строки, передбачені
умовами договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 692 ЦК зазначено, що отриманий
товар повинний бути оплачений у
повному обсязі за встановленою ціною.

Матеріалами справи доведено, що в
порушення 4.3 договору, відповідач
отриманий товар не сплатив у повному
обсязі.

Таким чином, на час звернення з позовом,
сума заборгованості складає 36 322,96грн.

Приймаючи до уваги, що позивачем
доведені факти передачі товару
відповідачу та його несплати у
встановлені договором терміни,
господарський суд задовольняє вимогу
позивача щодо стягнення суми
заборгованості в повному обсязі.

Матеріалами справи доведено, що строки
виконання грошового зобов'язання
відповідачем порушені, так як до
пред'явлення позивачем позову щодо
стягнення 24% річних фактично
залишилось невиконаним грошове
зобов'язання відповідача перед
кредитором.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1
статті 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Положення цієї статті застосовуються
до боржника у разі порушення ним
грошового зобов'язання в не залежності
від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК
України відсотки річних та інфляційні
витрати підлягають нарахуванню до
моменту фактичного виконання
грошового зобов'язання.

Пунктом 5.1 договору сторони збільшили
розмір річних до 24 відсотків.

Враховуючи, що матеріалами справи
доведений факт порушення відповідачем
строків оплати товару, нарахування 24%
річних за періоди з 13.10.2012р.-10.01.2014р., з
14.10.2012р.-10.01.2014р. проведене позивачем з
дотриманням загальних правил
(методики) нарахування та з урахуванням
строків оплати, визначених в п. 4.3
договору, наданий арифметично
обґрунтований розрахунок річних,
господарський суд, задовольняє вимоги
позивача щодо стягнення 10 892,23грн. 24%
річних в повному обсязі.

Порушення відповідачем строків оплати
отриманого товару явилось підставою
для нарахування позивачем 5 248,47грн.
пені за прострочення оплати товару
відповідно до п. 5.1 договору.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині
господарський суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Факт прострочення виконання грошового
обов'язку з оплати вартості
поставленого товару підтверджений
матеріалами справи та відповідачем не
спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 ЦК України
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 5.1 Договору сторони встановили,
що покупець за порушення строків
оплати товар, сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен календарний день
прострочки протягом всього часу
прострочення. Нарахування пені та
штрафу за прострочку оплати товару
припиняється через 20 місяців зі дня,
коли грошове зобов»язання повинно було
бути виконано.

Отже, сторонами самостійно узгоджено,
що пеня нараховується впродовж 20
місяців зі дня, коли грошове
зобов»язання повинно було бути
виконано. Таким чином, судом не
застосовуються приписи п.6 ст.232 ГК
України.

У відповідності до представленого
позивачем розрахунку пеня за періоди з
13.10.2012р.-12.10.2013р., з 14.10.2012р.-12.10.2013р.,
складає 5 248,47грн.

Перевіривши представлений позивачем
розрахунок пені, з огляду на
прострочення виконання грошового
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару, вимоги позивача
до відповідача в цій частині суд вважає
такими, що підлягають задоволенню.

Вищевказаним пунктом договору
сторонами самостійно узгоджено, що за
порушення строків оплати покупець
сплачує постачальнику штраф в розмірі
20% від простроченої суми.

Позивачем законно нарахований штраф в
розмірі 7 264,59грн. за порушення
договірних зобов'язань в частині
оплати товару, тому господарський суд
задовольняє цю вимогу в повному обсязі,
оскільки сторонами самостійно
визначений вид відповідальності та її
розмір, а також позивачем доведений
факт прострочення строків поставки
товару та наданий обґрунтований
розрахунок сум.

Позивач просить суд відшкодувати йому
за рахунок відповідача витрати по
оплаті послуг адвоката в сумі 6000 грн.

Відповідно до ст.44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката,
то суд вважає, що в контексті цієї норми
судові витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають оплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги
надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами, а також в тому
випадку, коли відповідні послуги
надавались адвокатом стосовно
конкретного боржника.

До матеріалів справи позивачем додані
договори про надання юридичних послуг
по господарській справі від 01.09.13р. та
від 18.12.2013р. укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Азовтраксервіс» (надалі за
текстом-Клієнт) та адвокатом
Красновою І.О., яка діяла згідно
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю №533, виданого
02.04.2002р.

Згідно розділів 2,3 договорів адвокат
зобов"язався підготовити позовну заяву
відповідно до вимог господарського та
господарсько-процесуального
законодавства, в клієнт в свою чергу
зобов»язався надати всю необхідну для
підготовки позовної заяви відому йому
інформацію по справі, надати всі
необхідні документи, здійснити оплату
юридичних послуг адвоката відповідно з
договором.

На виконання умов п.4.1 договорів, між
клієнтом та адвокатом були укладені та
підписані додаткові угоди від 01.09.2013р.,
від 18.12.2013р. згідно умов яких сторони
прийшли згоди про те,що розмір гонорару
за надані юридичні послуги по
господарській справі станом на 01.09.2013
року складають 1000грн. та на 18.12.2013р. -
5000грн.

Клієнт зобов»язався оплатити суму
гонорару, вказану в п.1 угоди протягом 10
днів зі дня підписання договору.
Підтвердженням здійснення оплати є
довідка за підписом адвоката.

Здійснення оплати позивачем, адвокату
у розмірі 6000грн. підтверджено
довідками про оплату від 12.09.2013р., від
10.01.2014р.

Вказана особа, Краснова І.О., що
підтвердила право на заняття
адвокатською діяльністю Свідоцтвом
про право на заняття адвокатською
діяльністю №533 від 02.04.2002р., приймала
участь в судовому засіданні.

До факторів, що повинні братися до
уваги при визначенні обґрунтованого
розміру гонорару, відносяться обсяг
часу і роботи, що вимагаються для
належного виконання доручення, ступінь
складності та новизни правових питань,
що стосуються доручення, вірогідність
того, що прийняття доручення
перешкоджатиме прийняттю адвокатом
інших доручень або суттєво ускладнить
їх виконання в звичайному часовому
режимі, необхідність виїзду у
відрядження, професійний досвід,
науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності
адвоката тощо.

Дослідивши матеріали справи та
визначаючи роль адвоката Краснової І.О.
у всебічному, повному та об'єктивному
розгляді справи № 905/8633/13, а також
розрахунок суми витрат адвоката, суд
вважає заявлену суму витрат на послуги
адвоката в сумі 6 000грн. обґрунтованою.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України, підлягають віднесенню на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625 ЦК
України, ст.193 ГК України, ст.ст. 22, 33, 43, 44,
49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азовтраксервіс»,
м.Маріуполь Донецької області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Леко-Дон»,
м. Донецьк про стягнення 59 728,25грн.
задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Леко-Дон»,
м.Донецьк на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Азовтраксервіс», м.Маріуполь
Донецької області борг у сумі 36 322,96грн.,
20% штрафу у розмірі 7 264,59грн., 24% річних
від простроченої суми на протязі
всього часу прострочення 10 892,23грн.,
пеню у сумі 5 248,47грн., витрати пов"язані
з наданням адвокатських послуг у сумі 6
000грн., витрати по сплаті судового збору
у сумі 1 720,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 15.01.2014р.
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 20.01.2014р.

Суддя
Л.Д. Подколзіна