ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.
Справа № 5010/24/2012-П-22/3

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Хабіб М.І.

суддів
Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання
Филистин А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Карпатрембудсервіс",
б/н від 04.12.2013р.

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 18.11.2013
року

у справі № 5010/24/2012-П-22/3

за позовом: заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі Фонду комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Карпатрембудсервіс",
м. Івано-Франківськ

про стягнення неустойки в сумі 108 008, 40
грн.

За участю :

прокурора Макогон Ю.І. (посвідчення №
020325 від 06.09.2013);

представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступника прокурора м.
Івано-Франківська звернувся до суду з
позовом в інтересах держави в особі
Фонду комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська про стягнення з
відповідача неустойки в сумі 108 008, 40
грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим,
що договір купівлі - продажу нежитлових
приміщень площею 185,2 кв.м. в будинку по
вул. Петлюри, 25 у м. Івано-Франківську,
укладений сторонами 26.12.2008р., був
розірваний рішенням господарського
суду Івано - Франківської області від
09.09.2011р. на підставі п.7.3 договору у
зв'язку з невиконанням покупцем
(відповідачем) своїх зобов'язань щодо
оплати придбаних приміщень у
встановлений договором строк. Назване
рішення залишене без змін постановою
апеляційного суду від 25.10.2011р. Пунктом
7.4 цього договору передбачено, що у
випадку його розірвання з причин,
передбачених п.7.3 цього договору,
покупець сплачує на рахунок продавця
неустойку в розмірі 20% від ціни продажу
об'єкта приватизації протягом 20
календарних днів з дня розірвання
договору купівлі -продажу.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 18.11.2013
року у справі № 5010/24/2012-П-22/3 (суддя
Малєєва О.В.) позов задоволено.
Присуджено до стягнення з ТзОВ
"Карпатрембудсервіс" 108008,40грн.
неустойки на користь Фонду комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська та 2 168,17 грн.
судового збору в доход Державного
бюджету України

Рішення місцевого суду мотивоване
положеннями ст. 653 ЦК України, ст.ст.230,
233 ГК України, ст.ст. 35, 43, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України.

При вирішенні спору місцевий суд
виходив з того, що рішенням
господарського суду Івано -
Франківської області від 09.09.2011р. у
справі № П-3/129 встановлено факт
неоплати відповідачем придбаних
приміщень, що є підставою для
розірвання договору. Поряд з тим,
умовами договору (п.7.4) передбачено
сплату неустойки в розмірі 20% від ціни
продажу об'єкта приватизації протягом
20 календарних днів з дня розірвання
договору купівлі -продажу. Оскільки
договір є розірваним з 25.10.2011р.( з дня
набрання рішенням законної сили), і
неустойка не сплачена відповідачем, то
суд дійшов висновку про підставність
позову. Водночас, місцевий суд взявши
до уваги те, що відповідач взагалі не
здійснював оплати за договором, причин
невиконання договірних зобов'язань не
навів, порушив майнові права позивача
щодо отримання коштів в ході
приватизації комунального майна,
дійшов висновку, що відповідачем не
доведено наявності виняткових
обставин, які дають підстави для
зменшення розміру неустойки та
відхилив заяву відповідача про
зменшення розміру неустойки, належної
до стягнення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
вважає його таким, що прийняте з
порушенням норм процесуального
законодавства, у зв'язку з чим просить
скасувати рішення, прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вказує на те, що нежитлові
приміщення на вул. С.Петлюри, 25 у м.
Івано-Франківську були виділені йому
взамін належних йому приміщень по
вул.Вірменській,1. За договором оренди
від 20.12.2006р. він орендував нежитлові
приміщення на вул. С.Петлюри, 25, проте ці
приміщення не були придатні для
використання, тому товариство за свої
кошти проводило їх ремонт, на який
потратило більше 125000грн. В подальшому
за договором купівлі-продажу від
26.12.2008р.товариство викупило ці
приміщення за ціною 540 042,00грн. (з ПДВ),
які мало сплатити до 24.01.2009р. Як
зазначає скаржник, у 2008 році настала
фінансово-економічна криза, у зв'язку з
чим товариство не змогло накопичити
власні кошти в достатній кількості або
отримати кредитні кошти для оплати
вказаних приміщень. Скаржник
стверджує, що у зв'язку з кризою він
перебуває у скрутному становищі, його
чистий прибуток за 2012рік становив 92
000грн., а за 9 місяців 2013року 43 000грн.,
кількість працівників з 2011року
зменшилась з 38 до 18 чол. Вважає, що
неустойка в розмірі 108 008,40грн.
встановлена з порушенням балансу
інтересів сторін та є непропорційно
великою враховуючи те, що приміщення на
вул. С.Петлюри, 25 у м. Івано-Франківську
залишились у комунальній власності, а
Фонд комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська, зокрема,
територіальна громада міста
Івано-Франківська не зазнали жодних
збитків у зв'язку з розірванням
Договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 26.12.2008р. Товариство
стверджує, що стягнення з нього
неустойки призведе до катастрофічної
ситуації: блокування рахунків
товариства, затримки у виплаті
заробітної плати працівникам та
обов'язкових бюджетних платежів, що
неминуче призведе до припинення
діяльності товариства. Відтак, вважає,
що місцевий суд безпідставно відмовив
у зменшенні розміру неустойки.

Позивач у відзиві (вх.01-04/89/14 від 15.01.2014р.)
на апеляційну скаргу спростовує доводи
скаржника та зазначає, що розмір та
порядок сплати неустойки за повну або
часткову несплату за об'єкти
приватизації встановлені договором, ЗУ
« Про приватизацію державного майна» (
ч.4 ст. 3, ч.4 ст. 29 Закону) та постановою
Кабінету Міністрів України № 910 від
21.08.1997р. «Про порядок і розмір неустойки
за повну або часткову несплату
покупцями коштів за об'єкти
приватизації», якими встановлено
сплату неустойки в розмірі 20 відсотків
ціни, за якою куплений цей об'єкт Крім
того, правомірність стягнення пені в
повному обсязі позивач обґрунтовує
положеннями ч.1 ст. 550, ст.611 та ч.1 ст.624 ЦК
України. При цьому, позивач пояснює, що
зазначені у відзиві норми
законодавства, які носять імперативний
характер, а також п. 7.4 Договору чітко
встановлюють розмір неустойки, а саме 20
відсотків від ціни продажу об'єкта
приватизації, яку повинен сплатити
покупець у разі невиконання умов
договору щодо сплати коштів за об'єкт
приватизації, у зв'язку з чим позивач
вважає апеляційну скаргу ТзОВ
"Карпатрембудсервіс" необґрунтованою
та такою, що не підлягає до задоволення.

Скаржник явки свого представника в
судове засідання 21.01.2014р. не забезпечив,
подав клопотання (вх. № 01-04/154/14 від
20.01.2014р.) про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю бути
присутнім у судовому засіданні з
причин перебування у судовому
засіданні в Івано-Франківському
міському суді, призначеному на 21.01.2014р. ,
стороною якого є ТзОВ
"Карпатрембудсервіс" та неможливістю
забезпечити явку іншого повноваженого
представника

Прокурор відзиву на апеляційну скаргу
суду не подав, в судовому засіданні
21.01.2014р. прокурор усно заперечив проти
доводів скаржника, підтримав доводи
позивача, викладені у відзиві, проти
клопотання скаржника про відкладення
розгляду справи заперечив.

Позивач явки свого представника в
судове засідання не забезпечив, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду спору.

Розглянувши клопотання скаржника про
відкладення розгляду справи,
апеляційний суд відхиляє його з огляду
на те, що відкладення розгляду справи
за обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні. Крім того,
клопотання скаржника не підтверджене
жодними доказами. Слід також зазначити,
що чинне законодавство не обмежує
сторін судового процесу у виборі та в
кількості представників, які можуть
представляти інтереси сторони в суді.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
26.12.2008р. Фондом комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська, як продавцем, та
ТзОВ "Карпатрембудсервіс", як покупцем,
укладено договір купівлі - продажу
нежитлових приміщень площею 185,2 кв.м. в
будинку по вул. Петлюри, 25 у м.
Івано-Франківську (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця продані шляхом викупу
нежитлові приміщення площею 185,2 кв.м. в
будинку по вул.Петлюри, 25, у м.
Івано-Франківську, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
об'єкт приватизації та сплатити за
нього ціну, відповідно до умов даного
договору. Ціна продажу об'єкта
визначена в п.1.5. договору в розмірі 540 042
грн, в тому числі ПДВ - 90 007грн. За
умовами п.2.1 договору, покупець
зобов'язаний був в термін до 24 січня 2009
року включно сплатити за придбаний
об'єкт приватизації грошові кошти в
сумі 540 042 грн, при цьому суму ПДВ в
розмірі 90 007 грн покупець повинен був
внести на протязі десяти календарних
днів з дня нотаріального посвідчення
цього договору.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у
випадку, якщо покупець протягом 60 днів
з дня нотаріального посвідчення цього
договору не внесе за об'єкт
приватизації суми коштів, вказаної в
п.1.5 договору, він може бути розірваний
на вимогу продавця за рішенням суду чи
господарського суду.

Згідно з п.7.4 договору у випадку його
розірвання з причин, передбачених п.7.3
цього договору, покупець сплачує на
рахунок продавця неустойку в розмірі 20%
від ціни продажу об'єкта приватизації
протягом 20 календарних днів з дня
розірвання договору купівлі -продажу.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 09.09.2011р.
у справі № П-3/129, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.10.2011р., позов
заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі Фонду комунальної власності
територіальної громади
м.Івано-Франківська до ТзОВ
"Карпатрембудсервіс" про розірвання
договору купівлі - продажу нежитлових
приміщень площею 185,2 кв.м в будинку по
вул.Петлюри, 25, у м. Івано-Франківську
задоволено.

Вказаний договір розірвано на підставі
п.7.3 договору, оскільки відповідач не
виконав умов п. 1.5 договору, не сплатив
коштів за обєкт приватизації.

В частині стягнення 108 008,40 грн
неустойки в задоволенні позову
відмовлено з огляду на те, що обовязок
сплати неустойки виникає у
відповідача лише після набрання
законної сили рішенням суду про
розірвання договору.

Встановивши обставини справи, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази та
доводи скаржника, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 230 ГК передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити штрафні санкції (неустойку,
штраф, пеню).

Згідно із ст. 546 ЦК виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (ст. 546 ЦК).

В силу ст. 547 ЦК правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Статтею 611 ЦК передбачено настання
правових наслідків у разі порушення
зобов'язання, встановлених договором
або законом, зокрема:

- припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

- сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Матеріалами справи підтверджено, що за
договором купівлі - продажу, укладеним
26.12.2008р. позивачем та відповідачем,
відповідач придбав нежитлові
приміщення площею 185,2 кв.м. в будинку по
вул. Петлюри, 25 у м. Івано-Франківську,
за які мав сплатити 540 042 грн, в тому
числі ПДВ - 90 007грн . Умовами дорговору (
п.7.3) передбачено, що у випадку, якщо
покупець протягом 60 днів з дня
нотаріального посвідчення цього
договору не внесе за об'єкт
приватизації суми коштів, він може бути
розірваний на вимогу продавця за
рішенням суду чи господарського суду..

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 09.09.2011р.
у справі № П-3/129, яке набрало законної
сили 25.10.2011р., договір розірвано на
підставі пункту 7.3 договору у зв'язку
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо оплати придбаних
приміщень. В силу вимог ст.35 ГПК вказані
обставини не потребують повторного
доведення.

Таким чином, договір купівлі - продажу
нежитлових приміщень площею 185,2 кв.м. в
будинку по вул. Петлюри, 25 у м.
Івано-Франківську у відповідності до
ч.3 ст. 653 ЦК України та ч.5 ст.85, ч.3 ст.105
ГПК України вважається розірваним з
25.10.2011р.

Поряд з тим, умовами цього договору (. 7.4)
встановлено, що у випадку його
розірвання з причин, передбачених п.7.3
цього договору, покупець сплачує на
рахунок продавця неустойку в розмірі 20%
від ціни продажу об'єкта приватизації
протягом 20 календарних днів з дня
розірвання договору.

Після розірвання договору відповідач
неустойку не сплатив.

З огляду на викладене та враховуючи
встановлений судом факт невиконання
відповідачем взятих на себе договірних
зобов'язань щодо здійснення оплати за
об'єкт приватизації, заявлена до
стягнення неустойка в розмірі 20% від
ціни продажу об'єкта приватизації
підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач звертався до місцевого
господарського суду з проханням,
викладеним у відзиві на позовну заяву,
про зменшення розміру неустойки на
підставі ст. 233 ГК України, яке
відхилене місцевим судом.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з п.3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. зазначено, що вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи термін прострочення
основного зобов'язання (з 24 січня 2009р.),
яке відповідач не виконав у зв'язку з
чим договір був розірваний в судовому
порядку, термін прострочення сплати
неустойки, яка мала бути сплачена до 15.
11.2011р., що жодних коштів в рахунок
сплати неустойки відповідач не
перерахував, при цьому доказів
відсутності коштів на момент настання
строку сплати неустойки (фінансових
звітів, балансів за 2011рік тощо)
відповідач суду не подав, апеляційний
суд погоджується з висновком
місцевого суду про те, що відповідачем
не доведено винятковості даного
випадку невиконання своїх зобов'язань
та наявності обставин, які дають
підстави для зменшення розміру
неустойки.

Доводи відповідача про погіршення
фінансового стану товариства в 2012-2013
роках не можуть братися до уваги,
оскільки не підтверджують наявності
об'єктивних причин для невиконання
своїх договірних зобов'язань у
встановлений строк.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що вимога відповідача про
зменшення розміру неустойки
правомірно відхилена судом першої
інстанції.

Інші доводи скаржника відхиляються як
необгрунтовані.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного вище
апеляційний суд вважає, що скаржником
не доведено, доказів не подано
наявності підстав для скасування
рішення та для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 18.11.2013 р.
у справі № 5010/24/2012-П-22/3 залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 27.01.2014р.

Головуючий-суддя
Хабіб М.І.

суддя
Гриців В.М.

суддя
Кордюк Г.Т.