ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» січня 2014 року
Справа №920/1319/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, посвідчення №7 від
17.08.2012р.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю
№2229 від 14.08.2013р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3625С/3-11)
на рішення господарського суду
Сумської області від 21.10.2013р. у справі
№920/1319/13,

за позовом ФО-П ОСОБА_3, м. Суми,

до ФО-П ОСОБА_4, м. Суми,

про визнання недійсним договору про
спільне фінансування будівельних
робіт від 15.04.2004 р.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 21.10.2013 р. по справі №920/1319/13
(суддя Соп'яненко О.Ю.) в задоволенні
клопотання ФО-П ОСОБА_3 про призначення
судової експертизи - відмовлено. В
задоволенні позову - відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що у оскаржуваному рішенні
місцевий господарський суд
посилається на положення договору про
спільне фінансування будівельних
робіт нежитлового приміщення від 15.10.2004
року і вважає його укладеним між
сторонами у справі. При цьому суд не
уточнює який з варіантів договору від
15.10.2004р. (варіант, наявний у позивача, чи
варіант, наявний у відповідача) суд
вважає укладеним договором, зважаючи
на ту обставину, що обидва варіанти
істотно вирізняються за змістом, що
суперечить ст. 628 Цивільного кодексу
України та ст. 181 Господарського
кодексу України

Як вказує скаржник, суд першої
інстанції ухилився від дослідження
наданих йому доказів. Зокрема,
проігноровано підтверджені доказами
обставини того, що договір від 15.10.2004р.
не вчинений у формі встановленій ст.207,
208, 626, 628, ч.1 ст. 638, 640 Цивільного кодексу
України, і суперечить ч. 1, ч. З, ч. 4 ст. 203
Цивільного кодексу України.

Крім того, апелянт звертає увагу суду
на порушення при прийнятті
оскаржуваного рішення, норм
процесуального права, які полягають у
відмові в задоволені клопотання про
призначення судової технічної
експертизи та у розгляді справи за
відсутності представника відповідача,
яким надавалося клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.11.2013 р.
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

12.12.2013 р. від відповідача через
канцелярію суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу (вх.№120440), в якому
просить оскаржуване рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по
справі зазначає, що усі твердження
апелянта про наявність двох
екземплярів договору про спільне
фінансування будівництва від 15.04.2004р.,
які істотно відрізняються за змістом, є
безпідставним. Як наслідок, усі доводи
апелянта з цих підстав є також є
безпідставними та необґрунтованими. На
думку відповідача, договір про спільне
фінансування будівництва від 15.04.2004р.
укладений відповідно до вимог
Цивільного кодексу України та
відповідно до вимог Господарського
кодексу України, так як його укладено в
письмовій формі, підписано сторонами
та скріплено їх печатками, виконання
цього договору фактично завершено,
крім, обов'язку апелянта ввести вказане
нежитлове приміщення в експлуатацію.

Відповідач також зазначає, що
посилання апелянта на невідповідність
договору про спільне фінансування
будівництва від 15.10.2004р. вимогам ч. 1, 3, 4
ст. 203 Цивільного кодексу України є
безпідставними, оскільки, по-перше,
відповідність договору вказаним вище
нормам права було досліджено під час
розгляду справи №10/4-10 та відображено в
рішенні господарського суду Сумської
області від 29.03.2010р. (а.с. 19-20), а по-друге,
апелянт не вказує, в чому ж саме полягає
невідповідність договору вимогам ч. 1. 3,
4 ст.203 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 16.12.2013 р. колегією
суддів було оголошено перерву у
розгляді справи до 23.12.2013 р.

У письмових поясненнях (вх.№12317 від
23.12.2013 року) представник позивача
вказує, що договір про спільне
фінансування будівельних робіт від
15.10.2004р. має бути визнаний недійсним в
силу приписів ст. 203 Цивільного кодексу
України, адже він, на думку позивача,
укладений без додержання письмової
форми та укладений під впливом тяжкої
обставини, а примірники договору від
15.10.2004 р. є різними за своїм змістом.

Крім того, 23.12.2013р. (вх.№12318) від
представника позивача надійшло
клопотання про призначення технічної
експертизи примірника договору
відповідача про спільне фінансування
будівельних робіт датованого 15.10.2004р.
Проведення експертизи просить
доручити Харківському
науково-дослідному інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Ухвалою суду від 23.12.2013 року розгляд
справи було відкладено з метою
забезпечення всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин
справи та необхідністю надання
сторонами додаткових обґрунтованих
письмових доказів і пояснень.

До початку судового засідання 15.01.2014
року представник позивача надав до
суду клопотання (вх.№330), в якому
просить зупинити провадження у справі
у зв'язку із призначенням експертизи, а
також зобов'язати відповідача ФОП
ОСОБА_4 надати оригінал примірнику
договору про спільне фінансування
будівельних робіт від 15.10.2004 року для
проведення експертизи.

Також представником позивача 15.01.2014
року надано до суду клопотання (вх.№331)
про уточнення питань які підлягають
дослідженню. Так, представник позивача
просить на вирішення судового експерта
поставити питання: чи нанесені
відтиски печаток, а також підписів ФОП
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 у той час яким
датовано документи: наданий ОСОБА_4
(відповідачем по даній справі)
примірник договору від 15.10.2004р. часу
вказаному як дата складання договору
про спільне фінансування будівельних
робіт 15.10.2004р. з врахуванням інформації
викладеної у довідці УМВС від 03.06.2008р.
та наданий позивачем акт до договору
про спільне фінансування будівельних
робіт від 15.10.2004р.; чи є ідентичними
печатки ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 на
примірнику договору про спільне
фінансування будівельних робіт від
15.10.2004р. (наданого відповідачем ) і
примірнику договору про спільне
фінансування будівельних робіт від
15.10.2004р. (наданого позивачем); якщо ні, то
чи можливо встановити час нанесення
відтисків печаток, а також підписів ФОП
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 на примірниках
договорів про спільне фінансування
будівельних робіт від 15.10.2004р. та акті
до договору про спільне фінансування
будівельних робіт від 15.10.2004р.; чи
належать підписи на примірнику
договору про спільне фінансування
будівельних робіт від 15.10.2004р. (наданого
позивачем) ФОП ОСОБА_3

Представник відповідача заперечував
проти задоволення вказаних вище
клопотань.

Колегія суддів, розглянувши
клопотання, дослідивши сукупність
наявних у справі доказів, вважає
клопотання такими, що не підлягають
задоволенню, опираючись на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судову
експертизу» визначено, що судова
експертиза - це дослідження експертом,
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні
суду. Із сукупності наведених норм
матеріального і процесуального права
вбачається, що неприпустимо ставити
перед судовими експертами правові
питання, вирішення яких чинним
законодавством віднесено до
компетенції суду (п. 2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»).

Тобто необхідність призначення
експертизи визначається необхідністю
отримання висновку експерта щодо
обставин, які входять до предмету
доведення.

Позивачем досить невизначено
сформульовані підстави позову -
наведені ряд статей цивільного
законодавства, більшість яких не
регламентують підстав визнання угоди
недійсною (ст. 203, 208, 216, 626, 628 ЦК України
та інші). Колегія суддів пропонувала
представнику позивача конкретизувати
підстави позову у своїх письмових
поясненнях, однак позивач залишився на
своїй правовій позиції, зазначеній в
позовній заяві.

Але, з аналізу позову можна зробити
висновок, що в якості правових підстав
визнання угоди недійсною позивач
посилається на приписи ст. 218, 233 ЦК
України (недодержання письмової форми
угоди; укладення угоди під впливом
тяжкої обставини).

Опираючись на встановлені підстави
позову, колегія суддів вважає, що
заявлені позивачем питання
експертного дослідження не стосуються
предмету доведення у справі.

Так, час укладення угод, співпадіння
або неспівпадіння відбитків печаток,
не стосуються обраної позивачем
підстави позову - укладання договору
під впливом тяжких обставин.

Аналогічним чином запитання,
поставлені на вирішення експерта, не
стосуються додержання письмової форми
угоди, оскільки сам факт існування
письмового тексту договору, який є
предметом експертного дослідження, є
доказом додержання письмової форми
угоди.

Крім того, приймаючи рішення про
відхилення клопотання, колегія суддів
приймає до уваги той факт, що як
позивачем, так і відповідачем не було
надано до суду оригіналів спірного
договору, необхідних для проведення
експертного дослідження.

Таким чином, підстави для
задоволення клопотання позивача про
призначення у справі судової технічної
експертизи - відсутні, у зв'язку із чим
немає необхідності і в зупиненні
провадження у справі.

У судовому засіданні 15.01.2014 року
представник позивача підтримав доводи
та вимоги апеляційної скарги, з
урахуванням додаткових письмових
пояснень, у повному обсязі та просив її
задовольнити.

Представник відповідача проти доводів
та вимог апеляційної скарги
заперечував з підстав, викладених у
його відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлених
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, заслухавши пояснення
представників сторін та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання недійсним договору про
спільне фінансування будівельних
робіт нежитлового приміщення від 15.10.2004
року, укладеного між сторонами у
справі.

Розділом 1 договору сторони погодили,
що вони зобов'язуються спільно
фінансувати проведення будівельних
робіт нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, а сторона - 2 (ФОП
ОСОБА_4, відповідач у справі)
зобов'язана компенсувати першій
стороні (ФОП ОСОБА_3, позивач у справі) 50%
всіх понесених витрат. Також, позивач
повинен отримати в уповноважених
органах місцевого самоврядування
відповідну земельну ділянку для
забудови, укласти договір оренди
вказаної ділянки, отримати в
уповноважених органах місцевого
самоврядування дозвіл на будівництво,
замовити та отримати проектну
документацію на об'єкт, отримати в
органах державного
архітектурно-будівельного контролю
дозвіл на виконання будівельних робіт.
Дії по забезпеченню ведення
будівництва вчиняються позивачем від
свого імені, а також в інтересах
відповідача.

Позивач вказував, що договір, датований
15.10.2004 р., в дійсності був підписаний у
квітні 2008 р. за ініціативою
відповідача. Одночасно, з підписанням
договору, відповідачем були надані два
примірники акту до договору, датовані
15.10.2004 р., відповідно до яких відповідач
вніс понад 4000000,00 грн. у спільну з
позивачем діяльність по будівництву
вказаного вище нежитлового приміщення.
Через кілька днів відповідач
запропонував підписати інший акт,
датований 07.05.2008р., в якому зазначалося
про сплату відповідачем 4281000,00 грн. та
містився детальний поділ права
власності на частини вказаного вище
приміщення.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
підписання договору та актів відбулося
за скрутних обставин - він не міг
закінчити будівництво цього
нежитлового приміщення, йому
загрожувало банкрутство, тому він був
вимушений підписати договір та акти
минулими датами.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила, що позивачем не
надано жодних доказів, які б
підтверджували наявність тяжких
обставин, які вимусили його підписати
договір за зазначених у позові
обставин.

Також, як вже зазначалося вище, факт
існування письмових текстів договору
свідчить про те, що сторонами була
додержана вимога закону про письмову
форму договору.

Заперечуючи проти вимог та доводів
позивача, відповідачем надано до
матеріалів справи рішення
господарського суду Сумської області,
які набрали законної сили, по інших
справах між тими ж сторонами, зокрема,
№10/4-10 від 29.03.2010р., №17/481-08 від 10.02.2011р.,
№5021/1191/12 від 28.02.2013р., якими встановлено
факт укладення 15.10.2004 р. фізичними
особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору про
спільне фінансування будівельних
робіт нежитлового приміщення та його
виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори, за винятком
встановлених рішенням третейського
суду) під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Тобто, твердження апелянта, що договір
про спільне фінансування будівельних
робіт нежитлового приміщення є
неукладеним спростовуються
матеріалами справи та свідчать про їх
необґрунтованість.

Щодо визнання договору від 15.10.2004р.
недійсним, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Цивільного
кодексу України правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором
такого правочину.

Позивачем не надано, ані до суду першої
інстанції, ані до суду апеляційної
інстанції доказів на підтвердження
того, що на час укладення договору про
спільне фінансування будівельних
робіт від 14.10.2004р. він діяв під впливом
тяжкої для нього обставини (наприклад,
під загрозою банкрутства) та вчинив цей
правочин на вкрай невигідних для себе
умовах.

Доведення того, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено або було б вчинено на інших
умовах, покладається на позивача (п. 3.10
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними»).

Аналогічно не доведена обставина
порушення письмової форми договору,
оскільки наведеними вище судовими
рішеннями, які набули законної сили,
встановлений факт укладання спірного
договору саме в письмовій формі.

Отже, позивачем не доведено належними
чи допустимими доказами наявності
підстав, передбачених ст. 218, 233 ЦК
України.

Щодо порушення норм процесуального
права, які полягають у розгляді справи
за відсутності представника
відповідача, яким надавалося
клопотання про відкладення розгляду
справи, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такою
обставиною, зокрема є нез'явлення в
засідання представників сторін.

Надання повноважень на представництво
інтересів сторони в процесі не
обмежено будь-яким певним колом осіб, а
тому позивач не був позбавлений
можливості направити в судове
засідання іншого представника з
належним чином оформленими
повноваженнями.

Розгляд справи в суді першої інстанції
тривав на протязі двох з половиною
місяців і неодноразово за клопотаннями
позивача відкладався. Враховуючи те, що
в матеріалів справи було достатньо для
розгляду спору між сторонами по суті, а
явка позивача не визнавалася
обов'язковою суд першої інстанції
розглянув справу, що не свідчить про
порушення норм процесуального права та
обмеження позивача у наданих йому
правах відповідно до ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 32, 34, 43, 82
Господарського процесуального кодексу
України, суд оцінює обставини справи у
відповідності до свого внутрішнього
переконання, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності та
приймає рішення за результатами оцінки
всіх доказів, які були визнані судом як
належні та допустимі.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду не
приймає до уваги доводи скаржника,
оскільки місцевий господарський суд з
урахуванням системного аналізу
обставин справи, приписів чинного
законодавства України, а також доказів,
які містяться в матеріалах справи,
дійшов обґрунтованого висновку щодо
відсутності обставин для визнання
договору про спільне фінансування
будівельних робіт нежитлового
приміщення від 15.10.2004р. недійсним.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її необґрунтованістю
та відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги та досліджені в
судовому засіданні докази не
спростовують наведені висновки
колегії суддів, у зв'язку з чим
апеляційна скарга ФОП ОСОБА_3 не
підлягає задоволенню з підстав,
викладених вище, а оскаржуване рішення
господарського суду Сумської області
від 21.10.2013 року по справі №920/1319/13 має
бути залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, п.1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 21.10.2013 року по справі
№920/1319/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20
січня 2014 року.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гребенюк Н.В.

Суддя
Істоміна О.А.