Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
УХВАЛА

"16" січня 2014 р.
Справа № 927/1506/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аллар-Буд»,

вул.Любецька,33, м. Чернігів, 14021

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю Будівельна компанія
«АМК»,

вул.8-го Березня,19, м. Мена,
15600

Про стягнення 67945грн. 45 коп.

Суддя Книш Н.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Ларченко О.О. директор,
ОСОБА_2 адвокат за договором про
надання консультативних послуг та
правову допомогу №128 від 25.09.2013р.

від відповідача: Соколик С.М. директор.

Ухвала виноситься після
оголошеної у судовому засіданні з
09.01.2014р. по 16.01.2014р. перерви згідно ст.77
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі
63351,57грн. за поставлений товар згідно
договору поставки №1 від 03.12.2013р.,
1055,89грн. інфляційних втрат та 2077,15грн. 3%
річних від простроченої суми за
невиконання грошового зобов'язання.

Від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 18.12.2013р., в якому
просив відмовити повністю в
задоволенні позовних вимог, вважаючи
їх необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню. В
обґрунтування поданого відзиву
відповідачем зазначено, що відповідно
до укладених між ТОВ «Аллар-Буд» та ТОВ
«Будівельна компанія «АМК» договорів
поставки №1 від 03.12.2012 року та №2 від
03.12.2012 року, позивач здійснив поставку
товару згідно видаткової накладної
№РН-0000033 від 07.12.2013р. на загальну суму 103
351,57 грн., відповідно до п.2.4 укладених
договорів розрахунки за товар
здійснюються в безготівковому порядку
в національній валюті України на
поточний рахунок позивача, однак
позивачем, а саме директором ТОВ
«Аллар-Буд» Ларченком О.О. було
запропоновано передати в якості оплати
за товар кошти готівкою в сумі 30000,00грн.,
мотивуючи свою позицію кінцем
операційного часу, тим, що гроші не
надійдуть вчасно, та тим, що йому зараз
потрібні готівкові кошти. Відповідач
стверджує, що вказані кошти були
отримані директором ТОВ «Аллар-Буд»
Ларченком О.О., що підтверджується
написаною ним власноруч розпискою.
Також відповідачем зазначено, що зі
слів Ларченка О.О., кошти в зазначеному
розмірі він до 30.12.2012р. внесе через касу
банку на рахунок позивача - ТОВ
«Аллар-Буд» від імені відповідача - ТОВ
«Будівельна компанія «АМК» в якості
оплати товару, який поставляється.
Також відповідачем повідомляється, що
на користь позивача були здійснені
оплати грошових коштів в сумі 40 000,00грн.
на підставі платіжних доручень №535 від
09.07.2013р.-20000,00грн. та №562 від
23.07.2013р.-20000,00грн.

Представники сторін в судовому
засіданні 09.01.214р. надали клопотання про
нездійснення технічної фіксації
судового процесу, які задоволені судом.

Від позивача надійшла заява від
09.01.2014р. про уточнення позовних вимог, в
якій позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 63
351,57грн. за поставлені товари на
підставі договору поставки №1 від
03.12.2013р., інфляційні витрати у розмірі
2170,38грн. та три проценти річних у
розмірі 2423,50грн. за період з 11.12.2012р. по
31.10.2013р. згідно розрахунку, а також
просив стягнути з відповідача судові
витрати, а саме судовий збір у розмірі
1720,50грн. та витрати на правову допомогу
у розмірі 3500,00грн. Окрім того, позивач
повідомив, що помилково у додатках до
позовної заяви невірно вказав дату
видаткової накладної №РН-0000033 замість
07.12.2012 року - 07.12.2013 року.

У судовому засіданні представник
відповідача підтвердив отримання від
представника позивача примірник заяви
про уточнення позовних вимог від
09.01.2014р. з додатками.

Відповідно до п.3.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарським
процесуальним кодексом, зокрема ст.22,
не передбачено права позивача на
подання заяв (клопотань) про
«доповнення» або «уточнення» позовних
вимог, тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи повинен
розцінювати її як подання іншого (ще
одного позову), чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмету або підстав позову.

Під збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Дослідивши подану позивачем заяву від
09.01.2014р., суд дійшов висновку, що поданою
заявою про «уточнення» позовних вимог
позивач фактично збільшує розмір
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача інфляційних витрат та
трьох процентів річних.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст.
22 Господарського процесуального
кодексу України позивач вправі до
прийняття судом рішення по справі
збільшити, зменшити розмір позовних
вимог, тому подана позивачем заява про
«уточнення» позовних вимог
розцінюється судом як заява про
збільшення розміру позовних вимог в
частині стягнення інфляційних витрат
на суму 1 114,49грн. та в частині стягнення
трьох процентів річних на суму 346,35грн.,
та приймається судом до розгляду,
оскільки це не суперечить діючому
законодавству та не порушує нічиї
права та охоронювані законом інтереси.

Суд перейшов до розгляду справи
по суті.

Представник позивача виклав
позовні вимоги та просив задовольнити
їх у повному обсязі. Представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог, проти нарахованих відповідачу
штрафних санкцій та виклав відзив на
позовну заяву.

У судовому засіданні суд оглянув
надані представником позивача та
представником відповідача оригінали
документів, які після огляду судом
повернуті відповідно представнику
позивача і представнику відповідача.

У судовому засіданні 09.01.2014р.
представники сторін заявили усне
клопотання про оголошення перерви у
судовому засіданні для вирішення спору
та укладення мирової угоди.

Суд задовольнив усне клопотання
представників сторін та оголосив
перерву у судовому засіданні до 16.01.2014р.
до 11:00, про що сторони повідомлені під
розписки.

Після оголошеної перерви у судове
засідання 16.01.2014р. з'явилися
уповноважені представники позивача та
відповідача.

У судовому засіданні 16.01.2014р.
представники сторін надали усні
пояснення та зазначили, що сторонам
необхідно додатковий час для
остаточного узгодження умов мирової
угоди.

Представник відповідача у судовому
засіданні подав суду клопотання про
продовження строку розгляду спору на 15
днів у зв'язку можливістю врегулювання
спору.

Представники позивача не заперечували
щодо клопотання відповідача про
продовження строку розгляду спору на 15
днів.

В силу ст.69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. Однак
відповідно до ч.3 зазначеної статті, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більше як на п'ятнадцять
днів.

Зважаючи на те, що строк розгляду
даного спору спливає 25.01.2014р.,
враховуючи клопотання представника
відповідача та намір сторін
врегулювати спір, укласти мирову угоду,
господарський суд вважає за необхідне
продовжити строк розгляду спору, у
зв'язку з чим клопотання відповідача
підлягає задоволенню. З огляду на
викладене, суд задовольняє усне
клопотання представників сторін та
оголошує перерву у судовому засіданні
до 28.01.2014р. до 10:00, про що сторони
повідомлені під розписки.

Керуючись ст.ст. 22, 69, 77, 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

У Х В А Л И В :

Продовжити строк розгляду спору
на 15 днів до 10.02.2014 року включно.

Суддя
Н.Ю. Книш