ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" січня 2014 р.
Справа № 918/1673/13

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "
Сільськогосподарського фермерського
господарства "Джерела"

до відповідача Радивилівської
районної державної адміністрації

про визнання права власності на
нерухоме майно

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Дяденчук А.І. (довіреність
№ 25/1 від 25.10.2013р.);

Чепелюк О.О. (довіреність №
25/1 від 25.10.2013р.).

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське фермерське
господарство "Джерела" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом до відповідача -
Радивилівської районної державної
адміністрації, в якому просить визнати
за собою право власності на ґрунтову
дамбу загальною довжиною 1 730 м. навколо
ставка площею 18,07 га., біля села Зарічне,
на території Іващуківської сільської
ради, Радивилівського району
Рівненської області.

Ухвалою суду від 31.10.2013р. прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено до слухання в судовому
засіданні на 19.11.2013р..

19.11.2013р. відповідач через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав заперечення
на позовну заяву, в яких просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
з підстав вказаних в останніх.

Ухвалою суду від 03.12.2013р. розгляд справи
відкладено на 19.12.2013р..

19.12.2013р. представник позивача, через
відділ канцелярії та документального
забезпечення суду, подав додаткові
пояснення, в яких просить задоволити
позовні вимоги.

19.12.2013р. представник позивача, через
відділ канцелярії та документального
забезпечення суду, до початку розгляду
справи по суті, подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
просить визнати за Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське фермерське
господарство "Джерела" право власності
на ґрунтову дамбу загальною довжиною 270
м. навколо ставка площею 18,07 га., біля
села Зарічне, на території
Іващуківської сільської ради,
Радивилівського району Рівненської
області.

Частиною 4 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) визначено, що до початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до пунктів 3.10. та 3.11.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", ГПК, зокрема статтею
22 цього Кодексу, не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в
разі надходження до господарського
суду однієї із зазначених заяв
(клопотань) останній, виходячи з її
змісту, а також змісту раніше поданої
позовної заяви та конкретних обставин
справи, повинен розцінювати її як:
подання іншого (ще одного) позову, чи
збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи об'єднання позовних
вимог, чи зміну предмета або підстав
позову.

На підставі вищевикладеного суд
розцінює заяву позивача про уточнення
позовних вимог як заяву про зміну
предмету позову та приймає її до
розгляду.

Ухвалою суду від 19.12.2013р., за спільною
заявою сторін, розгляд справи, в
порядку частини 3 статті 69 ГПК України,
продовжено на 15 днів. Розгляд справи
відкладено на 16.01.2014р..

16.01.2014р. відповідач, засобами
електронного зв'язку, надіслав на
адресу господарського суду
Рівненської області клопотання про
розгляд справи без участі його
представника. Судом дане клопотання
задоволено.

Крім того, 16.01.2014р. відповідач, засобами
електронного зв'язку, надіслав на
адресу господарського суду
Рівненської області клопотання, в
якому просить залучити до участі у
справі в якості відповідача Рівненську
обласну державну адміністрацію,
посилаючись на те, що згідно статті 122
Земельного кодексу України (надалі - ЗК
України), повноваження щодо надання
водних об'єктів у користування на
умовах оренди за межами населених
пунктів належить обласним державним
адміністраціям.

Відповідно до статті 24 ГПК України,
господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача. Господарський суд,
встановивши до прийняття рішення, що
позов подано не до тієї особи, яка
повинна відповідати за позовом, може за
згодою позивача, не припиняючи
провадження у справі, допустити заміну
первісного відповідача належним
відповідачем.

Водночас, пунктом 5 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 11.04.2005р. № 01-8/344 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році" зазначено, що питання
про достатність підстав для вчинення
відповідної процесуальної дії
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням усіх обставин та
матеріалів певної справи і з огляду на
те, чи сприятиме залучення іншого
відповідача з'ясуванню усього кола
обставин, що входять до предмета
доказування у справі, встановленню
наявності або відсутності
правопорушення, прийняттю законного та
обґрунтованого рішення. Необхідно
також мати на увазі, що інший
відповідач має бути такою юридичною чи
фізичною особою, за рахунок якої в
принципі можливо було б задовольнити
позовні вимоги, - на відміну від третьої
особи на стороні відповідача, за
рахунок якої такі вимоги ніколи не
задовольняються.

В позовній заяві Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське фермерське
господарство "Джерела" просить визнати
право власності на ґрунтову дамбу
загальною довжиною 270 м навколо ставка
площею 18,07 га, біля села Зарічне, на
території Іващуківської сільської
ради, Радивилівського району
Рівненської області та не ставить
вимоги щодо надання водних об'єктів у
користування на умовах оренди, а відтак
посилання Радивилівської районної
державної адміністрації на статтю 122 ЗК
України, як на підставу залучення до
участі у справі іншого відповідача -
Рівненську обласну державну
адміністрацію, є безпідставними та не
обґрунтованими.

Пунктом 1.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що у разі
якщо заява (клопотання) про залучення
іншого відповідача або про заміну
відповідача залишається судом без
задоволення, то ухвала з цього приводу
не виноситься, а про відхилення
відповідної заяви (клопотання)
зазначається в описовій частині
рішення суду або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи.

На підставі вищевикладеного суд
відмовляє в задоволенні клопотання
Радивилівської районної державної
адміністрації в задоволенні
клопотання про залучення до участі у
справі іншого відповідача - Рівненську
обласну державну адміністрацію.

16.01.2014р. відповідач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав відзив на
позов, в якому заперечує проти позовних
вимог, однак при цьому вказує, що
будівництво ґрунтової дамби
протяжністю 270 м, а також проведення
відновлення та реконструкції
ґрунтової дамби протяжністю 1460 м.
здійснено позивачем за власні кошти, а
також зазначає, що позивачем
здійснюється належне утримання ставка
та прилеглих до нього тереторій біля
села Зарічне, що, в свою чергу,
забезпечує розвиток рибного
господарства Радивилівського району,
забезпечує населення новими робочими
місяцями та місцями відпочинку, що є
однією з основ соціально-економічного
розвитку Радивилівського району.

В судовому засіданні 16.01.2014р.
представники позивача підтримали
позовні вимоги з підстав вказаних у
позовній заяві з урахуванням заяви про
зміну предмету позову. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
позовної заяви без участі представника
відповідача.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.08.2009р. між Радивилівською районною
державною адміністрацією
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче об'єднання "Вектор"
(орендар) було укладено договір оренди
земельної ділянки загальною площею 19,800
га (надалі - Договір оренди, а.с. 11-14).
Цільове використання земельної
ділянки: для рибогосподарських потреб
та сінокосіння (пункт 1 Договору
оренди).

Згідно акту приймання-передачі
земельної ділянки (а.с. 15) орендодавець
передав, а орендар прийняв земельну
ділянку, що знаходиться на території
Іващуківської сільської ради
Радивилівського району Рівненської
області площею 19,8006 для
рибогосподарських потреб та
сінокосіння в оренду на 10 (десять) років
згідно договору оренди земельної
ділянки № 04.

Згідно акту приймання-передачі
земельної ділянки вбачається, що на
момент передачі зазначеної земельної
ділянки вона представляє собою
заболочену та замулену місцевість, яка
після реконструкції може
використовуватись як русловий (по
річці Пляшівка) став. Більша частина
дамб потребує капітального ремонту та
реконструкції. Відсутні гідротехнічні
та рибозатримуючі споруди на верхній
частині руслового ставу, а на спуску
(нижній частині руслового ставу)
гідротехнічні споруди потребують
капітального ремонту, підлягають
відновленню та реконструкції.

15.10.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Вектор" (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське фермерське
господарство "Джерела" (підрядник) було
укладено договір будівельного підряду
(надалі - Договір підряду, а.с. 20-21).

Предметом укладеного договору було
зобов'язання підрядника виконати
будівельні роботи зі зведення
(будівництва) ґрунтової дамби, довжиною
1 730,0 м., на наданій замовнику в оренду
земельній ділянці загальною площею 19,800
га. (пункт 1.1. Договору підряду).

Згідно пункту 1.3. Договору підряду,
вартість будівельних робіт становить 54
972 грн. 83 коп. Підрядник має право
збільшувати вартість будівельних
робіт за кожним з етапів у таких
випадках: у разі збільшення замовником
обсягу робіт; у разі зміни вартості
будматеріалів, конструкцій,
устаткування та інших витрат
підрядника.

Факт виконання підрядником робіт,
згідно умов Договору, та прийняття
даних робіт замовником без зауважень
підтверджується актами прийняття
виконаних будівельних робіт та
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт за листопад 2010 року
на загальну суму 54 972 грн. 83 коп.,
підписаними уповноваженими
представниками сторін Договору
підряду та скріпленими відтисками їх
печаток (а.с. 22-24).

Пунктом 4.3. Договору підряду сторони
погодили, що у випадку не проведення
розрахунків за виконані роботи
протягом одного місяця з дня прийняття
сторонами виконаних будівельних робіт,
право власності на результати
виконаних робіт переходять до
підрядника і підрядник має право
здійснити оформлення права власності
на результати виконаної ними роботи
(дамби) у встановленому законом
порядку.

З листа від 17.11.2010р. (а.с. 26) та пояснень
позивача вбачається, що замовник робіт
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Вектор" оплату виконаних
робіт згідно Договору підряду не
провело та не заперечує проти
оформлення позивачем у справі права
власності на результати виконаної
роботи, а саме ґрунтову дамбу загальною
довжиною 1 730,00 м. за .

На підставі вищевикладеного позивач
вважає, що оскільки замовник не провів
з ним розрахунки за виконані роботи, то
згідно умов Договору підряду, він має
майнові права на вказане нерухоме
майно.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, встановивши обставини справи
і давши їм оцінку, господарський суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 ЦК
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

У відповідності до статті 843 ЦК України,
у договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення.

Згідно частини 1 статті 853 ЦК України,
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до частини 1 статті 854 ЦК
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Статтею 876 ЦК України визначено, що
власником об'єкта будівництва або
результату інших будівельних робіт є
замовник, якщо інше не передбачено
договором.

В свою чергу, пунктом 4.3. Договору
підряду сторони погодили, що у випадку
не проведення розрахунків за виконані
роботи протягом одного місяця з дня
прийняття сторонами виконаних
будівельних робіт, право власності на
результати виконаних робіт переходять
до підрядника і підрядник має право
здійснити оформлення права власності
на результати виконаної ним роботи
(дамби) у встановленому законом
порядку.

Факт не оплати замовником вартості
виконаних позивачем по Договору
підряду робіт підтверджується
матеріалами справи та листом від
17.11.2010р. (а.с. 26), з якого вбачається, що
замовник робіт Товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Вектор" оплату виконаних
робіт згідно Договору підряду не
провело та не заперечує проти
оформлення права власності на
результати виконаної роботи, ґрунтову
дамбу загальною довжиною 1 730,00 м. за
позивачем у справі.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або заперечування. Кожна особа має
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним основам
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права.

Стаття 55 Конституції України наділяє
кожну особу правом захищати свої права
і свободи будь-якими не забороненими
законом способами від порушень і
протиправних посягань.

Відповідно до статті 177 ЦК України,
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші, цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

Згідно статті 316 ЦК України, право
власності є правом особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Зміст права власності
визначений статтею 317 ЦК України,
відповідно до якого власнику належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Тобто, перелік підстав набуття права
власності не є вичерпним та має місце
презумпція правомірності набуття
права власності.

Згідно частин 1 та 2 статті 331 ЦК України,
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).

Стаття 392 ЦК України передбачає, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Щодо тверджень відповідача проте, що
ґрунтові дамби не можуть бути об'єктом
приватизації та є невід'ємною частиною
ставу, тобто його приналежністю, в
зв"язку з чим право власності на
допоміжну річ не може бути оформлено
окремо, а будівництво ґрунтових дам
було проведено за відсутності
будь-яких дозвільних документів, суд
зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна копія
робочого проекту відновлення ставка
біля села Зарічне, на території
Іващуківської сільської ради,
виготовленого за замовленням позивача
приватним підприємством
"Рівнегідропроект". План схема
відновлення ставка погоджена усіма
передбаченими законодавством службами
в тому числі і відповідачем у справі
(а.с. 95-137).

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК
України, до нерухомих речей (нерухоме
майно, нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Наказом Міністерства юстиції України
від 14.04.2009р. № 660/5 затверджено методичні
рекомендації стосовно визначення
нерухомого майна, що знаходиться на
земельних ділянках, право власності на
яке підлягає державній реєстрації.

Виходячи з цих рекомендацій та аналізу
чинного законодавства, такий об'єкт, як
дамба, належить до: інженерних споруд
(Закон України "Про меліорацію земель");
гідротехнічних споруд (Методика
обстеження і паспортизації
гідротехнічних споруд систем
гідравлічного вилучення та
складування промислових відходів та
хвостів, затверджена наказом
Державного комітету у справах
містобудування і архітектури від
19.12.1995р. № 252 (зареєстрованим в
Міністерстві юстиції 21.12.1995р. за №
466/1002).

Відповідно до пункту г частини 2 статті
5 Закону України "Про приватизацію
державного майна", до об'єктів
загальнодержавного значення, що не
підлягають приватизації відносяться,
зокрема, водосховища і
водогосподарські канали комплексного
призначення, міжгосподарські
меліоративні системи, гідротехнічні
захисні споруди.

Зазначена норма законодавства чітко
визначає поняття гідротехнічної
споруди, а саме, "захисної" як такої, що
не підлягає приватизації, в той час, як
дамба - причалу № 2 не несе захисного
характеру та є гідротехнічною спорудою
для обслуговування маломірного
водного об'єкту, що не забороняє її
приватизацію.

Згідно зазначених вище рекомендацій
Міністерства юстиції України дамби
визнано спорудами, нерозривно
пов'язаними із землею, призначені для
використання водних ресурсів, для
боротьби із шкідливим впливом вод,
захистом земель від водної та вітрової
ерозії, інших негативних процесів. З
огляду викладеного ґрунтові дамби є
об'єктом нерухомого майна, право
власності на які підлягає державній
реєстрації.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про аквакультуру", гідротехнічні
споруди рибогосподарської
технологічної водойми (гідротехнічні
споруди) - об'єкти нерухомого майна
(земляні греблі та дамби, водозабірні
споруди, повеневі водоскиди, донні
водовипуски, водопостачальні, скидні
та рибозбірноосушувальні канали,
рибовловлювачі, камери облову, причали,
водоскиди, бистротоки, перепади,
перегороджувальні рибозахисні та інші
споруди), що є інженерними спорудами,
які призначені для управління водними
ресурсами (підготовка, постачання,
збереження, транспортування води та
водовідведення), а також для
запобігання шкідливій дії вод.

З огляду викладеного, суд приходить до
висновку, що збудовані позивачем у
справі ґрунтові дамби та дві
гідротехнічні споруди є окремими
об'єктами нерухомого майна, а отже
право власності на них підлягає
державній реєстрації.

В свою чергу, на замовлення позивача,
Науково-дослідною лабораторією
експлуатаційної надійності будівель і
споруд Національного університету
водного господарства та
природокористування було складено
звіт про проведення технічного
обстеження конструкцій та інженерних
мереж об'єкту (а.с. 32-60). Підпунктом 4.1.
пункту 4 Висновки і рекомендації
вказано, що досліджуваний об'єкт -
ставок з гідротехнічними спорудами,
дамбами рибного господарства ТОВ "СФГ
"Джерела" біля села Зарічне
Радивилівського району Рівненської
області - повністю закінчене
будівництвом, яке відповідає вимогам
чинних нормативних документів у галузі
гідротехнічних споруд і повністю
придатний до подальшої нормальної
експлуатації за цільовим призначенням.

За замовленням позивача
Радивилівським районним бюро
технічної інвентаризації було
виготовлено технічний паспорт на
гідротехнічні споруди (а.с. 27-31), згідно
експлікації гідротехнічних споруд
протяжність ґрунтової дамби становить
1730 м, та має дві водоскидні споруди.

Відповідно до статті 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно частини 3 вказаної статті, право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до підпункту а) частини 3
статті 122 ЗК України, районні державні
адміністрації на їхній території
передають земельні ділянки із земель
державної власності, крім випадків,
визначених частинами четвертою і
восьмою цієї статті, у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для
ведення водного господарства.

Радивилівська районна державна
адміністрація в своєму відзиві
зазначає, що позивачем здійснено
будівництво ґрунтової дамби
протяжністю 270 м, а також проведено
відновлення та реконструкцію
ґрунтової дамби протяжністю 1460 м., крім
того позивачем здійснюється належне
утримання ставка та прилеглої до нього
тереторії поблизу села Зарічне, що в
свою чергу забезпечує розвиток рибного
господарства Радивилівського району,
забезпечує населення робочими
місяцями та місцями відпочинку, що є
однією з основ соціально-економічного
розвитку Радивилівського району.

Будівництво та відновлення дамб з боку
позивача значно покращило екологічний
стан земельної ділянки та самого
рибного ставку біля села Зарічне, не
допускає руйнування дороги яка
здійснює сполучення села Зарічне з
іншими населеними пунктами, оскільки
позивачем було встановлено систему
водоспуску та водозбору.

Також, відповідач у відзиві зазначає,
держава не має можливості
забезпечувати утримання та належне
функціонування рибних ставків,
проводити будівництво дамб, споруд
водозбору та водоспуску за відсутності
фінансування та бюджетного
призначення, що з часом призводить до
їх непридатного (нецільового)
використання, занепаду та повного
руйнування.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Позивачем доведено правомірність
вимог про визнання за ним права
власності на ґрунтову дамбу, що
відповідачем в свою чергу належними та
допустимими доказами не спростовано.

З врахуванням усього вищевикладеного в
сукупності вбачається, що вимога
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське фермерське
господарство "Джерела" про визнання
права власності на ґрунтову дамбу
загальною довжиною 270 м. навколо ставка
площею 18,07 га., біля села Зарічне, на
території Іващуківської сільської
ради, Радивилівського району
Рівненської області є законною,
обґрунтованою, а відтак підлягає
задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК
України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське фермерське
господарство "Джерела" право власності
на ґрунтову дамбу загальною довжиною 270
м навколо ставка площею 18,07 га, біля
села Зарічне, на території
Іващуківської сільської ради,
Радивилівського району Рівненської
області.

Рішення підписане суддею "22" січня 2014р..

Суддя
Горплюк А.М.