ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2014 р.Справа № 922/4620/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна група
морепродуктів" (м. Київ) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (м.Харків) про
стягнення 24960,63 гривень за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №4345
від 30 грудня 2013 року)

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2013 року позивач, товариство
з обмеженою відповідальністю
"Міжнародна група морепродуктів",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача)
суми заборгованості у розмірі 24960,63
гривень, у тому числі, 16640,42 гривень суми
основної заборгованості та 8320,21
гривень штрафу. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем умов договору
купівлі-продажу №1378вр, укладеного між
сторонами 22 лютого 2012 року. Крім того,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 1720,50 гривень судового
збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08 листопада 2013
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 26 листопада 2013 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2013
року було відкладено розгляд справи на
19 грудня 2013 року, у зв'язку з неявкою
представників сторін.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року було відкладено розгляд справи на
08 січня 2014 року, у зв'язку з неявкою
відповідача.

27 грудня 2013 року представник Позивача
надав через канцелярію суду
супровідним листом (вх.№48776) додаткові
документи, на підтвердження заявлених
позовних вимог. Судом було досліджено
надані документи та долучено до
матеріалів справи.

08 січня 2014 року представник
відповідача надав через канцелярію
суду відзив (вх.№128), в якому викладена
позиція останнього полягає у тому, що
поставка товару від позивача дійсна
відбулась, але заперечував проти
початку перебігу строку оплати за
отриманий товар, посилаючись на
бездоговірну поставку за окремими
видатковими накладними, у зв'язку з чим
просив суд відмовити у задоволенні
позову за ненастанням строку виконання
відповідного зобов'язання з його боку.
Судом було досліджено наданий відзив
та долучено до матеріалів справи.

Позивач у відкрите судове засідання 08
січня 2014 року свого представника не
направив. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином. Надав через канцелярію
суду клопотання (вх.№2/14), в якому просив
суд розглядати справу без участі свого
представника.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 08 січня 2014 року
проти позовних вимог заперечував з
мотивів, викладених у відзиві.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані учасниками судового процесу
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

22 лютого 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
"Міжнародна група морепродуктів"
(позивачем) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідачем) було укладено договір
купівлі-продажу №1378вр. Даний договір
було підписано повноважними
представниками з обох сторін.

Відповідно до умов договору, продавець
(позивач) зобов'язався передати у
власність покупця (відповідача) товар,
а покупець, в свою чергу, зобов'язався
прийняти відповідний товар та оплатити
його.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов відповідного договору,
позивач поставив на адресу відповідача
товар на суму 18640,42 гривень, що
підтверджується наступними
видатковими накладними (а.с.12-16):

- в/н №2470178 від 03 вересня 2012 року на суму
1747,00 гривень;

- в/н №2491703 від 05 вересня 2012 року на суму
6810,00 гривень;

- в/н №2530262 від 09 вересня 2012 року на суму
2229,58 гривень;

- в/н №2530280 від 09 вересня 2012 року на суму
1080,84 гривень;

- в/н №2561605 від 12 вересня 2012 року на суму
6773,00 гривень.

Вищевказані накладні було підписано
сторонами з обох сторін. Хоча із
підпису на видаткових накладних не
вбачається, хто саме отримав товар, так
як немає прізвища особи, але відповідач
у наданому до суду відзиві підтвердив
факт отримання товару від позивача
саме за цими накладними.

Крім того, факт поставки товару
підтверджується додатковими
первинними документами, а саме,
наявними у матеріалах справи
податковими накладними.

Моментом переходу права власності на
товар до покупця є момент підписання
покупцем видаткової накладної, яка
підтверджує факт передачі товару (п.3.2
договору).

Виходячи з вищезазначеного,
видатковими накладними, підписаними з
боку відповідача, підтверджується факт
отримання останнім товару від
позивача.

Відповідно до п.4.3 договору, покупець
зобов'язується повністю сплатити
вартість отриманого товару протягом 14
календарних днів з моменту підписання
відповідної видаткової накладної.

На виконання умов договору, відповідач
частково розрахувався за отриманий
товар на суму 2000,00 гривень, що
підтверджується платіжним дорученням
№351 від 16 листопада 2012 року (а.с.17), та
про це стверджують і самі сторони. На
момент розгляду спору, доказів повної
оплати заборгованості у розмірі 16640,42
гривень відповідач до суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193
Господарського кодексу України
встановлює те, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Щодо тверджень відповідача про те, що
відповідна поставка товару є
бездоговірною, а тому не має й правових
підстав для стягнення штрафних
санкцій, суд зазначає наступне.

У спірних видаткових накладних
міститься посилання на те, що вони є
невід'ємними частинами відповідного
договору, який укладено між сторонами.
Крім того, у судовому засіданні
представником відповідача було
підтверджено факт існування лише
одного договору, укладеного між
сторонами у письмовій формі.

Також, є хибним твердження відповідача
щодо ненастання строку виконання ним
свого зобов'язання по оплаті товару,
оскільки позивач не направив йому
претензію, відповідно до ч.2 ст.530
Цивільного кодексу України.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та повинні бути
складені під час здійснення цієї
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення.

В ст.1 цього Закону встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Кожною стороною (підприємством), що
брала участь у здійсненні
господарської операції, мають бути
отримані первинні документи для
записів у регістрах бухгалтерського
обліку, інформація в яких ідентично
засвідчує зміст господарської
операції. Первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках
спеціалізованих форм, затверджених
міністерствами і відомствами України.

Як вже було зазначено вище, між
сторонами за договором існували
правовідносини з купівлі-продажу.

Отже, обставини щодо передачі товару,
можуть підтверджуватися первинними
документами в розумінні
вищезазначених положень Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
складеними при виконанні певної
господарської операції в рамках
зазначеного договору.

Виконуючи умови вказаного договору,
позивач передав у власність
відповідачу товар на загальну суму
18640,42 гривень, що підтверджується
видатковими накладними, якими фактично
засвідчено приймання - передачу
сторонами певного товару за договором,
його найменування, кількість, вартість
та інші необхідні реквізити, що може
бути віднесено по зазначених актам,
якими фактично затверджено приймання -
передачу сторонами певного товару за
договором, з тотожністю змісту форми,
умов та порядку складання сторонами
(повноважними представниками).

Вищевказані видаткові накладні
відповідають вимогам ст.9 ЗУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції та факт встановлення
договірних відносин, а тому, з дня
підписання накладних, є всі підстави
для покладення на відповідача
обов'язку по проведенню розрахунків за
отриманий товар.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст.664 Цивільного кодексу
України, обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним в
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар, або, в момент
надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов договору, позивач
свої зобов'язання по передачі товару
відповідачу виконав у повному обсязі,
згідно з умовами договору, повернень
товару або претензій щодо кількості та
якості товару від останнього не
надходило.

В інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 17
лютого 2012 року №01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" зазначено:
"Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України від 28 лютого 2012 року №5002-8/481-2011,
та від 21 квітня 2011 року №9/252-10 .

Виходячи з вищевикладеного, датою
передачі товару слід вважати дату, що
зазначена у відповідних видаткових
накладних.

Таким чином, саме з цих дат слід
відраховувати строк оплати
поставленого товару, відповідно до п.4.3
спірного договору.

Посилання відповідача, що до моменту
отримання від позивача вимоги про
сплату боргу, строк оплати за
поставлений за договором товар ще не
настав, не відповідають дійсності та
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Враховуючи викладене, те, що на момент
прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
16640,42 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, відповідач порушив умови
спірного договору щодо строків оплати
товару, тому, позивач має правові
підстави для нарахування штрафних
санкцій.

Відповідно до вимог ст.ст.610-612
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції можуть застосовуються
у розмірі, визначеному умовами
договору. При цьому їх розмір може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.4.5 договору, у випадку
порушення покупцем п.4.3 чинного
договору більше ніж на 25 календарних
днів, покупець окрім іншого сплачує
продавцеві штраф в розмірі 50%
несплаченої вартості переданого
покупцеві товару.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок штрафу,
нарахованого позивачем, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та таким, що
відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 546, 548, 549,
599, 610-612, 629, 664, 692 Цивільного кодексу
України, ст.ст.179, 193, 230, 231
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (61100, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, п/р
№НОМЕР_2 в Харківське ГРУ ПАТ КБ
"ПриватБанк", МФО 351533) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна група
морепродуктів" (01021, м.Київ,
вул.Кловський узвіз, 11, ,
р/р №5344 в АТ "Укрексімбанк" у
м.Києві, МФО 322313) 16640,42 гривень основної
заборгованості, 8320,21 гривень штрафу та
1720,50 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13 січня 2014 року.

Суддя Аріт К.В.

Справа №922/4620/13