КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Справа№ 927/1338/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Рєпіної Л.О.

Суліма В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Буряк О.І. - представник

від відповідача: Кулик О.А. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги: Фермерське господарство
«Борзнянське» на рішення
Господарського суду міста
Чернігівської області від 12.11.2013 у
справі № 927/1338/13 (суддя Мурашко І.Г.)

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова»

до Фермерського господарства
«Борзнянське»

про стягнення заборгованості 85 850 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернігівської
області звернулось
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» з позовною заявою до
Фермерського господарства
«Борзнянське» про стягнення
заборгованості 85 850 грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 12.11.2013 у
справі №927/1338/13 позов задоволено
повністю.

Стягнуто з Фермерського господарства
«Борзнянське» на користь
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» - 85850 грн. боргу, 1720,50 грн.
судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
Господарського суду Чернігівської
області від 12.11.2013 у справі №927/1338/13
Фермерське господарство «Борзнянське»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просять скасувати
повністю рішення Господарського суду
Чернігівської області від 12.11.2013 у
справі №927/1338/13 повністю та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» до Фермерського
господарства «Борзнянське» про
стягнення заборгованості 85850 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Господарським судом Чернігівської
області від 12.11.2013 у справі № 927/1338/13 є
незаконним, необґрунтованим, таким що
прийняте внаслідок порушення та
неправильного застосування норм
матеріального права, а також порушення
норм процесуального права, що призвели
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Апелянт стверджує, що між позивачем та
відповідачем не укладено жодного
договору про надання
сільськогосподарських послуг, а
рахунки фактур не можуть вважатись
укладення договору у спрощений спосіб,
оскільки не містять всіх суттєвих умов
господарського договору, на них не
вказано ні номенклатура, ні асортимент
послуг, ні вимог до їх якості. А в
наданих позивачем актах зазначено
лише, що надаються послуги з посіву
кукурудзи соняшнику та вівса на
визначеній площі, у викладених актах не
зазначено хто саме має платити за
надані відповідно до актів послуги.

Вище вказане підтверджує, що між СТОВ
«Дружба-Нова» та ФГ «Брозянське» не
було досягнуто згоди щодо такої
істотної умови господарського
договору про надання послуг, як предмет
договору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013 року за
справою №927/1338/13 апеляційну скаргу було
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи на 21.01.2014 року

Представник позивача через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду 15.01.2014 року надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим
та таким, що підлягає залишенню без
змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Стаття 173 Господарського кодексу
України визначає, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управлена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частині 1 стаття 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. За ч.1 стаття193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Згідно до статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Так,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Нормами частини 1 статті 202 Цивільного
Кодексу України встановлено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. В силу
вимог стаття 205 Цивільного кодексу
України, правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі, сторони мають
право обирати форму правочину.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що
правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем і відповідачем виникли
правовідносини на підставі
двостороннього правочину, згідно якого
позивач - надав, а відповідач прийняв
послуги по посіву кукурудзи, соняшника,
вівса на загальну суму 85850 грн., що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№03/06-01 від 03.06.2011 р. на суму 25250 грн., №
04/06-01 від 04.06.2011 р. на суму 36250 грн., № 05/06-01
від 05.06.2011 р. на суму 8750 грн., № 06/06-01 від
06.06.2011 р. на суму 15600 грн. Зазначені акти
підписані обома сторонами, мають
печатки обох сторін та затверджені
керівниками юридичних осіб (а.с. 18-21).

Позивачем відповідачу були виставлені
рахунки-фактури на оплату наданих
послуг № СФ -0001120 від 03.06.2011 р, № СФ-0001121
від 04.06.2011 р., № СФ-0001122 від 05.06.2011 р.,
СФ-0001123 від 06.06.2011 р. (а.с. 22-25), що були
направлені відповідачу електронною
поштою 08.06.2011 р., що підтверджено
позивачем роздруківкою з електронного
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції СТОВ «Дружба-Нова» (а.с.
50-54). В зазначених рахунках було
визазначено строк оплати наданих
послуг, а саме, рахунок-фактура № СФ
-0001120 від 03.06.2011 р дійсний до сплати до
05.06.2011, № СФ-0001121 від 04.06.2011 р. дійсний до
сплати до 06.06.2011, № СФ-0001122 від 05.06.2011 р.
дійсний до сплати до 07.06.2011, СФ-0001123 від
06.06.2011 р. дійсний до сплати до 08.06.2011.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Фермерським господарством
«Борзнянське» надані послуги оплачені
не були.

Згідно до статті 530 Цивільного кодексу
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Наявність правових відносин між
апелянтом та позивачем
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт в яких підписано
вповноважене ними представниками
сторін та скріплені печатками сторін.
Доказів того, що відбиток печатки та
підпис проставлено не уповноваженими
особами на актах здачі-прийняття робіт
(надання послуг) сторонами не надано, а
відповідно, колегія суддів приймає ці
акти як належний доказ існування між
сторонами договірних відносин.

Позивачем 11.10.2013 була направлена вимога
№11/10-05 на адресу відповідача про
проведення розрахунку в порядку статті
530 Цивільного кодексу України за актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
на загальну суму 85850 грн., що
підтверджується належним чином
завіреною копією поштової квитанції №
5458 від 11.10.2013 р. з описом вкладення (а.с.
38).

В суді першої інстанції був
зафіксований той факт що представник
відповідача у відзиві від 05.11.2013 р.
підтвердив факт отримання послуг за
спірними актами здачі-прийняття робіт
на загальну суму 85850 грн. та отримання
вимоги позивача від 11.10.2013., однак,
відповідач наголошував, що на момент
звернення до суду з позовною заявою №
14/10-36 від 14.10.2013 р. та порушення судом
провадження по справі ухвалою від
17.10.2013 р., права та законні інтереси СТОВ
«Дружба Нова» порушені не були,
оскільки обов'язок розрахуватися за
надані послуги згідно спірних актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
у відповідача виник з 19.10.2013 р. з
урахуванням вимог ч. 2 стаття 530
Цивільного кодексу України.

Пояснення апелянта щодо відсутності у
представника який надав відзив на
позовну заяву від 05.11.2013, а також
надавав свої усні пояснення у судовому
засіданні 05.11.2013 прав на представництво
інтересів відповідача не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази які
б підтверджували відкликання,
скасування чи визнання недійсною
довіреності від 10.10.2013 на підставі якої
Беребенець В.М. здійснював
представництво інтересів відповідача.

Київський апеляційний господарський
суд не погоджується з доводами
відповідача виходячи з того що
частинами 2,3 стаття 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу .

Колегія суддів приходить до висновку
про безпідставність заперечень
відповідача, оскільки, як зазначає
відповідач, його обов'язок
розрахуватися за наданні послуги на
загальну суму 85850 грн. настав 19.10.13,
тобто до початку слухання справи в
першій інстанції по суті, однак,
відповідачем не були здійснені
будь-які дії щодо оплати наданих
позивачем послуг, а тому, на момент
розгляду справи в суді та винесення
рішення по справі, відповідачем кошти
позивачу так і не були сплачені.

Відповідно того, згідно матеріалів
справи ( а.с.22-25), в рахунках-фактурах,
пред'явлених позивачем відповідачу для
оплати наданих послуг та виписаних на
підставі підписаних сторонами актів
здачі-прийому робіт, вже були зазначені
строки оплати таких рахунків-фактур,
однак, відповідачем отримані послуги
позивача оплачені не були.

Вимоги позивача за позовом по
стягненню боргу в сумі 85850,00 грн. є
правомірними, підтверджуються
матеріалами справи і задоволені судом
першої інстанції правомірно.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
відповідача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись статті 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського
господарства «Борзнянське» залишити
без задоволення, а рішення
Чернігівської області від 12.11.2013 у
справі № 927/1338/13 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 927/1338/13 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
Л.О. Рєпіна

В.В. Сулім