ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.Справа № 922/5098/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання
Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ветсинтез", м.Харків,
до Державного підприємства
"Дослідного господарства "Борки"
Національної Академії аграрних наук
України, с.Бірки Зміївського району
Харківської області, про стягнення
8161,77 грн. за участю представників:

позивача - Старецький В.В. (довіреність
б/н від 08.01.2014р.);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ветсинтез", м.Харків,
звернувся до господарського суду з
позовною заявою про стягнення з
відповідача, Державного підприємства
"Дослідного господарства "Борки"
Національної Академії аграрних наук
України, с.Бірки Зміївського району
Харківської області, заборгованості за
отриманий товар, згідно Договору
поставки № 98 від 14.01.2013р., в розмірі 7116,00
грн.; пені в розмірі 516,23 грн.; штрафу в
розмірі 355,80 грн.; 3% річних в розмірі 173,71
грн. Витрати по сплаті судового збору
позивач просить покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.12.2013р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/5098/13 та
розгляд справи призначено на 23.12.2013р. о
12:30 год.

Ухвалою господарського суду від
23.12.2013р. розгляд справи було відкладено
на 09.01.2014р. о 12:20 год.

У судовому засіданні, яке відбулося
09.01.2014р., представник позивача
підтримав заявлені позовні вимоги у
повному обсязі та на вимогу суду надав
письмові пояснення по справі; витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо позивача станом на 25.12.2013р.; витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо відповідача станом на 25.12.2013р.;
довідку про розрахункові рахунки
сторін; копію двостороннє підписаного
Акту звірки взаєморозрахунків за
період з 01.01.2012р.-30.10.2013р.; копію Акту
звірки взаєморозрахунків за період з
01.01.2013р.-05.12.2013р., підписаного позивачем,
з доказами його направлення
відповідачу.

Надані представником позивача
документи були долучені судом до
матеріалів справи.

Відповідач у судове засідання не
з'явився; витребувані судом документи
не надав; про причину неявки суд не
повідомив; про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, за адресою згідно даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги,
що відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання (за місцезнаходженням згідно
відомостей з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), проте не
скористався наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України правами на участь у судовому
засіданні, а також не надав суду
жодного доказу в обґрунтування
заперечень проти позову або на
підтвердження належного виконання
договірних зобов'язань, суд визнав за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

14.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ветсинтез"
(позивачем) та Державним підприємством
"Дослідне господарство "Борки"
(відповідачем) було укладено Договір
поставки № 98, згідно п. 1.1. якого позивач
(продавець) зобов'язався в порядку та на
умовах, визначених у цьому Договорі,
передати, а відповідач (покупець)
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених у цьому Договорі, прийняти
та своєчасно оплатити медикаменти та
препарати ветеринарного призначення.

У п. 1.2. Договору сторони визначили, що у
зв'язку з неможливістю наперед
визначити кількість та асортимент
товару, ціна, асортимент та кількість
(об'єм) кожної партії товару вказуються
в рахунках, видаткових накладних, що є
невід'ємною частиною цього Договору.

Як свідчать матеріали справи, позивач,
відповідно до укладеного Договору
№ 98 від 14.01.2013р. та на підставі
відповідних видаткових накладних у 2013
році поставив відповідачу товар,
передбачений договором, на загальну
суму 7116,00 грн.

Остання поставка товару відбулася
01.02.2013р.

Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.3, 3.4.
Договору, відповідач прийняв на себе
зобов'язання оплатити отриманий товар
протягом 3-х календарних днів з дня
отримання рахунку-фактури, але не
пізніше 14-ти календарних днів з дати
отримання товару.

Таким чином, оплата мала відбутися у
термін - до 15.02.2013р.

Проте, відповідач прийняті на себе
зобов'язання по сплаті за отриманий
товар не виконав, внаслідок чого у
нього утворилась заборгованість перед
позивачем в розмірі 7116,00 грн., яка не
сплачена до теперішнього часу.

10.07.2013р. позивачем на адресу
відповідача була надіслана вимога про
добровільне погашення заборгованості,
яка була залишена відповідачем без
задоволення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, передбачених законом, а
також відмова від виконання або
відстрочка виконання з мотиву, що
зобов'язання другої сторони за іншим
договором не було виконано належним
чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено:
якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 8.2. Договору № 98 від
14.01.2013р, у випадку несплати, неповної
або несвоєчасної сплати за товар
покупець виплачує продавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день такого прострочення.

У випадку несплати або несвоєчасної
сплати за товар понад 30 діб покупець
виплачує продавцю штраф у розмірі 5% від
несплаченої суми (п. 8.3. Договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши здійснені позивачем
розрахунки, суд визнав вимоги про
стягнення з відповідача 516,26 грн. пені,
355,80 грн. штрафу та 173,71 грн. - 3% річних
законними та обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем склав 8161,77 грн., у тому числі:
7116,00 грн. основного боргу, 516,26 грн. пені,
355,80 грн. штрафу та 173,71 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що
відповідач не надав суду доказів
сплати заборгованості або
обґрунтованих заперечень проти позову,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ветсинтез"
обґрунтовані, підтверджуються
наявними у матеріалах справи доказами
та підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства
"Дослідне господарство "Борки"
Національної академії аграрних наук
(63421, Харківська область, Зміївський
район, с.Бірки; п/р в ХОД
"Райффайзен Банк Аваль" м.Харків, МФО
350589; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ветсинтез" (61001,
м.Харків, вул.Смольна, 30; п/р 7900 в АТ
"УкрСиббанк" м.Харків, МФО 351005; ) - 7116,00 грн. заборгованості
за отриманий товар; 516,26 грн. пені; 355,80
грн. штрафу; 173,71 грн. - 3% річних; 1720,50 грн.
витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 11.01.2014 р.

Суддя Кухар Н.М.