ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
Справа № 921/167/13-г

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Давид Л.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за № 1412-3423 від 13.11.2013
року

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 08.11.2013 року

у справі № 921/167/13-г

за позовом: ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: ПАТ по газопостачанню
та газифікації "Тернопільгаз", м.
Тернопіль

про стягнення 7 011 879 грн. 20 коп.
заборгованості та штрафних санкцій.

за участю представників:

від позивача: Кость О.Г. - представник

від відповідача: Ловчук М.В. -
представник

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід суддів не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходило, тому
протокол судового засідання ведеться з
дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України
без забезпечення повного фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 року
змінено склад колегії, замість судді
Гриців В.М., в склад колегії введено
суддю Давид Л.Л..

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 08.11.2013 року
у справі № 921/167/13-г (суддя Стадник М.С.)
позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" задоволено частково: стягнуто
з ПАТ "Тернопільгаз" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" - 29 264,13 грн. пені. В
частині стягнення 646 154,23 грн. пені -
відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі,
місцевий господарський суд виходив з
того, що згідно договору
купівлі-продажу природного газу
№14/2238/11 від 30.09.2011 року, споживачами
газу є виключно установи і організації,
що фінансуються з державного та
місцевого бюджетів, а тому в даному
випадку сторони не можуть впливати на
порядок розрахунків, оскільки такий
встановлений нормативними актами, та
здійснюється шляхом руху коштів від
споживачів на поточний рахунок із
спеціальним режимом відповідача, та в
подальшому з даного рахунку на
спеціальний рахунок позивача. А тому,
допущені відповідачем строки
порушення оплати газу, не могли
потягнути за собою спричинення значних
збитків для позивача.

Крім цього, позивач не підтвердив суму
збитків понесених несвоєчасним
виконанням саме договору № 14/2238/11 від
30.09.2011 року, а надані позивачем
фінансові звіти свідчать про
результати господарської діяльності
товариства за певні періоди та не є
доказом спричинення збитків
відповідачем у певному розмірі, що не
дає можливості встановити суду взагалі
спричинення таких.

Крім того, місцевий господарський суд
зазначив, що рішенням суду стягнуто на
користь позивача 68 510,38 грн. втрат
пов'язаних з інфляційними процесами в
державі, які за своєю правовою природою
є компенсацією за понесені збитки,
спричинені знеціненням грошових
коштів, а також 171 761,02 грн. - три проценти
річних, які є платою за користування
коштами, що не були своєчасно оплачені
боржником, тому позивач даними
платежами компенсує свої збитки, якщо
такі спричинені даним договором,що
останній суду не довів

Також, місцевий господарський суд
прийшов до висновку, що відповідач
довів, що підприємство працює із
збитками, значних коштів потребує
технічне обслуговування газових мереж,
в тому числі виконання робіт по ремонту
об'єктів системи газопостачання та
газифікації на території
Тернопільської області, яку здійснюю
ПАТ "Тернопільгаз", а тому стягнення
надмірних сум санкцій приведе до
погіршення фінансового становища
товариства та неможливості виконувати
покладені на нього функції згідно
законодавства, які контролюються
державою, що не узгоджується з нормами
Закону України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" від
23.06.2005 р., метою якого є сприяння
поліпшенню фінансового становища
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, запобіганню їх банкрутству
та підвищення рівня інвестиційної
привабливості, а тому в частині
стягнення 646 154,23 грн. пені належить
відмовити.

Щодо стягнення 86 722,90 грн. пені
нарахованої позивачем на суми
простроченої заборгованості,
господарський суд першої інстанції
відмовив, оскільки та заявлена з
пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням місцевого
господарського суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" подано апеляційну скаргу, в
якій просить рішення господарського
суду скасувати в частині зменшення
пені та прийняти нове рішення, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача 646 154,23 грн. пені. Зокрема, в
апеляційній скарзі апелянт
покликається на те, що відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, його
важкий фінансовий стан не є винятковим
випадком та підставою для зменшення
неустойки. При цьому апелянт вважає, що
при розгляді даної справи,
господарський суд першої інстанції
дослідив лише ступінь виконання
зобов'язання боржником (відповідачем),
не виконавши при цьому вимоги закону
щодо оцінки майнового стану сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, та інших
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, що призвело до порушення ст. 551
Цивільного кодексу України та ст. 233 ГК
України.

Також, апелянт зазначає, що в
оскаржуваному рішенні жодним чином не
мотивовано, не наведено та
необґрунтовано в чому саме полягає
винятковість обставин у даній справі, а
відповідачем, в свою чергу, не надано
жодних належних доказів щодо
винятковості таких обставин.

Відповідач у відзиві № 01/4251 від 31.12.2013
року на апеляційну скаргу та
представник в судовому засіданні,
вимоги апелянта заперечив та просить
рішення господарського суду залишити
без змін, оскільки вважає, що правовими
підставами для застосування
господарським судом першої інстанції
права на зменшення розміру пені стали
норми матеріального та процесуального
права, а саме ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551
ЦК України та п. 3 ст. 83 ГПК України,
відповідно до яких розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Крім цього, відповідач вважає, що
місцевим господарським судом стягнуто
в користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3 %
річних та інфляційних на загальну суму
145 548,24 грн., які відповідно до ст. 625 ЦК
України є мірою відповідальності
боржника за прострочення виконання
грошового зобов'язання та повністю
покривають збитки позивача.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та оцінивши наявні в
ній докази, заслухавши в доводи та
заперечення представників позивача та
відповідача, апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити
частково, виходячи з наступного:

Положеннями ст. 101 ГПК України
передбачено, щоапеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" (постачальник) та ПАТ
"Тернопільгаз" (покупець) укладено
договір № 14/2238/11 (том І, а.с. 9)
купівлі-продажу природного газу, із
змінами внесеними до нього додатковими
угодами № 1 від 30.09.2011р., №2 від 11.10.2011р.
та №3 від 31.01.2012р. (том І, а.с. 15-17),
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця природний газ виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.п. 1.1, 1.2, 2.1 договору).

Пунктом 3.4 договору сторони погодили,
що покупець не пізніше 5-го числа
місяця, наступного за місяцем продажу
газу, зобов'язується надати підписані
та скріплені печаткою покупця,
продавцеві два примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві один примірник оригіналу
акта, підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа наступного за місяцем поставки
газу (п. 6.1 договору). При невиконанні
покупцем вимог, передбачених у п. 6.1
умов договору, продавець має право
обмежити передачу газу покупцеві або
припинити передачу газу до повного
погашення заборгованості за переданий
газ по даному договору (п. 6.2 договору).

Згідно п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1,
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, при цьому,
неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2013 року
(том І, а.с. 171), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 05.06.2013 року (том
ІІ, а.с. 91) частково задоволено позов ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» та стягнуто з
ПАТ "Тернопільгаз" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" 68 510,38 грн. - втрат від
інфляційних процесів, 171 761,02 грн. - 3%
річних за користування коштами; 67 541,86
грн. - пені за неналежне виконання
грошових зобов'язань та 8 946,65 грн. - в
повернення сплаченого судового збору.
В частині стягнення 6 096 184,43 грн.
основного боргу - провадження
припинено. В решті частини позову -
відмовлено.

Однак, постановою Вищого
господарського суду України від 15.08.2013
року рішення господарського суду
Тернопільської області від 09.04.2013 року
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 05.06.2013 року у
справі № 921/167/13-г скасовано в частині
відмови у стягненні пені та справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до господарського суду
Тернопільської області. В решті
рішення господарського суду та
постанову апеляційного господарського
суду - залишено без змін. Зокрема,
касаційна інстанція у постанові
зазначила, що зменшення пені на 90
відсотків не є співрозмірним, в
контексті інтересів позивача та
відповідача.

Господарський суд першої інстанції
приймаючи рішення у справі під час
нового розгляду зазначив, що
оспорюванню сумою пені, яка підлягає до
розгляду є 675 418,36 грн., яка заявлена в
позовній заяві.

Однак, судом першої інстанції не
враховано, що постановою Вищого
господарського суду України від 15.08.2013
року рішення господарського суду
Тернопільської області від 09.04.2013 року
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 05.06.2013 року у
даній справі в частині стягнення з
відповідача 67 541,86 грн. пені залишено
без змін.

Враховуючи наведене, сумою пені, яка
підлягала до розгляду місцевим
господарським судом є 607 876,50 грн. (675 418,36
- 67 541,86).

Місцевий господарський суд приймаючи
оспорюване рішення стягнув з
відповідача на користь позивача 29 246,13
грн. пені (4 % від заявленої суми), при
цьому зазначивши, що відповідач довів,
що підприємство працює із збитками,
значних коштів потребує технічне
обслуговування газових мереж, в тому
числі виконання робіт по ремонту
об'єктів системи газопостачання та
газифікації на території
Тернопільської області, яку здійснюю
останній, а тому стягнення надмірних
сум санкцій приведе до погіршення
фінансового становища товариства та
неможливості виконувати покладені на
нього функції згідно законодавства,
які контролюються державою, що не
узгоджується з нормами Закону України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" від
23.06.2005 р., метою якого є сприяння
поліпшенню фінансового становища
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, запобіганню їх банкрутству
та підвищення рівня інвестиційної
привабливості.

Однак, колегія суддів з таким висновком
погодитись не може, виходячи з
наступного:

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 509,
ст.ст. 526, 629 ЦК України, зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Судова колегія вважає необхідним
зазначити, що штрафними санкціями,
згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1,
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, при цьому,
неустойка нараховується продавцем
протягом шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду від 10.04.2013
року у даній справі встановлено
порушення відповідачем строків оплати
вартості поставленого газу згідно
поданого позивачем розрахунку станом
на 26.11.2012р.: згідно акта приймання -
передачі природного газу від 31.10.2011р.
оплата останнього платежу проведена
12.12.2011р. - пеня не нараховувалася; згідно
акта приймання - передачі природного
газу від 30.11.2011р. останній платіж
проведено - 02.03.2012р., тобто з пропуском 78
днів, за що нараховано 62 381,82 грн. пені;
згідно акта приймання - передачі
природного газу від 31.12.2011р. - останній
платіж проведено - 20.03.2012р., тобто з
пропуском 65 днів, за що нараховано 74 776,20
грн. пені; згідно акта приймання -
передачі природного газу від 31.01.2012р.,
пеня нарахована за 182 дні в сумі 101 049,62
грн. (за період з 15.02. - 14.08.2012р.); згідно
акта приймання - передачі природного
газу від 29.02.2012р. - пеня нарахована за 184
дні в сумі 437 210,72 грн. (за період з 15.03. -
14.09.2012р.), а всього 675 418,36 грн. пені. Однак,
беручи до уваги постанову Вищого
господарського суду України від 15.08.2013
року, колегія суддів приходить до
висновку, що оспорюванню сумою пені є 607
876,50 грн.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232
ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано та стягуються такі
санкції протягом строку позовної
давності в один рік.

Враховуючи вищенаведені норми закону,
умову п. 7.2 договору та клопотання
відповдача про застосування строку
позовної давності (том ІІІ, а.с. 5),
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду щодо відмови у стягненні 86 722,90 грн.
пені нарахованої позивачем на суми
простроченої заборгованості по акту
передачі - приймання природного газу
від 31.11.2011р. за період 14.12.2011р. - 07.12.2011р.
та по акту передачі - приймання
природного газу від 31.12.2011р. за період
14.01.2012р. - 07.02.2012р., оскільки така
заявлена з пропуском строку позовної
давності.

Щодо решти суми пені, колегія суддів
зазначає наступне:

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 року (із змінами і
доповненнями) встановлено, що,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК України йдеться
про можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України. Якщо відповідні
санкції застосовуються не у зв'язку з
порушенням зобов'язання, а з інших
передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Таким чином колегія суддів вважає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін

Крім того, висновок суду щодо
необхідності зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню з відповідача,
повинен ґрунтуватися, крім
викладеного, на загальних засадах
цивільного законодавства, якими є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність (п.6 ст.3
ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом апеляційної
інстанції, позивач як підприємство
державного сектору економіки є
суб'єктом, що має стратегічне значення
для економіки і безпеки держави, в свою
чергу відповідач є соціально вагомим
газотранспортним підприємством, яке
забезпечує постачання газу населенню
Тернопільської області та державним
організаціям, які фінансуються з
державного та місцевого бюджетів.

Крім цього, колегія суддів вважає, що
наявність у кредитора можливості
стягувати із боржника надмірні грошові
суми як неустойку спотворює її дійсне
правове призначення, оскільки із
засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
останнього та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

А тому, з огляду на вищенаведене,
колегія суддів вважає, що враховуючи
інтереси обох сторін та з метою
дотримання балансу інтересів сторін,
розмір пені слід зменшити на 50
відсотків, а саме до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає 260 576,80 грн. пені ((607 876,50 - 86
722,90)/50%).

Окрім цього, суд апеляційної інстанції
враховуючи положення ст.ст. 49, 105 ГПК
України, вважає за необхідне
розподілити судові витрати
пропорційно задоволеним позовним
вимогам, а саме враховуючи, що відсоток
оспорюваної (607 876,50 грн.) суми пені
становить 43, тому на підставі ст. 49 ГПК
України, витрати за розгляд
апеляційної скарги підлягають
розподілу пропорційно задоволеним
вимогам, а саме 43 відсотків від суми 6
461,54 грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги, що становить 3 683,00
грн., які необхідне відшкодувати на
користь позивача за рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» задоволити
частково.

2. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 08.11.2013 року
у даній справі - скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільгаз" (вул. Чернівецька, 54-А, м.
Тернопіль, ідентифікаційний код 03353503)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.
Хмельницького, 6, м. Київ,
ідентифікаційний код 20077720) - 260 576,80 грн.
пені.

В частині стягнення 347 299,70 грн. пені в
позові відмовити.

5. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільгаз" (вул. Чернівецька, 54-А, м.
Тернопіль, ідентифікаційний код 03353503)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.
Хмельницького, 6, м. Київ,
ідентифікаційний код 20077720) - 3 683,00 грн.
грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

Доручити місцевому господарському
суду видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Якімець Г.Г.