ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

14.01.2014 Справа №
901/3793/13За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ»

до відповідача Фізичної особи -
підприємця Носачевської Анастасії
Олександрівни

про визнання недійсним договору та
застосування наслідків недійсності
правочину

Суддя Гаврилюк М.П.

Представники:

від позивача - Лєбєдєва Н.М.,
представник за довіреністю від 11.10.2013;
Закусілов М.Е. представник за
довіреність б/н від 22.11.2013

від відповідача - Зленко Р.В. -
представник за довіреністю від 25.11.2013.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕФОС РІТЕЙЛ»
звернувся до Господарського суду
Автономної Республіки Крим із позовною
заявою до Фізичної особи - підприємця
Носачевської Анастасії Олександрівни,
в якій просить суд визнати недійсним
договір про надання послуг №2 від
18.05.2012, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ» та Фізичною особою -
підприємцем Носачевською Анастасією
Олександрівною та застосувати
наслідки недійсності правочину шляхом
стягнення з відповідача 380600,00 грн. на
користь позивача.

Позовні вимоги з посиланням на приписи
ст.ст. 203, 215,216 Цивільного кодексу
України мотивовані тим, що при
укладенні договору про надання послуг
№2 від 18.02.2012 сторони не мали на меті
реального отримання зазначених у ньому
результатів. Крім того, умовами
договору немає жодного посилання на
ціну договору, що є істотною умовою
договору, а тому на думку позивача є усі
правові підстави для визнання договору
недійсним.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у
письмових запереченнях вказує, зокрема
на те, що між сторонами була укладена
додаткова угода до спірного договору,
за умовами якої сторони визначили, що
вартість однієї години надання послуг
за договором складає 110,00 грн. Кількість
відпрацьованих годин у звітному місяці
узгоджуються сторонами шляхом
підписання звітів про фактично
відпрацьовані години. Також в спірному
договорі були встановлені всі його
істотні умови (предмет, ціна, права та
обов'язки, строк дії), а тому вимоги
позивача є безпідставними та такими, що
не підлягають задоволенню.

20.12.2013, 14.01.2014 представником позивача
були надані письмові пояснення, в яких
він вказує на фіктивність укладеного
договору а також зазначає, що жодного
письмового доказу на підтвердження
реального виконання послуг
відповідачем не надано, що свідчить що
відповідачем не лише не надавалися
послуги з спостереження та прийому і
реєстрації звернень користувачів, крім
звіту про сумарно витрачений час за
місяць, він взагалі не мав такої
можливості їх надавати, а отже під час
укладення договору не мав на меті
реального отримання зазначених у
спірному договорі результатів - у
зв'язку з чим, на думку позивача,
вказаний договір має бути визнаний
недійсним.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2012 рок між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ» (замовник за довговором) та
Фізичною особою - підприємцем
Носачевською Анастасією
Олександрівною був укладений договір
про надання послуг №2, згідно умов
якого виконавець зобов'язався за
завданням замовника протягом
визначеного в договорі строку надавати
за плату наступні послуги: на базі Oracle
Retail спостереження і прийом, реєстрація
звернень користувачів системи
управління роздрібної торгівлі «ТОВ
Мега-Інвест», а замовник зобов'язався
оплачувати надані послуги. (а.с. 9-10).

Виконавець зобов'язаний за письмовим
завданням замовника особисто надавати
останньому визначені цим договором
послуги в строк не пізніше 3 (трьох) днів
з дня отримання завдання; при
неможливості в передбачені цим
договором строк надати послуги,
негайно повідомити про це замовника
письмово (пункт 2.1. договору).

Згідно додатку №1 до договору про
надання послуг №2 від 18.05.2012 вартість
однієї години надання послуг за
договором складає 110 грн., яка є
незміною до закінчення даного
договору.

Згідно п.п.3,4. додатку №1 до договору
кількість відпрацьованих годин у
звітному місяці узгоджується
сторонами врахуванням фактичних
обсягів надання послуг, про що
щомісячно сторони підписують
відповідний звіт про фактично
відпрацьовані години. Звіт про
фактично відпрацьовані години є
підставою для щомісячного розрахунку
вартості послуг, відображених у актах
виконаних робіт.

Згідно пунктів 3.1., 3.2. договору за
надання передбачених договором послуг
замовник виплачує виконавцю
винагороду протягом 30 днів з дні
підписання акту приймання-передачі
наданих послуг. А також авансом але не
більше подвійного розміру суми в
підписаному акті виконаних робіт за
попередній місяць. Завдання послуг
виконавцем та приймання їх результатів
замовником оформлюються актом
приймання-передачі наданих послуг,
який підписується повноваженими
представниками сторін протягом 3
робочих днів після фактичного надання
послуг.

Підписання акта приймання-передачі
наданих послуг сторонами є
підтвердженням відсутності претензій
з їх боку (пункт 3.3. договору).

Строк договору визначений у розділі 6.
Дія договору, а саме договір вважається
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печатками сторін та
закінчується 17 травня 2013 року.

Зміни у договір може бути внесені
тільки за домовленістю сторін, яка
оформлюється додатковою угодою до
цього договору. Зміни у цій договір
набирають чинності з моменту належного
оформлення сторонами відповідної
додаткової угоди, якщо інше не
встановлено у самій додатковій угоді,
цьому договорі або у чинному
законодавстві України (пункти 6.4., 6.5.
договору).

Так, 14.05.2013 між сторонами була укладена
додаткова угода №1 до договору №2 від
18.05.2012, згідно умов якої сторони
погодилися продовжити термін дії
договору №2 від 18.05.2012 з 18.05.2013 по 17.05.2014.
(а.с.11).

Посилаючись на те, що сторони при
укладенні договору не мали на меті
реального отримання зазначених у ньому
результатів, з огляду на те, що жодного
письмового доказу на підтвердження
реального виконання зазначених у
договорі послуг відповідачем не
надано, а отже договір є фіктивним,
позивач просить суд визнати недійсним
договір про надання послуг №2 від
18.05.2012, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЕФОС
РІТЕЙЛ» та Фізичною особою -
підприємцем Носачевською Анастасією
Олександрівною та застосувати
наслідки недійсності правочину шляхом
стягнення з Фізичної особи - підприємця
Носачевської Анастасії Олександрівни
380600,00 грн. на користь позивача.

Суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 234 Цивільного кодексу
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють його лише для
вигляду, знаючи заздалегідь, що він не
буде виконаний, а невиконання або
неналежне виконання угоди не може бути
підставою для визнання її недійсною.

Позивач, який вимагає визнання
правочину недійсним, повинен довести,
що всі учасники правочину не мали
наміру створити правові наслідки на
момент його вчинення.

Так, матеріали справи свідчать, що
відповідачем у виконання п. 1.1. договору
були виконані та передані послуги на
базі Oracle Retail спостереження і прийом,
реєстрація звернень користувачів
системи управління роздрібної
торгівлі «ТОВ Мега-Інвест» на загальну
суму 380600,00 грн., що підтверджується
актами при прийняття-передачі
виконання послуг (а.с.12-25), які підписані
сторонами та скріплені печаткою
позивача. При цьому у п.3 вказаних актів
зазначено, що жодний претензій по
якості та обсягу робіт замовник та
виконавець немає, а також визначено, що
вартість робіт становить 110,00 грн. за
годину.

Пунктом 3.3. спірного договору
визначено, що підписання акта
приймання-передачі наданих послуг
сторонами є підтвердженням
відсутності претензій з їх боку.

Крім того, в матеріалах справи наявні
звіти про фактично відпрацьовані
години, яки підписані відповідачем та
затверджені директором ТОВ
«ЕФОС-РІТЕЙЛ» Блашко А.А. (а.с.
53,55,57,59,61,63,65,67,69,71,73,75,77,79,81,83,85).

Позивач стверджує, що докази про
надання послуг мають бути відображенні
у електронному вигляді, що відображено
у пояснювальній записки
інженера-програміста Саприкіна Д.І.
(а.с. 109-114), згідно який перед початком
робіт по спостереженню за системою на
базі Oracle Retail, в обов'язковому порядку
черговий відправляє електронне
повідомлення (email) керівникам компанії
і керівникам по даному проекту про те,
що черговий приступив до спостереження
за системою на базі Oracle Retail. Пороте,
фізична особа - підприємець
Носачевська А.О. не вела спостереження,
не надавала звітів, які обов'язково
відправляються від імені ФОП по
електронної пошті (email) керівникам
компанії і керівникам по даному
проекту.

Суд не може прийняти вказані доводи
позивача, як такі що підтверджують не
виконання послуг відповідачем,
оскільки вказані дії відповідача не
передбачені договором про надання
послуг №2 від 18.05.2012.

Крім того, умовами договору також не
передбачено, що відповідач
зобов'язаний був зберігати електрону
пошту, яка ним відправлялася.

Враховуючи те, що позивачем не надано
доказів на підтвердження фіктивності
оскаржуваного договору, а посилання
позивача на те, що відповідачем не
надавалися послуги з спостереження є
необґрунтованими, оскільки
спростовуються матеріалами справи,
суд дійшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки позивачем, у
відповідності до ст. 33, 34 ГПК України, не
доведено, що сторони укладаючи
оскаржуваний договір не мали наміру
створити правові наслідки.

У відповідності зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовій збір покладається на позивача.

У судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення. Повне
рішення складено 17.01.2014.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Суддя
М.П. Гаврилюк