ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 р.
Справа № 914/4491/13

Господарський суд Львівської області у
складі:

судді Чорній Л.З., розглянувши
матеріали

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Вінниця

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агролайф корми», с.
Давидів Пустомитівського району
Львівської області

про стягнення 40 320,18 грн.

Представники сторін:

від позивача: н/з.

від відповідача: Могильницький А.М.
-представ.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Вінниця
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агролайф корми»,
с.Давидів, Пустомитівського району,
Львівської області про стягнення 69 693,01
грн.

Ухвалою господарського суду від
27.11.2013р. порушено провадження у справі,
та призначено до розгляду в засіданні
на 12.12.2013р. Розгляд справи неодноразово
відкладався ухвалами суду від 12.12.13р.,
23.12.13р.

В судове засідання від 12.12.2013р.
позивачем подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення основного боргу в сумі 30
000грн. у зв»язку із оплатою
відповідачем та донараховано пеню в
сумі 531,97грн. та 3% річних в сумі 95,20грн.

В судове засідання від 15.01.2014р.
представник позивача не з»явився.
Подав пояснення через канцелярію суду
по суті заперечень відповідача.

Представник відповідача в судове
засідання з»явився, через канцелярію
суду подав заперечення на позовну
заяву та заперечення на додаткові
пояснення. Крім того подав докази
погашення основного боргу в сумі 20
000грн. (пл..доручення №3708 від 30.12.2013р., №8
від 10.01.2014р., №96 від 14.01.2014р.).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
докази у їх сукупності, суд встановив.

Між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, м.Вінниця та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агролайф
корми», с. Давидів Львівської області
укладено договір поставки товарів
№23-03/01 від 30.03.2011р.

Згідно п.1.1 договору продавець
(позивач) зобов»язався виготовити із
власного матеріалу, та передати у
власність покупцю (відповідач) мішки
паперові згідно заявок покупця, а
покупець зобов»язався прийняти і
оплатити їх вартість на умовах даного
договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
ціна за одиницю товару, тип, кількість,
маркування товару зазначається в
додатках-специфікаціях, які є
невід»ємною частиною даного договору.

Розрахунки за кожну партію товару
здійснюються на умовах і в терміни, які
вказуються в специфікаціях (п.3.3.
договору). Оплата, як визначено умовами
договору п.3.4 за поставлений товар
здійснюється шляхом перерахування
безготівкових коштів на розрахунковий
рахунок позивача. Як зазначено у пункті
2 специфікацій №19, 20, 21 відповідно від
27.09.2012р., 06.02.2013р. та 13.02.2013р., умови
оплати: 70% попередня оплата, 30% оплата до
моменту відвантаження товару зі складу
продавця.

Судом встановлено, що позивач
поставив протягом 2013р., а відповідач
прийняв товар (мішки паперові) на
загальну суму 269 033,90грн., що
підтверджується видатковими
накладними: №РН-0000001 від 02.01.2013р. на суму
33 150грн., №РН-0000012 від 15.01.2013р. на суму 12
604,80грн., №РН-0000046 від 31.01.2013р. на суму 22
620грн., №РН-0000081 від 08.02.2013р. на суму 10
838,10грн., №РН-0000091 від 13.02.2013р. на суму 2
648,10грн., №РН-0000092 від 13.02.2013р. на суму 8
697,20грн., №РН-0000145 від 01.03.2013р. на суму 21
742,50грн., №РН-0000151 від 06.03.2013р. на суму 52
884грн., №РН-0000182 від 22.03.2013р. на суму 22
932грн., №РН-0000199 від 28.03.2013р. на суму 80
917,20грн.

Відповідач розрахувався з позивачем
за поставлений товар лише частково на
суму 208 184,70грн. Однак з моменту подання
позивачем позову до суду відповідачем
сплачено на користь позивача 50 000грн.
основного боргу, тому на даний час
основний борг відповідача перед
позивачем складає 10 849,20грн., який
відповідачем не заперечується.

Позивачем за невиконання термінів
оплати за отриманий товар у
відповідності до пункту 5.1 договору
нараховано відповідачу пеню в сумі 7
791,93грн. Крім того у відповідності до
вимог ст.625 Цивільного кодексу України
позивач обрахував суму боргу з
врахуванням 3% річних від простроченої
суми в розмірі 1 679,05грн.

Відповідач проти нарахування
позивачем штрафних санкцій (пені та 3%
річних) заперечує, посилаючись на те, що
поставка товару позивачем
здійснювалися по видаткових накладних
поза межами договору №23-03/01 від 30.03.2011р.
та специфікацій №19-21 (позадоговірна),
оскільки у видаткових накладних
відсутні посилання, як на підставу
видачі на договір поставки, кількість
та асортимент товару також не
співпадають, а отже, як наслідок, у
позивача відсутні правові підстави для
нарахування штрафних санкцій.

З такими твердженнями відповідача
суд погодитися не може, оскільки за
змістом ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинні
документи для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов»язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ, назву документа
(форми), дату і місце складання, зміст,
обсяг та одиницю виміру господарської
операції і правильності їх оформлення,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. До документів,
що підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей
відноситься, зокрема, накладна, форма
якої є типовою формою первинного
обліку, затвердженого відповідними
нормативно-правовими актами.

Видаткові накладні, надані позивачем,
як доказ отримання відповідачем товару
дійсно не містять посилання на договір
№23-03/01 від 30.03.2011р. Проте, відповідачем
не зазначив, яким саме
нормативно-правовим актом вимагається
зазначати у видатковій накладній
підставу для здійснення господарської
операції. В свою чергу суд зазначає, що
договір поставки №23-03/01 від 30.03.2011р. на
момент поставки товару відповідачу був
дійсним, поставлений товар відповідає
предмету договору та специфікаціям, а
отже відсутні підстави вважати, що
поставка здійснювалася поза його
межами, зокрема, на підставі договору
за спрощеною формою. Інших письмових
договорів між сторонами на поставку
такого товару не укладалось,
зворотнього сторонами не доведено.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, сторонами «порядок замовлення
товару», встановленого договором,
дотримано не було, оскільки доказів
оформлення письмових заявок суду не
надано. Також не дотримано умов
договору щодо попередньої оплати та
строку постачання товару (21 робочих
днів з моменту надходження авансового
платежу на розрахунковий рахунок
продавця п.5 специфікації). Відтак,
визначити строк настання виконання
зобов»язання не вбачається за можливе.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити, що в силу ст.692 ЦК України,
покупець зобов»язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку про правомірність позовних
вимог в частині стягнення 10 849,20грн.
основного боргу та 1 679,05грн. 3% річних.

Що стосується позовних вимог в
частині стягнення з відповідача пені в
сумі 7 791,93грн., позивачем нараховано з
порушенням вимог ст.232 ГК України, якою
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на викладене судом здійснено
перерахунок пені з врахуванням ст. 232 ГК
України відповідно до якого розмір
пені, який підлягає до стягнення з
відповідача становить 7 590,32 грн.

Крім цього, в судовому засіданні 15.01.13
р. представником відповідача подано
заяву б/н від 15.12.13 р. відповідно до якої
просить суд зменшити розмір штрафних
санкцій. Свою заяву обґрунтовує тим, що
станом на даний час заборгованість
відповідачем перед позивачем фактично
погашена.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні.

Відповідно до ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи наведене та те, що під час
розгляду спору судом, сума основного
боргу відповідачем зменшилась і
становить 10 849,20 грн. (на момент подання
позову становила 60 849,20 грн.), суд вважає
за можливе зменшити розмір пені та
встановити її в розмірі 3 795,16 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи вищенаведене, з
врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає 10 849,20 грн. - основна сума боргу,
3 795,16 грн.- пеня, 1 679,05 грн. 3% річних.

Відповідно до п.3.10 Постанови Пленуму
ВГС України від 26.12.11 р. №18 «Про деякі
питання практики застосування ГПК
України судами першої інстанції» ціну
позову вказує позивач. Отже, у разі
прийняття судом зменшення кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
підставними, обгрунтованими поданими
суду доказами, не спростовані
відповідачем і є такими, що підлягають
до часткового задоволення.

У відповідності до ст.33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати по справі слід покласти
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 193, 232, 233, ст.ст.526, 625, 692
Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 49,
83, 84 Господарського процесуального
кодексу України -суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. В частині стягнення 20 000грн.
провадження у справі припинити.

3. Стягнути Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агролайф корми» (81151,
Львівська область, Пустомитівський р-н,
с.Давидів, вул.Львівська, 2а, ) на користь фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент.
код НОМЕР_1) - 10 849,20 грн.
основного боргу, 3 795,16 пені, 1 679,05 грн. 3%
річних та 1 549,95 судового збору.

Наказ видати у відповідності до вимог
ст.116 ГПК України.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Суддя
Чорній Л.З.