ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"10" січня 2014 р.Справа № 922/39/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши матеріали

позовної заяви Приватне мале
проектно-будівельне науково-виробниче
підприємство "Архтехбуд", м. Харків
до Управління з будівництва, ремонту та
реконструкції департамента
будівництва та шляхового господарства
виконавчого комітету Харківської
міської ради, м. Харків про стягнення
коштів у сумі 298 829,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне мале
проектно-будівельне науково-виробниче
підприємство "Архтехбуд", м. Харків
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
договором № 36/п від 01 липня 2009 року у
сумі 298 829,60 грн. Також до стягнення
заявлені судові витрати. При цьому,
позивач судові витрати зі сплати
судового збору за даний позов не
сплатив, але просить суд врахувати
тяжкий майновий стан позивача та
відстрочити сплату судового збору до
ухвалення рішення у справі.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї документи, надавши при цьому
правову оцінку заяві про відстрочення
сплати судового збору, суд вважає
неможливим порушення провадження у
справі за даним позовом, з підстав
визначених у п.п. 4 , 6 ч. 1 ст. 63 ГПК
України.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Справляння судового збору в Україні
регулюється Законом України "Про
судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI, який
набрав законної сили з 01 листопада 2011
року.

При цьому судом враховується, що згідно
ст. 5 Закону України "Про судовий збір"
позивач не підпадає під перелік осіб,
що звільняються від сплати судового
збору.

Недодержання вищевказаних вимог є
підставою для повернення позову на
підставі п. 4 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Разом з цим, в наданій позовній заяві
позивач просить суд відстрочити сплату
судового збору, який для даного позову
становить 5 976,59 грн. грн. (ст. 4 Закону
України "Про судовий збір"), вказуючи
при цьому на тяжкий майновий стан
заявника (позивача).

За приписами статті 8 Закону України
„Про судовий збір" суд, враховуючи
майновий стан сторони може своєю
ухвалою відстрочити або розстрочити
сплату судового збору на певний строк,
але не довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі. Суд може зменшити
розмір судового збору або звільнити
від його сплати на підставі, зазначеній
у частині першій цієї статті.

Аналіз правового змісту зазначених
норм свідчить про те, що відстрочення,
розстрочення або звільнення від сплати
судового збору може мати місце за
наявності виняткових обставин.
Обґрунтування пов'язаних з цим
обставин, які свідчать у даному випадку
про неможливість здійснення оплати
судового збору у встановлених законом
розмірах і в строки, покладається на
заінтересовану сторону. Цієї ж позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у Інформаційному листі від
25.08.2011 р. № 01-061175/2011.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
05.07.2012 р. N 01-06/869/2012 "Про деякі питання
практики застосування Закону України
"Про судовий збір" особа, яка заявляє
відповідне клопотання (що може бути
викладене в заяві чи скарзі, які
подаються до господарського суду, або в
окремому документі), повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав сплаті нею судового збору
у встановленому порядку і розмірі.

Натомість позивачем не надано жодних
доказів в обґрунтування клопотання про
відстрочення сплати судового збору.

В зв'язку з вищевказаним, суд відмовляє
в задоволенні клопотання про
відстрочення сплати судового збору, як
необґрунтованого, не доведеного
належними та допустимими доказами та
заявленого безпідставно.

Слід також зазначити, що статтею 2
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" визначено, що суд, здійснюючи
правосуддя на засадах верховенства
права, забезпечує кожному право на
справедливий суд та повагу до інших
прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Конституцією України визначено
основні засади судочинства і до них,
зокрема, належать законність, рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, забезпечення
доведеності вини та змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ст. 129 Конституції
України).

Остання з зазначених засад судочинства
кореспондується з положеннями ст. 33 ГПК
України, якою встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і
заперечень, відтак вбачається не
справедливим у відношенні до особи,
визначеної відповідачем у даному
позові, прийняття до розгляду позовної
заяви, яка не відповідає вимогам
законодавства.

Статтею 9 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлено, що правосуддя в Україні
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом незалежно від раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних та
інших ознак, - а отже прийняття до
розгляду позовної заяви, поданої без
дотримання п. 3 ч. 2 ст. 54 ГПК України може
бути витлумачено як надання переваги
заявникові, що є неприпустимим.

Крім того, судом встановлено, що
позивачем в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 57
ГПК України, не подано належних доказів
надсилання відповідачеві копії
позовної заяви і доданих до неї
документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України, в
редакції Закону України "Про внесення
зміни до статті 56 Господарського
процесуального кодексу України щодо
порядку надсилання копії позовної
заяви" від 19.05.2011р. № 3382-VI, "Позивач,
прокурор чи його заступник зобов'язані
при поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення".

Після внесення змін до ст. 56 ГПК
України, доказами надсилання сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів є фіскальний чек та опис
вкладення до поштового відправлення.

З сукупного аналізу наведених вище
норм вбачається, що належним доказом
відправлення відповідачеві позовної
заяви та доданих до неї документів є
опис вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

Оскільки позивачем до позовної заяви
надано лише копію фіскального чеку №
9504 від 28 грудня 2013 року, суд не приймає
його в якості належного доказу
направлення відповідачу позовної
заяви з відповідними додатками.

За таких підстав, згідно п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суд дійшов висновку про
повернення позовної заяви і доданих до
неї документів без розгляду, оскільки
позивачем не подано доказів
направлення відповідачам копії
позовної заяви, а також доказів сплати
судового збору.

Керуючись ст.ст. 56, 57, пп. 4, 6 ч. 1 ст. 63, 86
Господарського процесуального кодексу
України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до
неї документи на 32 аркушах Приватному
малому проектно-будівельному
науково-виробничому підприємству
"Архтехбуд", м. Харків без розгляду.

Суддя Калініченко Н.В.

Примітка: Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення (ст.63 ГПК України).