СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 901/3057/13

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді
Плута В.М.,

суддів
Балюкової К.Г.,

Видашенко Т.С.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився (Регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Автономній Республіці Крим
та місті Севастополі)

відповідача: не з'явився (товариство з
обмеженою відповідальністю "Ітака-ПВ")

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" на рішення
господарського суду Автономної
Республіки Крим (суддя Медведчук О.Л.)
від 02 грудня 2013 року у справі № 901/3057/13

за позовом Регіонального відділення
Фонду державного майна України в
Автономній Республіці Крим та місті
Севастополі (майд. Повсталих, 6, м.
Севастополь, 99008)

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" (вул.
Будівельників, буд. 1, Молодіжне,
Сімферопольський район, Автономна
Республіка Крим, 97501)

про стягнення 31215,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2013 року
Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та місті Севастополі
звернулось до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" про
стягнення 31215,54 грн. (а.с. 3-5, ).

Позовні вимоги мотивовані
тим, що товариство з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" за
договором оренди № 1207 від 13 липня 2011
року неналежно виконує свої обов'язки
щодо сплати орендної плати, у зв'язку з
чим станом на 22 серпня 2013 року
відповідачем не сплачено орендну плату
за період з 01 лютого 2013 року по 31 липня
2013 року у розмірі 26457,58 грн., яку позивач
просить стягнути. Крім того, позивач
просив суд стягнути пеню у розмірі 1744,34
грн., 3% річних у розмірі 367,86 грн. та 10%
штрафу у розмірі 2645,76 грн., у зв'язку з
порушенням та простроченням грошового
зобов'язання (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог (а.с. 30-31)).

Рішенням господарського
суду Автономної Республіки Крим від 02
грудня 2013 року у справі № 901/3057/13
позовні вимоги задоволенні у повному
обсязі (а.с. 113-117).

Рішення мотивовано
обґрунтованістю та правомірністю
позовних вимог, оскільки вони
містяться на нормах чинного
законодавства та підтвердженні
належними та допустимими доказами.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, товариство з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" звернулось
до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначене рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача суму у розмірі 19157,84 грн. без
нарахування пені, штрафу та 3% річних.

Апеляційна скарга
мотивована тим, що відповідач у відзиві
на позов зазначав, що збільшення
орендної плати було здійснено не вірно,
тобто у односторонньому порядку та з
порушенням договірних зобов'язань.
Однак, суд першої інстанції не прийняв
вказане до уваги, у зв'язку з тим, що
було підписано додаткову угоду обома
сторонами договору оренди.

Крім того, судом першої
інстанції не враховано, що додаткова
угода № 1 до договору оренди № 1207 від 13
липня 2011 року підписано 13 листопада 2012
року, а перерахунок здійснений з 20
вересня 2011 року.

Також, судом першої
інстанції не прийнято до уваги, що
відповідач був вимушений підписати
додаткову угоду № 1, оскільки не було би
підписано додаткову угоду № 2, за
умовами якого орендатор (відповідач)
повертав орендодавцю (позивачу)
частину орендованого приміщення.

Заявник апеляційної скарги
також вказує на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм статті 193 Господарського кодексу
України, а саме, зазначивши про належне
виконання позивачем умов договору
оренди № 1207 від 13 липня 2011 року.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 23
грудня 2013 року у справі № 901/3057/13
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Ітака-ПВ"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 15 січня 2014 року о 14 год. 00
хв.

В судове засідання, яке
призначено на 15 січня 2014 року,
Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та місті Севастополі
та товариство з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" явку
уповноважених представників не
забезпечили, про час та місце судового
засідання повідомленні своєчасно та
належним чином, про причини неявки не
повідомили.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3.9.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26 грудня 2011 року у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа, може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З урахуванням викладеного,
оскільки явка учасників процесу
обов'язковою не визнавалась, а
матеріали справи достатньо
характеризують спірні правовідносини,
підстави для відкладення розгляду
справи відсутні.

Розглянувши справу повторно
в порядку статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів
справи, 13 липня 2011 року між
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та місті Севастополі
(далі - Орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "ІТАКА-ПВ"
(далі - Орендар) був укладений договір
оренди індивідуально визначеного
(нерухомого) майна, що належить до
державної власності №1207 (далі -
Договір) (а.с. 11-13).

Згідно з пунктом 1.1 Договору,
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в термінове платне
користування об'єкт нерухомого майна -
частина мощення вантажного двору
станції Айвазовська загальною площею
921 кв.м, яка розташована за адресою: м.
Феодосія, Керченське шосе, 27-Ж, що
перебуває на балансі Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" Кримське
будівельно-монтажне експлуатаційне
(балансоутримувач) - (із змінами,
внесеними додатковою угодою №2 від 16
листопада 2012 року (а.с. 16).

Відповідно до пункту 2.1
Договору, Орендар вступає у строкове
платне користування майном у термін,
указаний у договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього договору та
акта приймання-передавання майна. Акт
приймання-передавання орендованого
державного майна з боку сторони, яка
передає майно, підписується як
Орендодавцем, так і балансоутримувачем
майна.

Згідно із пунктом 3.1
Договору, орендна плата визначається
на підставі Методики розрахунку,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 №786 ( зі
змінами), або за результатами конкурсу
на право оренди державного майна і
становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку оренди - травень 2011 року -
15513,85 грн.

Відповідно до пункту 3.5
Договору, розмір орендної плати
переглядається на вимогу однієї із
сторін у разі зміни Методики її
розрахунку, істотні зміни стану об'єкта
оренди з незалежних від сторін причин
та в інших випадках, передбачених
чинним законодавством.

Пунктами 3.7, 3.8 Договору, що
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується до
бюджету балансоутримувачу у
визначеному пунктом 3.6 співвідношенні
відповідно до чинного законодавства
України з урахуванням пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, уключаючи день оплати.
Нарахування пені за несвоєчасну або не
в повному обсязі перераховану орендну
плату припиняється через один рік від
дня, коли орендна плата повинна була
бути сплачена. У разі, якщо
заборгованість з орендної плати
становить загалом не менше ніж три
місяці, Орендар також сплачує штраф у
розмірі 10% від суми заборгованості у
співвідношенні визначеному в пунктів
3.6 цього договору.

Згідно з пунктом 3.9 Договору,
зайва сума орендної плати, що надійшла
до державного бюджету та
балансоутримувачу, підлягає заліку в
рахунок подальших платежів.

Відповідно до пункту 10.1
Договору, його укладено строком на 2
роки 11 місяців, і діє з 13 липня 2011 року
до 13 червня 2014 року.

За актом приймання передачі
орендованого майна від 13 липня 2011 року
зазначене у пункті 1.1 Договору майно
було передане балансоутримувачем
Орендарю. Зазначений акт підписано
орендодавцем, орендарем та
балансоутримувачем (а.с. 15).

Додатковою угодою № 2 до
Договору оренди від 16 листопада 2012 року
сторонами були внесені зміни, а саме, у
пункт 3.1, доповнивши його абзацом
наступного змісту: "Орендна плата з 02
жовтня 2011 року становить без ПДВ за
базовий місяць оренди - жовтень 2012 - 6708,81
грн.

Як вбачається з матеріалів
справи, Орендарем (відповідачем)
неналежним чином виконуються обов'язки
за договором щодо сплати орендної
плати, у зв'язку з чим за ним станом на 22
серпня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 26490,54 грн. за
період з 01 лютого 2013 по 31 липня 2013 року.

Крім того, під час розгляду
справи судом першої інстанції,
позивачем нараховано орендну плату за
серпень 2013 року у сумі 4672,59 грн. та
штрафні санкції, у зв'язку з чим сума
загальної заборгованості зросла до
31215,54 грн., у зв'язку з чим останнім було
подано заяву про збільшення позовних
вимог.

Вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду не підлягає скасуванню, виходячи з
наступного.

Відповідно до норм статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою
статті 626 Цивільного кодексу України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 627
Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до частини
першої статті 2 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" від 10 квітня 1992 року № 2269-XII (із
змінами та доповненнями) орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 759 Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Як зазначалось вище, між
сторонами по справі укладений договір
оренди індивідуально визначеного
(нерухомого) майна, що належить до
державної власності, який в силу норм
статті 204 Цивільного кодексу України є
правомірним, оскільки він не визнаний
недійсним у встановленому
законодавством порядку, а тому в силу
норм статті 629 Цивільного кодексу
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно із частиною першою
статті 12 Закону України „Про оренду
державного та комунального майна"
передача об'єкта оренди орендодавцем
орендареві здійснюється у строки і на
умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до статті 765
Цивільного кодексу України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування негайно
або у строк, встановлений договором
найму.

Пунктом 7.1 Договору,
встановлений обов'язок Орендодавця
(позивача) передати Орендарю
(відповідачу) в оренду майно згідно з
цим Договором за актом
приймання-передавання майна, який
підписується одночасно з цим
Договором.

13 липня 2013 року сторонами
Договору був підписаний акт
приймання-передавання майна, яке
зазначене у пункті 1.1 Договору.

Таким чином, позивач
(Орендодавець) належним чином виконав
своє зобов'язання щодо передачі майна у
оренду.

Згідно із частиною першою та
третьою статті 19 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Аналогічні норми містяться
у статті 762 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 5.3
Договору, Орендар (відповідач)
зобов'язаний своєчасно й у повному
обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 3.6 Договору
встановлено, що орендна плата
перераховується в державний бюджет і
Балансоутримувачу в співвідношенні 70%
до 30% щомісяця не пізніше 15 числа
місяця, що випливає за звітним.

Згідно із нормами статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем обов'язки щодо
сплати орендної плати не виконуються
належним чином, у зв'язку з чим за
останнім виникла заборгованість з
орендної плати у розмірі 26457,58 грн.

Частиною першою статті 32
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із частиною першою
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Проте, відповідачем не
надано ані суду першої інстанції, ані
суду апеляційної інстанції належних
доказів, які свідчать про відсутність
заборгованості за Договором.

Відповідно до частини
першої статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судова колегія, дослідивши
докази, які містяться у матеріалах
даної справи дійшла висновку про те, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення основної суми
заборгованості у розмірі 26457,58 грн.

Також, позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню у розмірі
1744,34 грн., 3% річних у розмірі 367,86 грн., 10%
штрафу у розмірі 2645,76 грн.

Згідно зі статтею 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231
Господарського кодексу України
встановлено, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно зі статтею 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 3.7 Договору
встановлено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується до бюджету
балансоутримувачу у визначеному
пунктом 3.6 співвідношенні відповідно
до чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, уключаючи день оплати.
Нарахування пені за несвоєчасну або не
в повному обсязі перераховану орендну
плату припиняється через один рік від
дня, коли орендна плата повинна була
бути сплачена.

Пунктом 3.8 встановлений
розмір штрафу - 10%, який сплачується
орендарем у разі, якщо заборгованість з
орендної плати становить загалом не
менше ніж три місяці.

Судом встановлено, що
відповідачем було порушено грошове
зобов'язання, а саме, за останнім
числиться заборгованість перед
позивачем з орендної плати за період з
01 лютого 2013 року по 31 липня 2013 року.

Позивачем надано розрахунок
пені та штрафу.

Судова колегія перевірила
розрахунок пені та штрафу, який наданий
позивачем, встановила, що він є
правильним.

Враховуючи викладене, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача пені у розмірі 1744,34 грн. та
10% штрафу у розмірі 2645,76 грн., оскільки
останнім порушено грошове
зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем наданий розрахунок 3%
річних. Судовою колегією перевірений
зазначений розрахунок та встановлено,
що він є вірним.

Таким чином, враховуючи, що
відповідачем прострочено грошове
зобов'язання, позовні вимоги про
стягнення 3% річних у розмірі 367,86 грн.
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Стосовно доводів апеляційної
скарги, слід зазначити наступне.

Так, відповідач вказує, що ним у
відзиві на позов було зазначено про те,
що збільшення орендної плати було
здійснено не вірно, тобто у
односторонньому порядку та з
порушенням договірних зобов'язань.
Однак, суд першої інстанції не прийняв
вказане до уваги, у зв'язку з тим, що
було підписано додаткову угоду обома
сторонами договору оренди.

Вказане твердження є
необґрунтованим, оскільки сторонами по
справі, 13 листопада 2012 року складено та
підписано додаткову угоду № 1 до
Договору оренди індивідуально
визначеного (нерухомого) майна, що
належить до державної власності №1207,
якою змінено орендну плату. Зазначене
відповідає нормам Цивільного кодексу
України та Закону України „Про оренду
державного та комунального майна", які
стосуються внесенню змін до договору.
Крім того, вказана угода є правомірною,
оскільки у встановленому
законодавством порядку не визнана
недійсною.

Також, заявник апеляційної скарги
вказує на те, що судом першої інстанції
не враховано, що додаткова угода № 1 до
договору оренди № 1207 від 13 липня 2011
року підписано 13 листопада 2012 року, а
перерахунок здійснений з 20 вересня 2011
року.

Зазначений висновок є
безпідставним та необґрунтованим,
виходячи з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19
Закону України „Про оренду державного
та комунального майна" методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються органами, уповноваженими
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим (для об'єктів, що належать
Автономній Республіці Крим), та
органами місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.

Відповідно до статті 21 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна" розмір орендної
плати може бути змінено за погодженням
сторін. Розмір орендної плати може бути
змінено на вимогу однієї з сторін, якщо
з незалежних від них обставин істотно
змінився стан об'єкта оренди, а також в
інших випадках, встановлених
законодавчими актами України.

Пунктами 3.1, 3.5 Договору
встановлено, що орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 04
жовтня 1995 року № 786 (із змінами). Розмір
орендної плати переглядається на
вимогу однієї із сторін у разі зміни
Методики її розрахунку, істотної зміни
стану об'єкта оренди з незалежних від
сторін причин та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 17 вересня 2011 року № 961 „Про
внесення змін до постанов Кабінету
Міністрів України від 10 серпня 1995 року
№ 629 і від 04 жовтня 1995 року № 786" змінено
орендні ставки.

Набрання чинності актами Кабінету
Міністрів України врегульовано
статтею 55 Закону України "Про Кабінет
Міністрів України" від 16 травня 2008 року
№ 279, якою визначено, що постанови
Кабінету Міністрів України, крім
постанов, що містять інформацію з
обмеженим доступом, набирають
чинності з дня їх офіційного
опублікування, якщо інше не
передбачено самими постановами, але не
раніше дня їх опублікування.

Згідно з пунктом 47 Регламенту
Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18 липня 2007 року №
950 акти Кабінету Міністрів набирають
чинності з моменту їх прийняття, якщо
більш пізній строк набрання чинності
не встановлено в таких актах.

Постанови Кабінету Міністрів, що
стосуються прав і обов'язків громадян,
набирають чинності не раніше дня їх
опублікування.

Постанови Кабінету Міністрів
публікуються в офіційних виданнях -
"Офіційному віснику України" та газеті
"Урядовий кур'єр", крім тих, що мають
гриф "Таємно", "Цілком таємно",
"Особливої важливості" або "Для
службового користування".

Постанова набирає чинності після її
опублікування в тому офіційному
видання, яке вийшло раніше.

Постанову Кабінету Міністрів
України від 17 вересня 2011 року № 961 „Про
внесення змін до постанов Кабінету
Міністрів України від 10 серпня 1995 року
№ 629 і від 04 жовтня 1995 року № 786" було
опубліковано у газеті "Урядовий кур'єр"
від 20 вересня 2011 року № 172.

Таким чином, зазначена постанова
Кабінету Міністрів України набрала
чинності 20 вересня 2011 року, а тому і
нові ставки орендної плати починають
діяти саме з вказаної дати, у зв'язку з
чим позивачем правомірно розраховано
нову орендну плату саме з 20 вересня 2011
року.

Доводи апеляційної скарги про те,
що відповідач був вимушений підписати
додаткову угоду № 1, оскільки не було би
підписано додаткову угоду № 2, за
умовами якого орендатор (відповідач)
повертав орендодавцю (позивачу)
частину орендованого приміщення, є
хибними та містяться лише на судженнях
відповідача, оскільки не підтверджені
ніякими доказами. Крім того, як
зазначалось вище додаткова угода № 1 є
дійсною.

Заявник апеляційної скарги
також вказує на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм статті 193 Господарського кодексу
України, а саме, зазначивши про належне
виконання позивачем умов договору
оренди № 1207 від 13 липня 2011 року.

Проте в матеріалах справи
такі докази відсутні. Крім того,
позивач не зазначає у чому саме полягає
неналежне виконання позивачем умов
Договору оренди.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи викладене,
апеляційна скарга товариства з
обмеженою відповідальністю "Ітака-ПВ"
не підлягає задоволенню, а рішення
господарського Автономної Республіки
Крим від 02 грудня 2013 року у справі №
901/3057/13 не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 22, 101, 103
(пункт 1 частини 1), 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" - залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 02
грудня 2013 року у справі № 901/3057/13 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття.

Постанову може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання судовим рішенням
апеляційного господарського суду
законної сили.

Головуючий суддя
В.М. Плут

Судді
К.Г. Балюкова

Т.С. Видашенко

Розсилка:

1. Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Автономній
Республіці Крим та місті Севастополі
(майд. Повсталих, 6,Севастополь,99008)

2. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ітака-ПВ" (вул.
Будівельників, буд.
1,Молодіжне,Сімферопольський район,
Автономна Республіка Крим,97501)

3. до господарського суду Автономної
Республіки Крим

4.