ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року Справа № 905/6132/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Божок В.С. -
головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Сибіги О.М.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз"на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 19.11.2013у
справіГосподарського суду Донецької
областіза позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Луганська
виробничо-екологічна фірма "Зефир"до
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Донбастрансгаз"простягнення 1 252 026, 42
грн. за зустрічним позовомПублічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Донбастрансгаз"до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Луганська
виробничо-екологічна фірма
"Зефир"простягнення 95 663,22 грн.в
судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: не з'явилися

відповідача: Кухтик В.М. (дов. № 746 від
27.12.2013р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 03.10.2013р. у справі
№ 905/6132/13 первісні позовні
вимоги задоволено частково: з ПАТ
"Укртрансгаз", в особі філії "Управління
магістральних газопроводів
"Донбастрансгаз" на користь ТОВ
"Луганська виробничо-екологічна фірма
"Зефир" стягнуто заборгованості за
договором № від 11.06.2012р. у сумі 1 170
000,00 грн., пені у сумі 42 162,23 грн., 3%
річних у сумі 26 258,47грн., інфляційних
втрат у сумі 1 026,56 грн.; в решті вимог
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
задоволено частково: з ТОВ "Луганська
виробничо-екологічна фірма "Зефир" на
користь ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії
"Управління магістральних
газопроводів "Донбастрансгаз" стягнуто
пені за договором № від 11.06.2012р. у
сумі 37 301,67 грн., штрафу у сумі 57 919,32 грн.;
в решті вимог зустрічного позову
відмовлено.

Постановою від 19.11.2013р. Донецького
апеляційного господарського суду
вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими
рішеннями, ПАТ "Укртрансгаз" звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою і просить їх
скасувати в частині задоволення вимог
по первісному позову щодо стягнення з
відповідача 3% річних у сумі 26 258,47 грн.
як прийняті з порушенням норм
процесуального права, та залишити
первісний позов в цій частині без
розгляду.

Позивач подав до Вищого господарського
суду України відзив на касаційну
скаргу, в якому просить відмовити у її
задоволенні, а судові рішення залишити
без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при винесенні
оспорюваних судових актів знаходить
необхідним касаційну скаргу залишити
без задоволення.

Як було встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій, які
приймали рішення у даній справі,
відповідно до договору № ,
укладеного 11.06.2012р. між ТОВ "Луганська
виробничо-екологічна фірма "Зефир"
(далі - виконавець) та Дочірньою
компанією "Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (далі - замовник), останній
доручив ТОВ "Луганська
виробничо-екологічна фірма "Зефир"
надати послуги по розробці
обгрунтовуючих документів для
отримання дозволів на викиди
Луганського ЛВУМГ, Сєвєродонецького ВУ
ПЗГ, Новопсковського проммайданчика
Луганського ЛВУМГ УМГ "Донбастрансгаз",
а саме: Луганське ЛВУМГ - 2
проммайданчика - 12 джерел викидів;
Сєвєродонецького ВУ ПЗГ - 14
проммайданчиків - 312 джерел викидів;
Новопсковського проммайданчика
Луганського ЛВУМГ - 2 проммайданчики - 27
джерел викидів.

Відповідно до пункту 2.1. договору
Виконавець повинен надати Замовнику
послуги, якість яких відповідає
вимогам Закону України "Про внесення
змін у Закон України "Про охорону
атмосферного повітря" № 2556-ІІІ від
21.06.2001р., Інструкції щодо змісту та
порядку складення звіту про проведення
інвентаризації викидів забруднюючих
речовин на підприємстві" (РНД 211.2.3.014-95),
затвердженої наказом Мінекобезпеки
України №7 від 10.02.1995р. і зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України за №
61/597 від 15.03.1995р. та Інструкції про
загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів для одержання дозволу
на викиди…", затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 108 від
09.03.2006р. і зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за №
341/12205 від 29.03.2006р.

Пунктом 3.1 договору визначена
договірна ціна робіт, яка становить
1 170 000 грн. у т.ч. ПДВ 195 000 грн.

Згідно пункту 4.1 договору оплата
вартості виконаних робіт здійснюється
замовником шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
виконавця після підписання сторонами
акта прийому-передачі виконаних робіт
та пред'явлення виконавцем рахунка на
оплату послуг в термін до 15 банківських
днів з дати надання послуг.

Пунктом 6.1.1. договору сторони узгодили,
що Замовник зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за надані
послуги, згідно акта виконаних робіт, а
Виконавець, в свою чергу, зобов'язаний
забезпечити надання послуг у строки,
встановлені цим договором (п. 6.3.1.
договору).

Як вірно визначено господарськими
судами попередніх інстанцій, за
правовою природою зазначений договір є
договором підряду, а спірні відносини
регулюються главою 61 Цивільного
кодексу України.

Судами встановлено, що на виконання
умов договору, позивачем за первісним
позовом були виконані роботи на
загальну суму 1 170 000,00 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі робіт від 31.08.2012р. на
суму 342 581,13 грн., від 26.12.2012р. на суму 368
246,04 грн., від 26.12.2012р. на суму 459 172,83 грн.
Вказані акти підписані сторонами без
зауважень, підписи скріплені печатками
підприємств.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено та
підтверджено наявними матеріалами
справи, що на виконання умов договору
позивачем були виконані роботи, проте,
відповідач, незважаючи на настання
строку оплати, не розрахувався за
виконану роботу, в зв'язку з чим, судова
колегія вважає вірним та обґрунтованим
висновок судів попередніх інстанцій
щодо стягнення з відповідача за
первісним позовом заборгованості за
договором № від 11.06.2012р. у розмірі
1 170 000,00 грн.

Крім стягнення основної
заборгованості, позивачем за первісним
позовом заявлено вимогу про стягнення
з відповідача інфляційних втрат у
загальному розмірі 1 026,56 грн. та пені у
розмірі 54 654,17 грн., виходячи з
облікової ставки Національного банку
України.

Колегія суддів касаційної інстанції,
перевіривши застосування
господарськими судами положень ст. 625
Цивільного кодексу України щодо
нарахування інфляційних втрат, ст.ст.
546, 549 Цивільного кодексу України та
ст.ст. 230, 232 Господарського кодексу
України в розрізі застосування пені,
вважає висновки щодо стягнення сум
інфляційних в розмірі 1 026,56 грн. та пені
у розмірі 42 162,23 грн. обґрунтованими та
правомірними.

Крім того, позивач за первісним позовом
до початку розгляду справи по суті, на
підставі статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
звернувся до суду з заявою про
збільшення позовних вимог від 17.09.2013р. в
частині стягнення з відповідача за
первісним позовом окрім первинно
заявлених вимог ще 3 % річних у сумі 26
345,69 грн., яка фактично є заявою про
зміну предмету позову.

Розглядаючи доводи касаційної скарги
щодо порушення господарськими судами
приписів статті 22 Господарського
процесуального кодексу України в
частині стягнення 3 % річних у сумі 26
345,69грн. судова колегія дійшла
наступного.

Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно матеріалів справи, заява, якою
позивач фактично змінив предмет позову
у відповідності до чинного
законодавства, була прийнята судом
першої інстанції, з доплатою судового
збору та до прийняття рішення по
справі.

При цьому, судами попередніх інстанцій
встановлено, що зазначена заява
підписана уповноваженою особою -
директором Рушковським І.В, підпис
директора товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганська
виробничо-екологічна фірма "Зефир"
Рушковського І.В. скріплено печаткою
товариства, внаслідок чого
спростовуються доводи скаржника щодо
недотримання судом першої інстанції
вимог п. 1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції підтримує висновок суддів
попередніх інстанцій, які, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок 3%
річних, встановили, що останній
підлягає стягненню в сумі 26 258,47грн.

За таких обставин, суди дійшли
правомірного висновку, що звернення
позивача із заявою про зміну предмету
позову не суперечить нормам
процесуального права.

Крім того, до початку розгляду справи
по суті, відповідач звернувся до
господарського суду Донецької області
із зустрічним позовом про стягнення
пені за договором № від 11.06.2012р. у
сумі 37 743,90 грн. та штрафу у сумі 57 919,32
грн., всього 95 663,22 грн. за несвоєчасне
виконання робіт за договором №
від 11.06.2012р. Ухвалою господарського
суду Донецької області від 12.09.2013р.
зустрічний позов прийнятий до
спільного розгляду з первісним
позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на прострочення
відповідачем за зустрічним позовом
строків виконання робіт за договором,
передбачених пунктом 5.1 договору, в
якому визначено, що виконавець
зобов'язується надати замовнику
послуги за договором в строк до 60
робочих днів з дня підписання
сторонами договору, який спливає
05.09.2012р. включно.

Судами також досліджено, що в
матеріалах справи наявні акти
приймання виконаних робіт на загальну
суму 827 418,87 грн. підписані сторонами
26.12.2012р. Разом з тим, судами встановлено
прострочення виконання зобов'язання в
частині виконання відповідачем за
зустрічним позовом робіт у
встановлений договором строк, що стало
підставою для нарахування
відповідачеві за зустрічним позовом
пені у розмірі 37 743,90 грн., встановленому
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України від
вартості ненаданої послуги за кожен
день прострочення, що передбачено
пунктом 7.4 договору та штрафу у розмірі
57 919,32 грн., встановленого частиною 2
статті 231 Господарського кодексу
України.

З огляду на зазначене вище та приписи
ст.ст. 530, 546, 549 Цивільного кодексу
України, ст. 231 Господарського кодексу
України, колегія суддів касаційної
інстанції вважає вмотивованим
висновок судів першої та апеляційної
інстанції про задоволення зустрічних
позовних вимог щодо стягнення пені в
розмірі 37 301,67 грн., з врахуванням
строків нарахування пені та
арифметичної помилки, та штрафу у
розмірі 57 919,32 грн.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційного господарського суду у
справі відповідають встановленим
фактичним обставинам справи, прийняті
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і передбачені
законом підстави для їх скасування,
відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову від 19.11.2013 Донецького
апеляційного господарського суду у
справі № 905/6132/13 залишити без змін.

Головуючий
Божок В.С.

Судді
Костенко Т.Ф.

Сибіга О.М.