ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"15" січня 2014 р.
Справа № 911/4309/13

за позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова», с. Озеряни Варвинського
району Чернівецької області

до відповідача приватного
підприємства «Новагрос», м. Сквира
Київської області

про стягнення 1475000,00 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Буряк О.І.,
уповноважений, довіреність від 10.10.2013р.
№10/10-07;

від відповідача: Дудник А.В.,
уповноважений, довіреність від 06.11.2013р.
б/н;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова», с.
Озеряни Чернігівської області
звернувся до господарського суду
Київської області з позовом від 13.11.2013р.
№ 13/11-04 до відповідача - приватного
підприємства «Новагрос», м. Сквира
Київської області, в якому просить суд
стягнути з відповідача передоплату в
сумі 1475000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач
здійснив передоплату всього в сумі
1475000,00 грн. згідно виставлених
відповідачем рахунків-фактур від
18.02.2013р. за насіння кукурудзи Ріст в
кількості 85.00 тон в сумі 1275000,00 грн. та за
насіння соняшника в кількості 10.00 тон в
сумі 200000,00 грн., однак відповідач
обумовлений товар позивачу не
поставив, у зв'язку з чим позивач
звернувся до відповідача з письмовою
вимогою від 04.11.2013р. поставити насіння
кукурудзи та соняшника протягом 7 днів,
а в разі не поставки - повернути суму
попередньої оплати. Оскільки вимоги
позивача відповідачем задоволені не
були, позивач просить суд стягнути з
відповідача суму попередньої оплати в
судовому порядку.

Відповідач у відзиві на позов від
15.01.2014р. проти позовних вимог заперечує
та просить суд в позові відмовити.
Заперечення мотивовані тим, що
сторонами не було погоджено ані
строків поставки, ані обов'язку
продавця доставити товар покупцю.
Відповідач твердить, що доставка
товару покупцю мала б наслідком
додаткові витрати продавця на
транспортування, а оскільки такі
витрати сторонами передбачені не були,
покупець сам мав з'явитися на
підприємство відповідача та забрати
обумовлений товар. Відповідач не
заперечує отримання від позивача
коштів за насіння кукурудзи Ріст в сумі
1275000,00 грн. та за насіння соняшника в
сумі 200000,00 грн., однак твердить, що строк
поставки має бути визначений моментом
пред'явлення вимоги згідно частини 2 ст.
530 ЦК України. Оскільки позивач з
вимогою про поставку належного товару
до відповідача не звертався, з моменту
проведення оплати не з'являвся на
підприємстві відповідача для
отримання товару, відповідач вважає, що
строк виконання зобов'язання з
поставки, а відтак - і прострочення
відповідачем зобов'язання - не настали,
відповідно у позивача не виникло право
в порядку ст. 693 ЦК України вимагати
повернення сплачених за товар коштів.
Відповідач твердить, що готовий надати
товар в розпорядження позивача, про що
направляв позивачу відповідну вимогу.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.11.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №911/4309/13 та
призначено справу до розгляду.

В судове засідання 10.12.2013р.
представники сторін не з'явились, у
зв'язку з чим ухвалою від 10.12.2013р.
розгляд справи було відкладено.

13.01.2014р. від позивача надійшла заява від
08.01.2014р. № 08/01-05 про забезпечення позову,
яка була розглянута в судовому
засіданні 15.01.2014р. за участю
представників сторін та залишена без
задоволення ухвалою від 15.01.2014р.

Розглянувши позов
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова», с. Озеряни Варвинського
району Чернігівської області (далі по
тексту - СТОВ «Дружба-Нова» до
відповідача - приватного підприємства
«Новагрос», м. Сквира Київської області
(далі по тексту - ПП «Новагрос»)
вислухавши пояснення, доводи та
заперечення представників сторін,
всебічно та повно вивчивши наявні у
матеріалах справи докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2013р. постачальником ПП «Новагрос»
було виставлено позивачу (одержувачу)
рахунок-фактуру № СФ-0000003 на оплату
насіння кукурудзи Ріст в кількості 85,000
тон вартістю 1275000,00 грн. та
рахунок-фактуру № СФ-0000004 на оплату
насіння соняшника в кількості 10,000 тон
вартістю 200000,00 грн.

18.02.2013р. позивач оплатив грошові кошти
за насіння кукурудзи Ріст та насіння
соняшника на загальну суму 1475000,00 грн., а
саме сплатив:

платіжним дорученням від 18.02.2013р. № 5162
сплатив 1275000,00 грн.;

платіжним дорученням від 18.02.2013р.№ 5163
сплатив 200000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що зазначені
рахунки-фактури виставлені не СТОВ
«Дружба-Нова» а помилково ВАТ
«Дружба-Нова», однак, платежі здійснені
СТОВ «Дружба-Нова», ідентифікаційний
код 31333767, який відповідає коду позивача
згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців АВ № 855741 від 24.10.2013р.,
в полі «призначення платежу» платіжних
доручень міститься посилання на
відповідні рахунки та надано достатні
ідентифікуючі характеристики товару,
за який кошти сплачуються, крім того,
отримання коштів від позивача
відповідач не заперечує.

За правовим змістом відносини сторін є
договором поставки. Згідно положень
статті 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлі-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, листах, телеграмах,
якими обмінялися сторони. Оскільки
зміст правочину поставки між сторонами
зафіксований у вищеперерахованих
рахунках та платіжних дорученнях, то
сторони не порушили вимог частини
першої статті 208 Цивільного кодексу
України щодо письмової форми укладання
правочинів між юридичними особами, та у
відповідності до ст. 638 ЦК України
досягли домовленості з усіх його
істотних умов.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 та частиною 1 ст. 175 ГК
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як стверджує позивач та не заперечує
відповідач, товар (насіння кукурудзи
Ріст та насіння соняшника)
відповідачем позивачу поставлений не
був ні повністю, ні частково.

Відповідач твердить, що оскільки
строку поставки товару сторонами
встановлено не було, він має
визначатися моментом вимоги в порядку
частини 2 ст. 530 ГПК України. Оскільки
позивач не звертався до відповідача з
вимогою поставити товар, строк
поставки товару не наступив. За таких
обставин, не настало прострочення
боржника, а відтак - відповідач не набув
право вимагати у відповідача
повернення передоплати в порядку ст. 693
ЦК України, а не поставки товару,
обумовленого договором.

Також відповідач твердить, що оскільки
сторонами не було погоджено порядку
транспортування товару, і таке
транспортування мало б наслідком
неузгоджені сторонами додаткові
витрати продавця, обов'язок забрати
товар на складі продавця був
покладений на позивача (покупця). Як
свідчить залучена до матеріалів справи
копія фіскального чеку «Укрпошти» від
09.12.2013р. № 3631, відповідач направив
позивачу лист-вимогу від 09.12.2013р. якою
вимагав з'явитися на підприємство
відповідача і отримати обумовлений
договором товар, отримання вказаної
вимоги позивачем не заперечується.

Оскільки позивач не з'являвся на
підприємство відповідача для
отримання обумовленого договором
товару взагалі, в тому числі і на
вказану вимогу від 09.12.2013р., відповідач
твердить, що порушення права позивача з
боку відповідача відсутнє.

Вказані посилання суд відхиляє як
необґрунтовані.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона має довести належними та
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Суд,
приймаючи рішення, не може керуватися
припущеннями. Посилання відповідача на
те, що поставка товару мала
здійснюватись на підприємстві
відповідача шляхом самовивозу
покупцем, жодними доказами не
підтверджена.

Крім того, відповідно до положень ст. 664
ЦК України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.
Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Виходячи з наведеної норми закону,
навіть якщо товар мав бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару,
що відповідачем жодним чином не
доведено, обов'язок продавця
вважається виконаним, якщо він
приготував належний товар та повідомив
про це покупця, а обов'язок покупця
з'явитися та отримати товар виникає з
моменту такого повідомлення.

За таких обставин, оскільки відповідач
станом на момент звернення позивача до
суду з позовом не повідомляв позивача
про готовність товару, у суду відсутні
підстави вважати обов'язки відповідача
як продавця товару виконаними.

Сторонами у поданих документах дійсно
не встановлено письмово строку
поставки товару.

Відповідно до частини 2 ст. 530 ЦК України
якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як встановлено судом, позивач
звертався до відповідача з вимогою про
проведення розрахунків в порядку ст.ст.
530, 693 ЦК України від 04.11.2013р. № 04/11-01, в
якій вимагав протягом семи днів
поставити сільськогосподарську
продукцію, а в разі не поставки негайно
повернути суми попередніх оплат в
розмірі 1475000,00 грн.

Як вбачається з копії фіскального чеку
«Укрпошти» від 04.11.2013р. № 8455 та опису
вкладення в лист від 04.11.2013р., вказана
вимога була направлена відповідачу на
належну адресу, яка зазначена у Витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
12.11.2013р. АВ № 855775 (копія залучена до
матеріалів справи) та самим
відповідачем у документах, адресованих
суду.

Відповідач твердить, що не отримував
вказану вимогу. Позивач підтверджує, що
вказане поштове відправлення було
повернуто підприємством зв'язку із
посиланням на закінчення терміну
зберігання.

По-перше, частина 2 ст. 530 ЦК України
строк виконання зобов'язання пов'язує з
пред'явленням вимоги, а не отриманням
вимоги, що не є тотожними поняттями.
Згідно підпунктів 4.1.3, 4.2 пункту 4
«Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів», затверджених
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 12.12.2007 р. N 1149 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 19.12.2007р. за N 1383/14650 нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5
- кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
При пересиланні рекомендованої
письмової кореспонденції зазначені в
пункті 4.1 нормативні строки
пересилання збільшуються на один день.

За таких обставин позивач, направивши
відповідачу вимогу на належну адресу
листом з описом, вжив всіх можливих
залежних від нього заходів для
належного пред'явлення відповідачу
даної вимоги, та враховуючи наведені
нормативи поштового пробігу, мав всі
законні підстави вважати, що поштове
відправлення (відправлене з районного
центру м. Варва до районного центру м.
Сквира) буде відповідачу доставлено
11.11.2013р. (без врахування 10.11.2013р. -
вихідного дня об'єктів поштового
зв'язку). Не отримання відповідачем
вказаного поштового відправлення
протягом строку зберігання є
відповідальністю відповідача, і не є
підставою для звільнення його від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

За таких обставин, судом встановлено
факт прострочення боржника -
відповідача як станом на день
направлення позивачу вимоги 09.12.2013р.,
так і на день розгляду справи.

Крім того, суд додатково звертає увагу
на те, що відповідно до ст. 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Змістом договору між сторонами є
придбання позивачем насіння кукурудзи
та соняшника в лютому 2013р. яке
відповідно до умов, що звичайно
ставляться та звичаїв ділового
обороту, усталеним у
сільськогосподарській сфері (ст.ст. 7, 526
ЦК України) здійснюється для
проведення навесні посівної,
відповідно при простроченні втрачає
інтерес для покупця.

Частина 2 ст. 693 ЦК України у випадку
настання прострочення продавця надає
право покупцю на власний вибір
вимагати передання оплаченого товару
або повернення попередньої оплати, і не
передбачає для цього обов'язкового
досудового врегулювання (додаткового
направлення окремої письмової вимоги).
За приписом частини п'ятої статті 11 ЦК
України грошове зобов'язання може
виникати з рішення суду (пункт 5.4
Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»). За таких
обставин закон не містить заборони
позивачу вимагати повернення суми
попередньої оплати безпосередньо в
судовому порядку.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
заборгованості, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими, законними та
такими, що підлягають задоволенню. Суд
приймає рішення про стягнення з
відповідача - приватного підприємства
«Новагрос» на користь позивача - СТОВ
«Дружба-Нова» 1475000,00 грн. передоплати. У
зв'язку із задоволенням позову,
відповідно до статті 49 ГПК України, суд
покладає на відповідача відшкодування
позивачу судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 7, 207, 208, частиною 1 ст. 509, ст.ст. 525,
526, 530, частиною 1 ст. 612, ст.ст. 629, 638, 663, 664,
693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.
173,175 Господарського кодексу України, ,
ст. ст. 22, 32, 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного
підприємства «Новагрос» (09000, Київська
обл., Сквирський район, м. Сквира, вул.
Залізнична, буд. 10, ідентифікаційний
код 32452832)

на користь сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова» (17612,
Чернігівська обл., Варвинський район, с.
Озеряни, вул. 19 Березня, буд. 7,
ідентифікаційний код 31333,00 грн. (один мільйон чотириста
сімдесят п'ять тисяч гривень нуль
копійок) передоплати,

29500,00 грн. (двадцять дев'ять тисяч
п'ятсот гривень нуль копійок) судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 22.01.2014р.