ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.2014
Справа № 905/8332/13

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мирошниченка Я.С., при
секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева», м. Донецьк

про стягнення неустойки за порушення
строків поставки товару у розмірі 91
008,00грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбас-Томський електромеханічний
завод ім. В.В. Вахрушева», м. Донецьк

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА
БАЛКА», м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області

про визнання недійсним пункту 10.2
договору поставки № 2514 від 02.08.2012р.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом:
Харитонова М.О., за довіреністю;

від відповідача за первісним позовом:
Ткачов Д.М., за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «ЄВРАЗ
СУХА БАЛКА», м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області звернулось
до господарського суду Донецької
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбас-Томський електромеханічний
завод ім. В.В. Вахрушева», м. Донецьк про
стягнення неустойки за порушення
строків поставки товару у розмірі 91
008,00грн.

В обґрунтування позовних вимог
Позивач, посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором поставки №2514 від 02 серпня 2012
року, в частині здійснення поставки
товару.

Пунктом 10.2 Договору, встановлено, що у
разі прострочення постачання Товару з
вини Постачальника в терміни,
передбачені цим Договором, крім
форс-мажорних обставин, Постачальник
виплачує Покупцеві неустойку у розмірі
0,5% за кожен день прострочення від
вартості недопоставленого Товару.

Враховуючи вищевикладене, Позивачем,
відповідно до п.10.2 Договору, нарахована
неустойка за порушення строків
поставки товару у розмірі 91 008,00грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.193, 230, 232
Господарського кодексу України,
ст.ст.530, 610, 611 Цивільного кодексу
України.

На підтвердження позовних вимог,
Позивач надав суду (у копіях): Договір
поставки №2514 від 02.08.2012 року.;
Специфікація №3 від 24.04.2013р. до
Договору; претензію-вимогу №2316 від
18.07.2013р., докази направлення
претензії-вимоги Відповідачу;
видаткову накладну №130 від 16.07.2013р. на
суму 568800,00грн.; відповідь на претензію
№212 від 09.08.2013р.; платіжне доручення №5149
від 19.08.2013р.; претензію-вимогу №2964 від
12.09.2013р., докази направлення
претензії-вимоги Відповідачу;
правоустановчі документи.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 27.11.2013р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено до розгляду на 18.12.2013р.

29.11.2013р. надійшла зустрічна позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева» до Публічного акціонерного
товариства «Євраз Суха Балка» про
визнання недійсним пункту 10.2 Договору
поставки № 2514 від 02.08.2012р.

У зв'язку з знаходженням судді Я.С.
Мирошниченка у відпустці, відповідно
до автоматичного розподілу справ, для
розгляду зустрічної позовної заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева" до Публічного акціонерного
товариства «Євраз Суха Балка» про
визнання недійсним пункту 10.2 Договору
поставки № 2514 від 02.08.2012р. було
визначено суддю Д.М. Огороднік.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 29.11.2013р.
справу передано на розгляд судді
Огороднік Д.М., для вирішення питання
про прийняття зустрічної позовної
заяви.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 29.11.2013р. зустрічний позов
був прийнятий для спільного розгляду з
первісним позовом в межах справи №
905/8332/13.

В обґрунтування своїх вимог, Позивач за
зустрічним позовом посилається на
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені законодавством, у
зв'язку з чим, просить визнати
недійсним пункт 10.2 Договору поставки №
2514 від 02.08.2012р.

Нормативно свої вимоги Позивач за
зустрічним позовом обґрунтовує
посиланням на ст.ст.16, 203, 217, 526, 530, 549, 610,
611, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст.174, 193, 265 Господарського кодексу
України та ст.ст.12, 13, 60 Господарського
процесуального кодексу України.

На підтвердження зустрічних позовних
вимог, Позивач за зустрічним позовом
надав суду (у копіях): Договір поставки
№2514 від 02.08.2012 року.; Специфікація №3
від 24.04.2013р. до Договору; лист №186 від
27.06.2013р.; видаткову накладну №130 від
16.07.2013р. на суму 568800,00грн.; довіреність
КВК №0002558 від 15.07.2013р.; податкову
накладну №11 від 16.07.2013р.; рахунок № 182
від 16.07.2013р.; претензію-вимогу №2316 від
18.07.2013р. від Позивача; відповідь на
претензію №212 від 09.08.2013р., докази
направлення відповіді на претензію
вимогу Позивачу.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 03.12.2013р.
справу передано на розгляд судді
Мирошниченко Я.С.

18.12.2013р. Відповідач за первісним
позовом долучив до справи: пояснення,
стосовно того, що у провадженні
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішує
спори, немає справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

18.12.2013р. Позивач за первісним позовом
надав відзив на зустрічну позовну
заяву №4239 від 13.12.2013р., у якому проти
зустрічного позову заперечив.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва на підставі ч.3 ст.77
Господарського процесуального кодексу
України з 18.12.2013р. до 15.01.2014р.

23.12.2013р. Позивач за первісним позовом
надав додаткові документи для
залучення до матеріалів справи.

Представник Позивача за первісним
позовом у судовому засіданні 15.01.2014р.
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі.

Представник Відповідача за первісним
позовом у судовому засіданні 15.01.2014р.
заперечував проти первісного позову,
підтримав доводи, викладені у відзиві,
просив суд відмовити позивачу за
первісним позовом у повному обсязі.
Зустрічні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляли,
у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для вирішення справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2012р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Донбас-Томський електромеханічний
завод ім. В.В. Вахрушева», м. Донецьк
(Постачальник) та Публічним
акціонерним товариством «ЄВРАЗ СУХА
БАЛКА», м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області (Покупець), укладено Договір
поставки №2514 (далі-Договір).

Відповідно п.1.1 Договору, Постачальник
зобов'язується поставити Покупцю
Вентилятори (далі по тексту - «Товар»), а
Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити Товар на передбачених даним
договором умовах.

У розділі 2 договору сторони дійшли
згоди щодо умов поставки Товару:

- Постачальник зобов'язаний поставити
Товар протягом терміну погодженого
Сторонами та зазначеного в
Специфікації (специфікаціях) до даного
Договору (п.2.3 Договору);

Згідно п.4.1 Договору, оплата Товару
здійснюється Покупцем шляхом прямого
перерахування грошових коштів на
рахунок Постачальника в терміни та в
порядку, погодженому сторонами в
Специфікаціях до даного Договору.

Згідно п.13.4 Договору, даний Договір
набирає чинності з моменту його
підписання повноважними
представниками Сторін і діє до 31 грудня
2014р., але у будь якому випадку до
повного виконання Сторонами своїх
невиконаних зобов'язань, що виникли в
період дії даного Договору.

24.04.2013р. між Сторонами підписано
специфікацію №3 до Договору №2514 від
02.08.2012р., у якій, відповідно до п. 3
визначили, що термін поставки
продукції: 50 робочих днів з моменту
підписання Специфікації (а.с.11).

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим (ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Судом встановлено, що враховуючи
положення Специфікації №3 до Договору,
поставка Товару мала бути здійснена не
пізніше 13.06.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.(ч.1
ст.612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
поставка Товару була здійснена
Відповідачем за первісним позовом
16.07.2013р., що підтверджується Видатковою
накладною №130 від 16.07.2013р. на суму 568
800,00грн. (а.с.15) Таким чином, мало місце
прострочення поставки Товару.

Пунктом 10.2 Договору, встановлено, що у
разі прострочення постачання Товару з
вини Постачальника в терміни,
передбачені цим Договором, крім
форс-мажорних обставин, Постачальник
виплачує Покупцеві неустойку у розмірі
0,5% за кожен день прострочення від
вартості недопоставленого Товару.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських зобов'язаний сплатити у
разі порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу
України визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст.216-218 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Суд, перевіривши наданий Позивачем за
первісним позовом арифметичний
розрахунок штрафних санкцій у вигляді
неустойки, передбаченої п.10.2 Договору у
розмірі 91008,00грн. за період з 14.06.2013р. по
15.07.2013р. на суму основного боргу
568800,00грн. дійшов висновку, що наданий
розрахунок є вірним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги Позивача за первісним
позовом про стягнення неустойки за
порушення строків поставки товару у
розмірі 91 008,00грн. , доведеними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Стосовно зустрічних позовних вимог,
суд зазначає наступне:

В обґрунтування своїх вимог, Позивач за
зустрічним позовом посилається на
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
законодавства України, у зв'язку з чим
вважає вимоги про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева», м. Донецьк неустойки у сумі
91008,00грн. незаконними, а п. 10.2 Договору
поставки №2514 від 02.08.2012р., таким, що
підлягає визнанню недійсним на
підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст. 215 Цивільного
кодексу України.

З такими твердженнями Позивача за
зустрічним позовом суд не може
погодитися з наступних підстав.

Пунктом 10.2 Договору, встановлено, що у
разі прострочення постачання Товару з
вини Постачальника в терміни,
передбачені цим Договором, крім
форс-мажорних обставин, Постачальник
виплачує Покупцеві неустойку у розмірі
0,5% за кожен день прострочення від
вартості недопоставленого Товару.

Господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, згідно із
положеннями Господарського
процесуального кодексу України є
предметом регулювання Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Оскільки Позивачем за зустрічним
позовом не виконані належним чином
зобов'язання, то це є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зокрема, у частині 1 статті 230
Господарського кодексу України
зазначено, що штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст.231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Між тим, стягнення штрафних санкцій за
порушення саме грошових зобов'язань
передбачено у частині 6 цієї ж статті, в
якій зазначено, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Крім того, з огляду на встановлений ст.
ст. 6, 627 ЦК України, принцип свободи
договору, сторони при укладанні
договору вправі встановлювати міру
відповідальності за порушення умов
договору на власний розсуд.

Зважаючи на викладене, посилання
Позивача за зустрічним позовом на те,
що пункт 10.2 Договору, суперечить
законодавству України є безпідставним,
а зустрічні позовні вимоги такими, що
не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати за подання первісного позову
покладаються на Відповідача за
первісним позовом, судові витрати за
подання зустрічного позову
покладаються на Позивача за зустрічним
позовом.

Крім того, враховуючи заявлені
Позивачем за первісним позовом вимоги
про стягнення неустойки за порушення
строків поставки товару у розмірі 91
008,00грн., за висновками суду, останній
повинен був сплатити судовий збір в
розмірі 1820,16 грн.

Проте, як встановлено судом, до
позовної заяви, в якості доказу сплати
судового збору Позивачем за первісним
позовом до позовної заяви додано
платіжне доручення №5167 від 18.11.2013р. на
суму 1827,00грн.

За змістом п. 1 ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір», ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49,
82-85, 86, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА
БАЛКА», м.Кривий Ріг Дніпропетровської
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева», м. Донецьк про стягнення
неустойки за порушення строків
поставки товару у розмірі 91 008,00грн. -
задовольнити в повному обсязі.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева», м. Донецьк до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА
БАЛКА», м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області про визнання недійсним пункту
10.2 договору поставки № 2514 від 02.08.2012р. -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбас-Томський
електромеханічний завод ім. В.В.
Вахрушева», м. Донецьк на користь
Публічного акціонерного товариства
«ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» (50015,
Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг,
вулиця Конституційна, будинок 5, ) неустойку у розмірі 91 008
(дев'яносто одна тисяча вісім) грн. 00
коп. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1 820 (одна тисяча
вісімсот двадцять) грн. 16 коп.

Повернути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА (50015,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, вулиця Конституційна, будинок 5,
) надмірно сплачений
судовий збір у розмірі 6 (шість) грн. 84
коп.

У судовому засіданні 15 січня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 20 січня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу за первісним позовом;

1-відповідачу за первісним позовом.