ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.01.2014 Справа № 920/60/14За позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Білопілля Агро», м.
Білопілля, Сумська область;

до відповідачів: 1. Білопільської
районної державної адміністрації, м.
Білопілля, Сумська область;

2. Відділу Держземагентства у
Білопільському районі Сумської
області, м. Білопілля, Сумська область

про визнання договору оренди земельної
ділянки дійсним

СУДДЯ КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідачів: 1. Савчук Б.М.,
довіреність №01.18/9870 від 23.12.2013 р.;

2.Коплик О.О., довіреність №17/06.03.
від 20.01.2014 р.

У засіданні брали участь: Секретар
судового засідання Саленко Н.М.

Суть спору: позивач просить суд визнати
дійсним договір оренди земель
державної власності
сільськогосподарського призначення
площею 37,0000 га на території
Білопільської міської ради,
зареєстрований у Білопільському
відділі Сумської регіональної філії
ДЗК, про що в державному реєстрі земель
вчинено запис від 17.08.2010 р. за № 39
на умовах додаткової угоди від 17.08.2011 р.,
укладеної між Білопільською районною
державною адміністрацією і ТОВ
«Білопілля Агро».

Відповідач 1 письмового відзиву на
позов не подав, в судовому засіданні
повідомив, що позивач звертався у 2012 р.
з заявою про продовження дії спірного
договору оренди земельної ділянки,
після чого його дія була продовжена
шляхом укладення додаткової угоди до
договору, а отже ніяким чином не
заперечує проти продовження його дії.

Відповідач 2 письмових пояснень з
приводу заявлених вимог суду не подав,
в судовому засіданні заявив клопотання
про долучення до матеріалів справи
доказів проведення реєстрації
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки у 2012 році.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, тому відповідно до вимог ст.. 75
ГПК України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідачів, оцінивши та дослідивши
докази по справі, суд встановив:

20 липня 2010 року на підставі
розпорядження голови Білопільської
районної державної адміністрації від
25.06.2010 р. №326 між Білопільською районною
державною адміністрацією і
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Білопілля Агро» був
укладений договір оренди земель
державної власності
сільськогосподарського призначення
(далі за текстом - «Договір 1»),
відповідно до умов якого відповідач 1
передав позивачу в строкове платне
користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення із
земель запасу загальною площею 37 га
ріллі, яка знаходиться на території
Білопільської міської ради.

Згідно п. 9 Договору орендна плата
вноситься позивачем у грошовій формі у
розмірі 3% від нормативної грошової
оцінки, що становить 12 776 грн. 10 коп. за
рік.

З матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка, загальною площею 37
га, була передана від відповідача 1
позивачу згідно акту прийому-передачі
земельної ділянки від 20.07.2010 р.,
підписаному представниками сторін.

Договір зареєстрований у
Білопільському відділі Сумської
регіональної філії ДЗК, про що в
державному реєстрі земель вчинено
запис від 17.08.2010 р. за № 39.

Крім того, судом встановлено, що 20.07.2010
р. представниками сторін був складений
акт встановлення в натурі меж
земельних ділянок , які надаються в
оренду ТОВ «Білопілля Агро». В
матеріалах справи міститься також акт
погодження (встановлення) та
закріплення в натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки та передачу
межових знаків на зберігання ТОВ
«Білопілля Агро» для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Білопільської міської ради
Білопільського району сумської
області від 03.06.2009 р.

З п. 8 Договору вбачається, що він
укладений на 1 рік, з 20.07.2010 р. по 20.97.2011 р.
Після закінчення строку дії договору
позивач має переважне право на
поновлення договору на новий строк. У
цьому разі позивач повинен не пізніше
за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово про намір
продовжити його дію.

Так, за клопотанням позивача та
Білопільської міської ради
розпорядженням голови Білопільської
РДА №326 від 25.06.2010 р. у зв'язку з
закінченням договору оренди його дію
було поновлено строком на 1 рік. В свою
чергу, розпорядженням голови
Білопільської РДА №616 від 04.08.2001 р. у
зв'язку з закінченням договору оренди
його дію було поновлено строком на 3
роки.

На підставі останнього розпорядження
17.08.2011 р. між відповідачем 1 і позивачем
було укладено додаткову угоду до
Договору, підписаної та скріпленої
печатками представників сторін
належним чином. Крім того, на
додатковій угоді міститься відмітка
про державну її реєстрацію у відділі
Держкомзему у Білопільському районі.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що
після реєстрації додаткової угоди
отримав її з закресленою відміткою про
державну реєстрацію, у зв'язку з чим
просить суд визнати Договір в редакції
додаткової угоди від 17.08.2011 р. дійсним.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Зі змісту ч. 1. ст. 15 Цивільного кодексу
України вбачається, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства (ч.2 цієї ж
статті).

Судом встановлено, що в матеріалах
справи міститься витяг з книги
реєстрації договорів оренди Відділу
Держземагентства у Білопільському
районі Сумської області, де зазначено,
що 29.11.2012 р. відбулася реєстрація
додаткової угоди до договору оренди
землі державної власності
сільськогосподарського призначення та
їй присвоєно реєстраційний номер
03966. Крім того, представники
відповідачів пояснили в судовому
засіданні, що ніяким чином не
заперечують дійсності договору оренди
земель державної власності
сільськогосподарського призначення
від 17.08.2010 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх доводів і заперечень, а
відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які за
законодавством мають підтверджуватися
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Таким чином, суд дійшов до висновку про
те, що позивачем не подано доказів на
підтвердження порушення його прав з
боку відповідачів, тому позовні вимоги
визнаються судом неправомірними,
необґрунтованими і такими, що
задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписано 23.01.2014
року.

Суддя О.В. Коваленко