м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25544/13 23.01.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гренатек»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аван Буд»

Про стягнення 2 205,21 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Пагер С.М. - по дов. №
12/13-02-01 від 02.12.2013

Від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гренатек»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аван Буд» про
стягнення 2 205,21 грн. пені за несвоєчасне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору поставки
нафтопродуктів № 09/13-02 від 02.09.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/25544/13 та призначено справу
до розгляду на 23.01.2014.

Відповідач у поданому 22.01.2014 до відділу
діловодства суду відзиві підтверджує
факт укладення договору та всіх
додаткових угод до нього. Вказує, що
умови оплати визначено у вигляді
передплати або по факту поставки.
Позивач передав відповідачу товар який
відповідачем сплачено повністю. Проте,
звертає увагу суду на те, що в порушення
умов п. 9.3. договору відповідач не
отримував від позивача жодної вимоги
про сплату пені. Вважає, що порушення
договірних зобов'язань було з боку
позивача, а тому позов є безпідставним
та не підлягає задоволенню.

Позивач в судовому засіданні 23.01.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 23.01.2014 не
з'явився.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 30.12.2013 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : м. Київ, вул.
Дніпровська Набережна, 13-А, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 22.01.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 30.12.2014,
надіслану за вказаною вище адресою,
отримав 10.01.2014, що підтверджується
повернутим на адресу суду
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

В судовому засіданні 23.01.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

02.09.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гренатек»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Аван Буд»
(покупець) було укладено договір
поставки нафтопродуктів № 09/13-02 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
нафтопродукти, далі - товар, відповідно
до умов цього договору та додаткових
угод до нього.

Згідно з п. 1.2. договору об'єм,
асортимент (найменування, марка
товару), базис поставки, терміни і умови
транспортування визначаються
відповідною додатковою угодою до цього
договору. Така додаткова угода
узгоджується сторонами та після її
підписання стає невід'ємною частиною
цього договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором своєчасно
оплату отриманого товару не здійснив, в
зв'язку з чим відповідач має сплатити
пеню в розмірі 2 205,21 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно п. 13.1. договору договір вступає в
силу з дати його підписання сторонами і
діє до 31.12.2014, а в частині
взаєморозрахунків - до їх повного
завершення.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу
України кількість товару, що
продається, встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні.

Згідно з п. 3.1. договору поставка товару
в рамках цього договору проводиться
окремими «погодженими об'ємами».
«Погоджений об'єм», надалі «об'єм» -
обумовлена постачальником та покупцем
кількість товару, визначена додатковою
угодою до цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору кількість
товару, поставленого постачальником та
прийнятого покупцем в рамках кожної
додаткової угоди, фіксується актами
приймання-передачі товару, В разі, якщо
кількість товару, передана додатковою
угодою є меншою, ніж встановлена в
додатковій угоді, то кількість товару
визначається на підставі актів
приймання передачі, та поставка меншої
кількості не вважається порушення умов
договору з боку постачальника.

Згідно з п. 3.3. договору товар
вважається поставленим постачальником
та прийнятим покупцем за кількістю та
якістю з дати підписання акту
приймання-передачі товару. Датою
поставки товару вважається дата акта
прийому-передачі товару.

Згідно з п. 3.2.1. договору акт
приймання-передачі товару складається
постачальником на об'єкт та/або партію
товару та підписується обома
сторонами.

20.09.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 1 до договору, згідно з якою
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця газ зріджений код
згідно з УКТ ЗЕД у кількості 83,863 т
загальною вартістю 750 000,00 грн. не
пізніше 23.09.2013.

Згідно акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 000067 від 23.09.2013 та
видаткової накладної № Гр-0000120 від
23.09.2013 постачальник поставив, а
покупець отримав вказаний вище товар.

24.09.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 2 до договору, згідно з якою
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця газ зріджений код
згідно з УКТ ЗЕД у кількості 161,721
т загальною вартістю 1 447 258,91 грн. не
пізніше 25.09.2013.

Згідно акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 000070 від 25.09.2013 та
видаткової накладної № Гр-0000125 від
25.09.2013 постачальник поставив, а
покупець отримав вказаний вище товар.

27.09.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 3 до договору, згідно з якою
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця газ зріджений код
згідно з УКТ ЗЕД у кількості 113,796
т загальною вартістю 1 130 000,00 грн. не
пізніше 30.09.2013.

Згідно акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 000074 від 30.09.2013 та
видаткової накладної № Гр-0000131 від
30.09.2013 постачальник поставив, а
покупець отримав вказаний вище товар.

27.09.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 4 до договору, згідно з якою
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця газ зріджений код
згідно з УКТ ЗЕД у кількості 41,289 т
загальною вартістю 410 000,00 грн. не
пізніше 30.09.2013.

Згідно акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 000078 від 30.09.2013 та
видаткової накладної № Гр-0000135 від
30.09.2013 постачальник поставив, а
покупець отримав вказаний вище товар.

07.10.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 5 до договору, згідно з якою
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця газ зріджений код
згідно з УКТ ЗЕД у кількості 92,711 т
загальною вартістю 872 896,23 грн. не
пізніше 08.10.2013.

Згідно акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 000079 від 08.10.2013 та
видаткової накладної № Гр-0000138 від
08.10.2013 постачальник поставив, а
покупець отримав вказаний вище товар.

25.10.2013 сторонами укладено додаткову
угоду № 6 до договору, згідно з якою
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця газ зріджений код
згідно з УКТ ЗЕД у кількості 21,207
т, загальною вартістю 200 000,00 грн. не
пізніше 28.10.2013.

Згідно акту приймання-передачі
нафтопродуктів № 000088 від 28.10.2013 та
видаткової накладної № Гр-0000158 від
28.10.2013 постачальник поставив, а
покупець отримав вказаний вище товар.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п. 7.1. договору покупець
здійснює 100 % передоплату за товар
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок постачальника,
якщо інше не передбачене додатковою
угодою.

Пунктом 4 додаткових угод визначено
умови оплати - передплата або по факту
поставки.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасної оплати товару, що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків станом на 01.11.2013,
який підписано та скріплено печатками
обох сторін.

Відповідач у відзиві не заперечує ту
обставину, що мало місце прострочення з
оплати товару.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач у визначений строк
оплату товару не здійснив, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Згідно з п. 9.3. договору у разі
невиконання покупцем умов оплати
вартості товару та вартості витрат на
його доставку, зазначених в додаткових
угодах до даного договору,
постачальник має право вимагати від
покупця сплати на користь
постачальника (крім суми
заборгованості) пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Пеня сплачується покупцем протягом 5
(п'яти) банківських днів з моменту
отримання покупцем вимоги
постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звертався до відповідача з
претензією № 11/13-14-01 від 14.11.2013, в якій
просив сплатити пеню в розмірі 2 205,21
грн. Дана претензія отримана
відповідачем, що підтверджується
відміткою наступного змісту «оригінал
претензії та розрахунок на 4 аркушах
отримав 14.11.2013 директор Невідомий В.О.»
та проставлений відбиток печатки
відповідача.

Отже, не відповідають дійсності
твердження відповідача, що жодної
вимоги про сплату пені відповідач не
отримував.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
поставлений товар.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті отриманого
товару відповідач не виконав, він
повинен сплатити позивачу, відповідно
до п. 9.3. договору, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 2 205,21 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 2 205,21 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гренатек» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аван Буд» (м. Київ,
вул. Дніпровська Набережна, 13-А, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гренатек»
(Київська область, смт. Баришівка, вул.
Жовтнева, 98, ) 2 205 (дві
тисячі двісті п'ять) грн. 21 коп. пені, 1 720
(одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.
судового збору.

Повне рішення складено 28.01.2014.

СуддяВ.В.Сівакова