ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

"20" січня 2014 р. Справа № 926/1130/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Асканія Фуд Сервіс»

до відповідача Фізичної
особи-підприємця Майкан Володимира
Олександровича

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Транспортна
компанія «САТ»

про стягнення заборгованості - 46139,81
грн.

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Дарчук
О.І.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Асканія Фуд Сервіс»
звернулося з позовом до фізичної
особи-підприємця Майкан Володимира
Олександровича про стягнення
заборгованості у сумі 46139,81 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що 05 квітня 2011 року
між сторонами було укладено договір
поставки № Л-002, відповідно до якого та
згідно видаткової накладної № 109 від 18
січня 2013 року він передав відповідачу,
а останній прийняв товар на загальну
суму 37584,12 грн. Далі позивач стверджує,
що відповідач умови вищевказаного
договору належним чином не виконував, а
тому, на момент подання позову до суду у
нього існує заборгованість у сумі 37584,12
грн., а також нараховані пеня у сумі 2733,76
грн. та 22 % річних у сумі 5821,93 грн., які
позивач просить стягнути на його
користь.

Відповідач у поданому відзиві на позов
вказує, що позовні вимоги є
безпідставними, оскільки позивачем
відповідачу товар по видатковій
накладній № 109 від 18 січня 2013 року
поставлено не було, відповідно підстав
для оплати згідно умов договору немає,
а тому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки
вони є необґрунтованими.

16 грудня 2013 року беручи до уваги
клопотання сторін, враховуючи
особливості розгляду спору, а також для
всебічного, повного розгляду всіх
обставин у сукупності, рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд ухвалою продовжив
строк розгляду спору на п'ятнадцять
днів та відклав розгляд справи.

08 січня 2014 року представником
відповідача було подано суду письмове
клопотання про призначення по справі
почеркознавчої експертизи, оскільки
відповідачем товарно-транспортна
накладна № КИ0425449 від 18 січня 2013 року не
підписувалась та про її існування
відповідачу не було відомо.

Ухвалою від 09 січня 2014 року суд залучив
до участі у справі третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - товариство
з обмеженою відповідальністю
«Транспортна компанія «САТ», розгляд
справи відклав на 20 січня 2014 року,
відклав розгляд поданого відповідачем
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи до 20 січня
2014 року, зобов'язав третю особу подати
суду письмові пояснення щодо поданого
позивачем позову та докази в його
обґрунтування, для огляду у судовому
засіданні оригінал
товарно-транспортної накладної №
КИ0425449 від 18 січня 2013 року та належним
чином засвідчену її копію, а також
визнав явку представників сторін та
третьої особи у засіданні суду
обов'язковою.

Однак, сторони та третя особа явку
своїх представників у засідання суду
не забезпечили, хоча були належним
чином повідомлені про дату та час
розгляду справи. Також, третя особа не
виконала вимоги суду, а саме, не подала
письмові пояснення щодо поданого
позивачем позову та докази в його
обґрунтування, для огляду у судовому
засіданні оригінал
товарно-транспортної накладної №
КИ0425449 від 18 січня 2013 року та належним
чином засвідчену її копію.

При цьому, третя особа 20 січня 2014 року
подала суду письмове клопотання про
відкладення розгляду справи для
надання можливості підготуватися до
розгляду справи і виконання вимог суду.

Так, щодо поданого 08 січня 2014 року
відповідачем клопотання про
призначення по справі почеркознавчої
експертизи, суд зазначає наступне.

Після ґрунтовного вивчення обставин
справи і доводів відповідача щодо
необхідності призначення і проведення
у справі почеркознавчої експертизи,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні клопотання відповідача,
оскільки, за результатами оцінки
доказів, поданих сторонами, при
вирішенні даного спору у суду не
виникають питання, роз'яснення яких
потребують спеціальних знань.

Також, суд відмовляє третій особі у
задоволенні поданого клопотання про
відкладення розгляду справи виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 1, 3 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви. У виняткових випадках
за клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Як вбачається з поданої позивачем
позовної заяви у даній справі, остання
одержана господарським судом
Чернівецької області 05 листопада 2013
року, а отже, з врахуванням продовження
судом строку розгляду спору на
п'ятнадцять днів, даний спір має бути
вирішено господарським судом у строк
до 20 січня 2014 року. Отже, враховуючи
сплив строку, встановленого
Господарським процесуальним кодексом
України для вирішення спору, суд не
вправі відкладати розгляд даної
справи.

При цьому, не з'явлення у судове
засідання представників сторін та
третьої особи не перешкоджає вирішенню
спору по суті за наявними в справі
матеріалами та прийняття законного і
обґрунтованого рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
задоволення позову виходячи з
наступного:

05 квітня 2011 року між сторонами укладено
договір поставки № Л-002, згідно умов
якого позивач зобов'язувався
поставляти відповідачу товар,
зазначений у статті 2 цього договору, на
умовах цього договору, а відповідач
погодився в повному обсязі й сумлінно
виконувати всі зобов'язання
передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 3.2.1. договору
поставки № Л-002 від 05 квітня 2011 року за
згодою сторін продавець організовує
доставку товарів автомобільним,
залізни чним або іншим видом
транспорту в пункт, зазначений
покупцем, з застосуванням правил
ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року, в обсягу
необхідному для виконання умов цього
договору на умовах СРТ.

Згідно умов договору поставки № Л-002
від 05 квітня 2011 року та на підставі
видаткової накладної № 109 від 18 січня
2013 року позивач здійснив поставку
Еспресо-кавоварки Casadio DIECI S2 2 LANCE VAPORE в
кількості 2 шт. на загальну суму 37584,12
грн., а відповідач прийняв цей товар,
про що свідчить наступне.

Відповідно до статті А3 правила
поставки СРТ (ІНКОТЕРМС в редакції 2010
року) продавець зобов'язаний укласти
або забезпечити укладання контракту
(договору) перевезення товару з уз
годженого пункту поставки, якщо такий
є, у місці поставки, до названого місця
призначення чи, якщо узгоджено, до
будь-якого пункту в такому місці.
Контракт (договір) перевезення по винен
бути укладений на звичайних умовах за
рахунок продавця і передбачати
перевезення звичайним маршрутом і
звичайним способом.

На виконання обов'язку, передбаченого
статтею А3 правил поставки СРТ
(ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року),
позивачем було укладено договір
перевезення з товариством з обмеженою
відповідальністю «Транспортна
компанія «САТ», що підтверджу ється
товарно-транспортною накладною від 18
січня 2013 року, оскільки, відпові дно до
частини 3 статті 909 Цивільного кодексу
України, укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Як вбачається з товарно-транспортної
накладної від 18 січня 2013 року, сума
товару вказана у розмірі 37584,12 грн.
Також, в означеній
товарно-транспортній накладній
зазначено, що з вантажем слідують
документи, а саме Накл/Раск № 109.

Статтею А4 правил поставки СРТ
(ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року)
передбачений обов'язок продавця
поставити товар шля хом передачі його
перевізнику, з яким укладено контракт
(договір) перевезення, відповідно до
статті А3, в узгоджену дату чи в межах
узгодженого періоду

Крім того, статтею В4 правил поставки
СРТ (ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року)
передбачено, що покупець зобов'язаний
прийн яти поставку товару, якщо він був
поставлений, як передбачено статтею А4,
та одержати його від перевізника в
названому місці призначення.

Приймання відповідачем товару згідно
видаткової накладної № 109 від 18 січня
2013 року підтверджується також
товарно-транспортною накладною
(накладною на вантаж) № КИ0425449 від 18
січня 2013 року, яка оформлена
перевізником - товариством з обмеженою
відповідальністю «Транспортна
компанія «САТ» на підтвердження
виконання своїх обов'язків по
перевезенню вантажу від позивача до
відповідача.

Відповідач оплату за отриманий товар у
відповідності до умов договору
поставки № Л-002 від 05 квітня 2011 року не
провів, в результаті чого у нього перед
позивачем виникла заборгованість у
сумі 37584,12 грн.

Існуюча заборгованість також
підтверджується укладеним між
сторонами актом звірки заборгованості
за період з 01 січня 2013 року по 30 червня
2013 року, в якому зазначено, що
заборгованість відповідача перед
позивачем складає суму у розмірі 37584,12
грн. по видатковій накладній № 109 від 18
січня 2013 року. Вказаний акт звірки
заборгованості підписаний сторонами
та скріплений їхніми печатками.

Одночасно, суд зазначає, що 09 січня 2014
року у судовому засіданні було
оглянуто надані позивачем оригінали
договору поставки № Л-002 від 05 квітня 2011
року, видаткової накладної № 109 від 18
січня 2013 року, товарно-транспортної
накладної від 18 січня 2013 року, акту
звірки заборгованості за період з 01
січня 2013 року по 30 червня 2013 року, копії
яких знаходяться в матеріалах справи
та відповідають оригіналам.

Також, за несвоєчасне виконання взятих
на себе зобов'язань позивачем
відповідачу нараховані пеня у сумі 2733,76
грн. та 22 % річних у сумі 5821,93 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті
11 Цивільного кодексу України
встановлюють, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного
кодексу України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3.5.2.1. договору поставки № Л-002
від 05 квітня 2011 року встановлено, що
покупець здійснює оплату продукції не
пізніше 21 календарного дня з дати
приймання продукції покупцем, що
вказана в накладній на відповідну
партію товару.

Тобто, відповідач порушуючи умови
укладеного між сторонами договору
поставки № Л-002 від 05 квітня 2011 року
належним чином не оплатив за отриманий
по видатковій накладній № 109 від 18
січня 2013 року товар, а тому він
зобов'язаний сплатити на користь
позивача існуючу заборгованість у сумі
37584,12 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктами 6.1., 6.2. договору поставки № Л-002
від 05 квітня 2011 року встановлено, що у
разі невиконання чи неналежного
виконання своїх зобов'язань по даному
договору, сторони несуть
відповідальність у відповідності із
чинним законодавством України. У
випадку несвоєчасної оплати товару,
згідно п. 3.5.2.1. та 3.5.2.2., покупець
зобов'язаний сплатити на користь
продавця суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції, 22 %
річних від простроченої суми, а також
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу, що діяла у
період заборгованості, за кожний день
прострочення платежу.

Отже, відповідач має сплатити на
користь позивача за неналежне
виконання грошового зобов'язання пеню
у сумі 2733,76 грн. за період з 09 лютого 2013
року по 08 серпня 2013 року, а також 22%
річних у сумі 5821,93 грн. за період з 09
лютого 2013 року по 23 жовтня 2013 року.

Судові витрати покласти на
відповідача.

Керуючись статтями 42, 43, 22, 43, 44, 49, 69, 82, 821,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця Майкан Володимира
Олександровича - м. Чернівці, вул.
Південно-Кільцева, буд. 3, кв. 123, ід.
номер на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Асканія
Фуд Сервіс» - м. Київ, пров.
Новопечерський, 5, код 37258594 -
заборгованість у сумі 37584,12 грн., пеню у
сумі 2733,76 грн., 22% річних у сумі 5821,93 грн.
та судовий збір у сумі 1720,50 грн.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

У судовому засіданні 20 січня 2014 року
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення підписане та оформлене
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України 23 січня
2014 року.

Суддя О.С. Тинок