м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю науково - виробнича
До Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
про визнання недійсним
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача Солдатенко О.Г. - по
дов. №15/11 від 15.11.2013р.
Від відповідача Тарапон С.С. - по дов.
№196-18/КР від 08.01.2014р.
Обставини справи :
Товариство з обмеженою
відповідальністю науково - виробнича
фірма "Континет" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом про визнання недійсним
договору №68/12 від 22.06.2012 року на право
тимчасового користування місцем для
розміщення рекламного засобу, що
перебуває у комунальній власності
територіальної громади міста Києва,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю науково - виробнича
фірма "Континет" та Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адмінстрації)
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013р. порушено провадження
у даній справи та призначено до
розгляду на 22.01.2014р.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити у повному
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 22
червня 2012 року між ТОВ НВФ «Континент»
та Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» було укладено lоговір
№68/12 на право тимчасового
користуванням місцем (-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу (-ів),
що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Згідно п.1.1. lоговору, gозивачу надається
право тимчасового користування місцем
(-ями) для розміщення рекламного (-их)
засобу (-ів), що перебуває (-ють) у
комунальній власності територіальної
громади м. Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження яким
(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва.
Згідно п.1 адресної програми на
пріоритет №2 та п.1 адресної програми на
право тимчасового користування №4 до
договору №68/12, які є невід'ємною
частиною договору, gозивачеві надано
право на тимчасове користування
місцями за адресами:
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 1,8000 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9600 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9600 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;
рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9984 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. К. Уборевича, 23.
Позивач зазначає, що нежитлові
приміщення за вказаними адресами, на
яких розміщенні вивіски, до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва не належать, а є
приватною власністю позивача, що
підтверджується відповідними
договорами купівлі- продажу та
реєстраційними посвідченнями до них.
Згідно ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу
України, право передання майна у найм
має власник речі або особа, якій
належать майнові права.
Позивач вважає, що надання місць для
розміщення зовнішньої реклами у
користування розповсюджувачам
зовнішньої реклами є прерогативою саме
власників (або уповноважених ними
органів) таких місць (будинків, споруд
тощо), а власником вищезазначених
нежитлових приміщень, на фасадах яких
розташовані рекламні вивіски
З урахуванням викладеного позивач
просить визнати спірний договір
Відповідач - Комунальне підприємство
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" у своєму відзиві на
позовну заяву просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
тим, що згідно частини першої статті 16
Закону України «Про рекламу»,
розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
Відповідно до пункту 3 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 № 2067,
зовнішня реклама розміщується на
підставі дозволів та у порядку,
встановленому виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад
відповідно до цих Правил.
Так, пунктом 4.11. розділу 4 Порядку
розміщення реклами в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 № 37/6253
встановлено, що протягом трьох робочих
днів з дати прийняття керівником
дозвільного органу рішення про
встановлення пріоритету заявника на
місце розміщення РЗ, яке перебуває у
комунальній власності територіальної
громади міста Києва, розповсюджувач
реклами укладає з КП "Київреклама"
договір на право тимчасового
користування місцем.
Тобто, як випливає із зазначених норм
чинного законодавства, укладення
договору на право тимчасового
користування місцем при розміщенні
об'єктів зовнішньої реклами є
обов'язковою процедурою, необхідність
якої прямо встановлена, так як і
необхідність отримання дозволу.
Крім того, відповідач зазначає, що
належність об'єкту на якому
розміщується зовнішня реклама
відповідача до об'єктів комунальної
власності підтверджується
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112
«Питання організації управління
районами в місті Києві». Так, пунктами
8.22 та 8.27 розділу 8 додатку 11 визначено,
що будинки за адресами вул., Командарма
Уборевича 23 та Якуба Коласа 10
відносяться до сфери управління та на
праві господарського відання КП
«Київжиглоспеекснлуатація», та
перебувають в комунальній власності
територіальної громади міста Києва
Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд
22.06.2012 року між Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
"Київреклама" (надалі відповідач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю науково -виробнича
фірма "Континет" (надалі позивач)
укладено договір №68/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, відповідно до умов якого на
підставі відповідного наказу
дозвільного органу про встановлення
пріоритету на місце (-я) для розміщення
рекламного (-их) засобу (-ів), дозволу
(-ів) на розміщення зовнішньої реклами
на певний строк та у певному місці,
наданого (-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розповсюдження яким
(-и) здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради від 22
вересня 2011 року №37/6253, з наступними
змінами та доповненнями, а
розповсюджувач зобов'язується
користуватися наданим йому правом
тимчасового користування, своєчасно та
згідно з умовами цього договору
перераховувати плату за право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Відповідно до п. 8.1. договору, він
вступає в юридичну силу з моменту його
підписання сторонами та скріплення
печатками та діє щодо кожного місця
розміщення РЗ, протягом строку дії
встановленого пріоритету та/або
дозволу. Припинення пріоритету або
дозволу щодо окремого місця для
розміщення рекламного засобу, у разі
наявності у розповсюджувача інших
діючих пріоритетів та/або дозволів, не
тягне за собою припинення цього
договору в цілому.

Згідно з п. 1,2,3, 4 адресних програм на
право тимчасового користування №2 та
№4 до договору №68/12, які є невід'ємними
частинами договору, розповсюджувачу
зовнішньої реклами надано право на
тимчасове користування місцем (-ями) за
адресою (-ами):

рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 1,8000 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;

рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9600 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;

рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9600 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. Якуба Коласа, 10;

рекламна вивіска, напис на будинку,
заг.пл. 3,9984 кв.м., за адресою:
Святошинський р-н, вул. К. Уборевича, 23.

Згідно частини першої статті 16 Закону
України «Про рекламу», розміщення
зовнішньої реклами у населених пунктах
проводиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, а поза
межами населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до Порядку розміщення
зовнішньої реклами в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 року №37/6253, КП
"Київреклама" - комунальне підприємство
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), підпорядковане
Головному управлінню з питань реклами
та уповноважене виконавчим органом
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
виконувати функції з укладення
договорів, нарахування та отримання
плати за право тимчасового
користування місцями (для розміщення
РЗ), які перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, його районів або
повноваження щодо розпорядження якими
здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва, здійснювати
контроль за надходженням плати за
договорами, організовувати або
здійснювати власними силами та
засобами демонтаж самовільно
встановлених рекламних засобів,
надавати платні послуги та виконувати
інші повноваження, передбачені цим
Порядком та статутом підприємства.

Пунктом 3.1.1. Порядку передбачено, що КП
"Київреклама" укладає з
розповсюджувачем реклами договір на
право тимчасового користування місцем
(-ями) для розміщення рекламного (-их)
засобу (-ів), що перебувають у
комунальній власності територіальної
громади міста Києва.

Пунктом 4.11. розділу 4 Порядку
розміщення реклами в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 (далі -
Порядок), встановлено, що протягом
трьох робочих днів з дати прийняття
керівником дозвільного органу рішення
про встановлення пріоритету заявника
на місце розміщення РЗ, яке перебуває у
комунальній власності територіальної
громади міста Києва, розповсюджувач
реклами укладає з КП "Київреклама"
договір на право тимчасового
користування місцем.

Як вбачається із зазначених норм
чинного законодавства, укладення
договору на право тимчасового
користування місцем при розміщенні
об'єктів зовнішньої реклами є
обов'язковою процедурою, необхідність
якої прямо встановлена, так як і
необхідність отримання дозволу.

У п. 2 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2003 року №2067, визначено, що
місцем розташування рекламного засобу
є площа зовнішньої поверхні будинку,
споруди, елемента вуличного обладнання
або відведеної території на відкритій
місцевості у межах населеного пункту,
що надаються розповсюджувачу
зовнішньої реклами в тимчасове
користування власником або
уповноваженим ним органом (особою).

Позивач надав суду документи, які
підтверджують той факт, що нежитлові
приміщення за адресами, які вказані в
адресних програмах, та на фасадах яких
розташовано рекламні вивіски, не
відноситься до комунальної власності,
а належить на праві приватної
власності позивачу.

На основі вищевикладеного позивач
зазначив, що враховуючи той факт, що
надання місць для розміщення
зовнішньої реклами у користування
розповсюджувачам зовнішньої реклами
належить до компетенції власників
таких місць, а власником
вищезазначених нежитлових приміщень,
на фасадах яких розташовано рекламну
вивіску являється позивач, а не
територіальна громада міста Києва,
позивач просить визнати недійсним
договір №68/12 від 22.06.2012 року.

Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 4 статті 179 Цивільного
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Статтею 215 Цивільного кодексу
встановлено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009
року визначено, що при розгляді справ
про визнання правочинів недійсними
суди залежно від предметі і підстав
позову повинні застосовувати норми
матеріального права, якими регулюються
відповідні відносини, та на підставі
цих норм вирішувати справи.

За своєю правовою природою оспорюваний
договір є договором оренди, а відтак
між сторонами виникли відносини, які
регулюються главою 58 Цивільного
кодексу України та главою 30
Господарського кодексу України.
Оспорюваний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до статті 180 Господарського
кодексу України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх істотних умов. При укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 638
Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 1 статті 284 Господарського
кодексу України визначено, що
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); строк, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань;
відновлення орендованого майна та
умови його повернення або викупу.

Слід мати на увазі, що істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Недосягнення між сторонами згоди щодо
істотних умов договору або відсутність
однієї з істотних умов у тексті
договору тягне за собою визнання
такого договору неукладеним, тобто
таким, що не породжує жодних правових
наслідків. Також необхідно звернути
увагу, що вказаний вище перелік
істотних умов не є вичерпним чи сталим,
а може коригуватися в залежності від
особливостей конкретного договору
оренди.

В даному випадку має місце оренда місць
для розміщення рекламних засобів.
Істотними умовами вказаного договору
є: об'єкт оренди, строк дії договору,
ціна договору, умови повернення майна.

Об'єкт оренди визначено сторонами у
адресних програмах, які є невід'ємними
частинами договору №68/12 від 22.06.2012 року.
Строк дії договору визначено п. 8.1., яким
передбачено, що він вступає в юридичну
силу з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками та
діє щодо кожного місця розміщення РЗ,
протягом строку дії встановленого
пріоритету та/або дозволу; припинення
пріоритету або дозволу щодо окремого
місця для розміщення рекламного
засобу, у разі наявності у
розповсюджувача інших діючих
пріоритетів та/або дозволів, не тягне
за собою припинення цього договору в
цілому. Також сторони домовились, що
ціною договору є плата за право
тимчасового користування, розрахована
згідно вимог Порядку розміщення
реклами в місті Києві, договору, згідно
встановлених розповсюджувачем
пріоритетів та наданих дозволів,
вказаних у відповідних адресних
програмах. Щодо умов повернення майна,
то п. 5.2.11. спірного договору
встановлено, що розповсюджувач бере на
себе зобов'язання самостійно та за
власний рахунок провести демонтаж РЗ
не пізніше наступного робочого дня
після закінчення строку дії дозволу.

Отже, договір може бути визнано
недійсним на підставах, передбачених
статтями 203 та 215 Цивільного кодексу
України. Договір №68/12 на право
тимчасового користування місцем (-ями)
для розміщення рекламного (-их) засобу
(-ів), що перебуває (-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, який за своєю правовою природою
є договором оренди, містить всі
обов'язкові умови, передбачені для
договорів оренди, тому і не може бути
визнаний судом недійсним на підставі
статей 203 та 215 Цивільного кодексу
України.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України у своїй постанові від 31.01.2008
року у справі №10/394.

Крім того, відповідач у своєму відзиві
зазначив, що позивач на протязі
тривалого часу, коли діяв договір,
сплачував рахунки за користування
місцями для розміщення об'єктів
зовнішньої реклами, виконував умови
договору і жодних претензій
відповідачеві не надсилав, хоча на
момент укладення договору нежитлові
приміщенні, про які йшлося вище, вже
належали йому на праві приватної
власності.

При розгляді справи судом встановлено,
що відповідно до розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Питання
організації управління районами в
місті Києві» (пункти 8.22 та 8.27 розділу 8
додатку 11) визначено, що будинки за
адресами вул., Командарма Уборевича 23
та Якуба Коласа 10 відносяться до сфери
управління та на праві господарського
відання КП
«Київжитлоспецексплуатація», та
перебувають в комунальній власності
територіальної громади міста Києва.

З огляду на встановлені судом
обставини щодо перебування будинків,
на фасадах яких розміщенні спірні
об'єкти зовнішньої реклами у
комунальній власності, та належності
позивачу на праві приватної власності
лише частини приміщень, що знаходяться
у вказаних будинках, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального України судові витрати
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 43, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.01.2014 р.

Суддя
Трофименко Т. Ю.