м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування"до про Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія"
відшкодування шкоди в порядку регресу 9
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Леонов О.Є. - предст. за
від відповідача: не з'явились
У судовому засіданні 22.01.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування" до
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 9 973,40 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.11.2013 порушено провадження у
справі №910/21826/13, розгляд справи
призначено на 09.12.2013.

25.11.2013 від Моторного (транспортне)
страхового бюро України надійшов лист
з інформацією про страховий поліс
АВ№6174168.

Ухвалою від 09.12.2013 розгляд справи
відкладено на 23.12.2013, на підставі ст.77
господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою від 23.12.2013 розгляд справи
відкладено на 22.01.2014.

21.01.2014 від позивача надійшло клопотання
про витребування матеріалів справи
шляхом направлення запиту до
Оболонського районного суду м. Києва у
справі №2605/17003/12 щодо притягнення до
адміністративної відповідальності
Ірху Олексія Олександровича. В
задоволенні клопотання позивача суд
відмовив, враховуючи, що позивач в
порушення вимог ст.38 Господарського
процесуального кодексу України, не
обґрунтував підстави для витребування
матеріалів справи Оболонського
районного суду м. Києва №2605/17003/12,
враховуючи, що в матеріалах справи
міститься належним чином засвідчена
копія постанова районного суду від
29.10.2012 про притягнення Ірхи С.О. до
адміністративної відповідальності
порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху
України, що призвело до пошкодження
транспортних засобів.

Представники відповідача в судове
засідання не з'явились, поважні причини
неявки суду не повідомили, витребувані
судом документи не надали, про час та
місце судового розгляду були
повідомлені належним чином.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 64
ГПК України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
повідомленою сторонами господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

З повідомлення про вручення поштового
відправлення вбачається, що відповідач
19.11.2013 отримало ухвалу про порушення
провадження у справі від 13.11.2013, що
свідчить про достатність часу для
підготовки до судового засідання
призначеного на 09.12.2013 та відкладеного
на 23.12.2013, та надання суду витребуваних
документів, зазначених в ухвалі від
13.11.2013 та в ухвалі від 23.12.2013.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.01.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського
кодексу України, страхування - це
діяльність спеціально уповноважених
державних організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
страхування", страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 2 ст. 352 Господарського кодексу
України встановлено, що страхування
може здійснюватися на основі договору
між страхувальником і страховиком
(добровільне страхування) або на основі
закону (обов'язкове страхування).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
страхування", страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Страхування наземного транспорту (крім
залізничного), відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6
Закону України "Про страхування", є
видом добровільного страхування.

В статті 16 Закону України "Про
страхування" визначено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Закону України
"Про страхування", страхувальники -
юридичні особи та дієздатні громадяни,
що уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу.

29.02.2012 між АТ "СК "АХА Страхування" (далі
- позивач, страховик) та Павленко
Світланою Іванівною (далі -
страхувальник) укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту №27323Га/12к/о (далі -Договір),
за яким був застрахований автомобіль
"Mitsubishi Outlander" державний номер АА0309ОО.

14.10.2012 о 12 год. 40 хв. по вул.. Івашкевича,
6/8 в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля "Mitsubishi Outlander"
державний номер АА0309ОО, під керуванням
Павленко С.І. та "Ваз 2108" державний номер
ДЗ968КХ під керуванням

16.10.2012 Павленко С.І. звернулась до
позивача із заявою про настання
страхового випадку.

Згідно рахунку-фактури №1.002.12.03857 від
17.10.2012 відновлювальний ремонт
автомобіля "Mitsubishi Outlander" державний
номер АА0309ОО склав 9 973,40 грн.

З калькуляції відновлювального
ремонту №1.002.12.0 від 17.10.2012 (ТОВ
"Ніко-Україна") убачається, що фактична
вартість відновлювального ремонту
"Mitsubishi Outlander" державний номер АА0309ОО
склала 9 973,40 грн.

На підставі вищевказаного договору від
29.02.2012, страхового акта №1.002.12.03857/ VESKO28301
від 25.10.2012, позивач виплатив страхове
відшкодування в сумі 9 973,40 грн. Факт
здійснення зазначеної виплати
підтверджується платіжним дорученням
№ДП00010339 від 26.10.2012 на суму 9 973,40 грн.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 530
Цивільного кодексу України, з метою
досудового врегулювання спору, позивач
звернувся до відповідача з вимогою
№3156/2 від 12.07.2013 про виплату страхового
відшкодування в розмірі 9 973,40 грн., у
відповідь на яку відповідач зазначив,
що належним доказом, який підтверджує
вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу є звіт або висновок експерта,
який позивач йому не надав, а
відповідач в свою чергу не здійснив
виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
в тому числі, відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Частиною 2. ст. 1187 Цивільного кодексу
України, передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 1191
Цивільного кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регрес) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відтак позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув права
потерпілої особи в межах здійсненої
виплати, тобто в сумі 9 973,40 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи,
шкоду було заподіяно Павленко С.І.
внаслідок експлуатації "Ваз 2108"
державний номер ДЗ968КХ.

Як вбачається з постанови Оболонського
районного суду міста Києва від 29.10.2012,
Ірха С.О. визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 340,00 грн.

Постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення - акт
судового розгляду справи, який є
результатом дослідження всіх
документів та з'ясування всіх
необхідних обставин. Таким чином, у
справах про адміністративні
правопорушення, зокрема,
дорожньо-транспортні пригоди, належним
доказом є довідка Державної
автомобільної інспекції, складена на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення. У свою
чергу, протокол - це офіційний документ,
відповідним чином оформлений
уповноваженою особою про вчинення
діяння, яке містить ознаки
правопорушення, передбаченого нормами
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Отже, остаточний висновок щодо
наявності у діях особи складу
адміністративного правопорушення
міститься у постанові суду.

Цивільно-правова відповідальність
внаслідок експлуатації автомобіля "Ваз
2108" державний номер ДЗ968КХ була
застрахована у відповідача на підставі
договору (полісу) АВ№6174168 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом АВ№6174168), діючим на
дату ДТП (14.10.2012).

Отже, відповідач є особою на яку
полісом АВ№6174168 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля "Ваз 2108"
державний номер ДЗ968КХ на час спірної
ДТП.

З матеріалів справи, а саме зі
страхового акту зробленим позивачем
вбачається, що останнім було виплачене
страхове відшкодування в сумі 9 973,40 грн.
на підставі рахунку-фактури №1.002.12.03857
від 17.10.2012 та з урахуванням умов
договору страхування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування (стаття 9 Закону
України "Про страхування").

Отже, позивач виплатив страхове
відшкодування у розмірі 9 973,40 грн., та
заявив до стягнення 9 973,40 грн.
враховуючи, що франшиза за полісом
АВ№6174168 становить 00,0 грн.

Щодо твердження відповідача щодо
розміру страхового відшкодування та
підстав його визначення суд зазначає
наступне, про що останній зазначив у
відповідь на претензію, суд зазначає
наступне.

Дійсно статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

При цьому п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Суд зазначає, що за вказаними нормами
врегульовано правовідносини, пов'язані
у тому числі із визначенням розміру
збитків у правовідносинах у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Натомість, як було встановлено судом,
правовідносини позивача - ПАТ "СК"АХА
Страхування", і страхувальника -
Павленко С.І., виникли на підставі
договору добровільного страхування
№27323Га/12к/о від 29.02.2012, отже
добровільним страхуванням. Вказані
правовідносини не регулюються нормами
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Добровільним же страхуванням, згідно з
ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
страхування" - це страхування, яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.
Загальні умови і порядок здійснення
добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього акону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Суд звертає увагу на норми ст. 25
Закону України "Про страхування", якими
визначено, що здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Отже, Закон України "Про страхування" не
містить положень, які б зобов'язували
страховика за договором добровільного
страхування визначити розмір
страхового відшкодування з
урахуванням лише авто товарознавчої
експертизи, а також лише на підставі
звіту про оцінку колісного
транспортного засобу.

Суд зазначає, що звіт про незалежну
оцінку з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, яка необхідна для
відновлення транспортного засобу.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України на
кожну сторону покладено обов'язок
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

З огляду на зазначене, обов'язок
доказування невідповідності розміру
виплаченого позивачем страхового
відшкодування розміру заподіяних
збитків покладається саме на
відповідача.

При цьому відповідно до пунктів 3.1, 3.3,
3.4, 3.9 Методики визначення вартості
матеріального збитку (реальні збитки) з
урахуванням фізичного зносу та витрат,
яких зазнає чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування колісним транспортним
засобом (втрати товарної вартості),
здійснюється на підставі аналізу цін
продажу (пропозиції), ідентичних або
аналогічних оцінюваному на первинному
чи вторинному ринках. При цьому можливе
визначення збитків відповідно до
цінових даних, аналогічних, але не
ідентичних колісних транспортних
засобів, з належним чи скоригованим
строком експлуатації.

Отже, положення цієї Методики, за
наявності процесуального
волевиявлення відповідача, давали
можливість перевірити розмір збитків,
завданих внаслідок ДТП.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору страхування за страховим
актом №1.002.12.03857/ VESKO28301 від 25.10.2012 та за
заявою страхувальника перераховано
суму страхового відшкодування
Павленко С.І.

За встановленими судами обставинами
справи, позивач здійснивши виплату
страхового відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту, отримав право вимоги, яке
особа, що одержала страхове
відшкодування, мала до особи,
відповідальної за завдані збитки, у
межах фактичних витрат.

Доводи позивача відповідачем не
спростовані, що є підставою для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача 9 973,40 грн.,
виходячи із загальної суми понесених
позивачем витрат на виплату страхового
відшкодування потерпілому.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У зв'язку із задоволенням позову,
згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ,
вул. Фрунзе, 40, код 20602681) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування"
(04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, код 20474912)
страхове відшкодування у розмірі 9 973,40
грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят
три гривні 40 коп.) та 1 720,50 грн. (одна
тисяча сімсот двадцять гривень 50 коп.)
судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 24.01.2014

Суддя

М.Є. Літвінова