ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Справа № 906/1101/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Капацин Н.В. - головуючий, Бернацька
Ж.О., Кривда Д.С. (доповідач),за участю
представників:позивачаСеменюк В.Г.,
представник, відповідача третьої
особиІльченко І.В., представник,
Івашкевич О.Г., представник,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуМалинської
міської радина постановуРівненського
апеляційного господарського суду від
21.11.2013 року (у мотивувальній частині) у
справі№ 906/1101/13 господарського суду
Житомирської областіза
позовомМалинської міської
радидоПриватного підприємства
"Малинська меблева фабрика",третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
позивача:Товариство з обмеженою
відповідальністю "Малин
Енергоінвест",провстановлення
безоплатного строкового земельного
сервітуту (обмеження),

ВСТАНОВИВ:

Малинська міська рада звернулась до
господарського суду Житомирської
області з позовом до Приватного
підприємства "Малинська меблева
фабрика", за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Малин
Енергоінвест", про встановлення
безоплатного строкового сервітуту
(обмеження) відносно земельної ділянки
площею 2,0429га, розташованої за адресою:
м Малин, вул.Грушевського, 43, що
знаходиться у власності Малинської
міськорї ради та в довгостроковому
користуванні на умовах оренди у ПП
"Малинська меблева фабрика", на право
прокладання, обслуговування та
експлуатації водопроводу та
каналізаційних мереж (площею 0,255га в
межах точок №12, №30, №40, №41 згідно плану
встановлення меж).

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 01.10.2013 року
(суддя Прядко О.В.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.11.2013 року
(судді: Філіпова Т.Л.,- головуючий, Дужич
С.П., Бічинська Г.Б.), у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою в мотивувальній частині,
Малинська міська рада звернулася до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення та постанову у справі змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення в абзаці 4 сторінки 5 слова "та
каналізаційний колектор", абзац 5
сторінки 5 "Враховуючи викладене, ні
позивачем, ні третьою особою не надано
належних і допустимих доказів на
підтвердження факту правоволодіння
ТОВ "Малин Енергоінвест" колектором
каналізаційної мережі по вулиці
Грушевського, 43 у м. Малині"; в іншій
частині рішення залишити без змін.
Касаційну скаргу обґрунтовано
доводами про неправильне застосування
ч.1 ст.43 Господарського процесуального
кодексу України. Зокрема, на думку
скаржника, суди попередніх інстанцій
дійшли до передчасного та
необґрунтованого висновку про
належність ПП "Малинська меблева
Фабрика", яке є правонаступником МКМП
"Клен", каналізаційного колектору на
праві власності, тоді як питання
встановлення права власності на
зазначений об'єкт не було предметом
розгляду даної справи.

ТОВ "Малин Енергоінвест" погодився з
доводами касаційної скарги і підтримав
її вимоги.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи та
доводи, викладені у касаційній скарзі,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 30.12.2011р. на сесії
Малинської міської ради прийнято
рішення "Про припинення права
користування, передачу у власність та в
оренду земельних ділянок", відповідно
до якого вирішено "затвердити проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок загальною площею 2,3523га.
Приватному підприємству "Малинська
меблева фабрика", в тому числі для
розміщення та експлуатації основних,
підсобних і допоміжних будівель та
споруд підприємств переробної,
машинобудівної та іншої промисловості
2,0429га. також зі зміною цільового
призначення для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі
площею 0,3094га по вул. Грушевського, 43,
укласти договір оренди на земельну
ділянку для розміщення та експлуатації
основних, підсобних і допоміжних
будівель та споруд підприємств
переробної, машинобудівної та іншої
промисловості 2,0429га. річну плату за
користування земельною ділянкою
встановити в розмірі 5% від нормативної
грошової оцінки земель міста Малина та
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі площею 0,3094га річну
плату за користування земельною
ділянкою встановити в розмірі 10%
строком на 10 років".

На підставі зазначеного рішення
03.04.2012р. між Приватним підприємством
"Малинська меблева фабрика" (орендар) та
Малинською міською радою
(орендодавець) укладено договір
№00010 оренди земельної ділянки, за
умовами п.1 якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку
:01:001:0156 для розміщення та
експлуатації основних, підсобних і
допоміжних будівель та споруд
підприємств переробної,
машинобудівної та іншої промисловості,
яка знаходиться по вулиці
Грушевського, 43 в м. Малині
Житомирської області.

Як зазначено в п.2.2 договору, на
земельній ділянці знаходиться об'єкт
нерухомого майна - комплекс; частина
головного корпусу, будівля котельні-1,
будівля котельні-2, будівля
трансформаторної, прирізний цех,
гнутарний цех, будівля кузні, будівля
компресорної, будівля 2-х поверхової
сушки, склад гнутих деталей, склад ПММ,
будівля дизельної, склад ЛЖВС, склад
ЧМЗ, які належать ПП "Малинська меблева
фабрика" на підставі Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно №2105
від 11.06.2008, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Малинської
міської ради №163 від 19.05.2008, про що
свідчить витяг з державного реєстру
прав власності на нерухоме майно №19165030
від 12.06.2008, та Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно №2106 від
11.06.2008, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Малинської
міської ради №163 від 19.05.2008, про що
свідчить витяг з державного реєстру
прав власності на нерухоме майно №19165146
від 12.06.2008.

Сторони погодили, що на орендовану
земельну ділянку не встановлено
сервітути та обмеження (обтяження) (п.8.1
договору).

Також суди встановили, що за умовами
попереднього договору №02 оренди
земельної ділянки від 11.01.2005, на
орендовану земельну ділянку сторонами
також не було встановлено обмеження
(обтяження) та інші права третіх осіб.

28.09.2012 Виконавчий комітет Малинської
міської ради Житомирської області
звернувся до ПП "Малинська меблева
фабрика" з листом №760 від 28.09.2012 про
внесення змін в проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
наданої підприємству в оренду, у
зв'язку з проходженням міського
каналізаційного колектора по
території приватного підприємства для
встановлення обмеження, обтяження.

У відповідь на вказаний лист
відповідач повідомив позивача, що
каналізаційний колектор, який
знаходиться на території підприємства,
та зовнішні каналізаційні мережі
перебувають на балансі ПП "Малинська
меблева фабрика"; що зі змісту кожного з
підписаних сторонами договорів,
сервітути та обмеження (обтяження) на
орендовану земельну ділянку по
вул.Грушевського, 43, загальною площею
2,3523га не встановлено; що для
врегулювання ситуації, яка склалася,
підприємство готове розглянути
питання про передачу каналізаційного
колектора на баланс міського
комунального підприємства у випадку
прийняття такого рішення міською радою
та направлення відповідного
клопотання на адресу ПП "Малинська
меблева фабрика".

Натомість Виконавчий комітет
Малинської міської ради Житомирської
області 20.03.2013р. направив Приватному
підприємству "Малинська меблева
фабрика" для підписання проект
договору про встановлення
безоплатного строкового земельного
сервітуту на право прокладання,
обслуговування та експлуатації мереж
водопостачання та водовідведення, з
проханням розглянути даний договір і у
випадку відсутності заперечень
підписати його в строк до 29.03.2013 р. За
умовами проекту цього договору
сервітут полягає у наданні сервітуаром
(користувачем/ПП "Малинська меблева
фабрика") сервітуарію
(власнику/Малинська міська рада) права
користування частиною земельної
ділянки орієнтовною площею 0,255га,
необхідної для прокладання,
обслуговування, експлуатації мереж
водопостачання, водовідведення та
каналізації, яка розташована в м.Малині
по вул.Грушевського, 43 (п.1.1 проекту
договору).

Приватне підприємство "Малинська
меблева фабрика" заперечило щодо
укладення з Малинською міською радою
зазначеного договору, вважаючи його
безпідставним та таким, що не підлягає
підписанню. Зокрема зазначило, що
міською радою не надано жодних доказів
тому, що вказане у договорі сервітуту
майно - каналізаційний колектор,
належить їй та дає міській раді право
вимагати встановлення сервітуту.

За таких обставин позивач, посилаючись
на приписами ст.ст.98, 99 Земельного
кодексу України, ст.ст.402, 404 Цивільного
кодексу України, звернувся до
господарського суду Житомирської
області з позовом про встановлення на
користь Малинської міської ради та
користувача/балансоутримувача/ (ТОВ
"Малин Енергоінвест") об'єкта -
каналізаційної мережі (колектора),
розташованого за адресою: м. Малин, вул.
Грушевського, 43, безоплатного
строкового сервітуту відносно
земельної ділянки площею 2,0429га,
розташованої за адресою: м. Малин, вул.
Грушевського, 43, що знаходиться у
власності Малинської міської ради та в
довгостроковому користуванні на
умовах оренди у ПП "Малинська меблева
фабрика", на право прокладання,
обслуговування та експлуатації
водопроводу та каналізаційних мереж.
Як на підставу володіння ТОВ "Малин
Енергоінвест" каналізаційним
колектором, розташованим на земельній
ділянці наданій в оренду відповідачу,
позивач в позовній заяві зазначив
рішення виконавчого комітету
Малинської міської ради Житомирської
області від 30.05.2012 №133 "Про передачу у
господарське відання (на баланс)
частини окремо індивідуально
визначеного нерухомого та рухомого
майна комунальної власності", пунктом 3
якого ТОВ "Малин Енергоінвест" передано
майно згідно додатку 1 (зокрема,
каналізаційний колектор меблевої
фабрики). Пунктом 4.1 Статуту ТОВ "Малин
Енергоінвест" визначено, що предметом
діяльності товариства є, зокрема,
забір, очищення та постачання води;
каналізація, відведення й очищення
стічних вод.

Відповідно до статті 98 Земельного
кодексу України право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками).

Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Статтею 99 Земельного кодексу України
визначені види права земельного
сервітуту та встановлено, що власники
або землекористувачі земельних
ділянок можуть вимагати встановлення
таких земельних сервітутів, зокрема, як
право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій (пункт в) вказаної норми).

Згідно приписів ст.401 Цивільного
кодексу України право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки (ч.2 ст.402 цього Кодексу).

Порядок встановлення земельних
сервітутів врегульований також ст.100
Земельного кодексу України.

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм, право земельного сервітуту по
суті є правом обмеженого використання
чужої земельної ділянки (ділянок), що
надається особі, яка вимагає його
встановлення від власника (володільця)
цієї (слугуючої) земельної ділянки для
обслуговування своєї (панівної)
земельної ділянки. Таким чином,
правовідносини земельного сервітуту
виникають між власниками
(володільцями) сусідніх земельних
ділянок, а саме між власником земельної
ділянки, яка має бути обтяжена
сервітутом, тобто, між особою, яка
зобов'язана надати свою земельну
ділянку в обмежене користування, і
особою, яка вимагає встановлення
сервітуту для обслуговування своєї
земельної ділянки (іншого нерухомого
майна) і якій належить право на
встановлення земельного сервітуту.

Між тим, як встановлено судами
попередніх інстанцій, право власності
на спірну земельну ділянку, надану ПП
"Малинська меблева фабрика" в
користування та щодо якої виник спір на
право встановлення земельного
сервітуту, належить територіальній
громаді м.Малина в особі Малинської
міської ради, тобто, Малинська міська
рада вимагає встановлення земельного
сервітуту на земельну ділянку, яка
знаходиться в її розпорядженні згідно
закону, що суперечить правовій природі
"права земельного сервітуту".

За таких обставин, суди попередніх
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку щодо відсутності правових
підстав для задоволення позову.

Однак, є помилковим посилання
апеляційного суду в обґрунтування
своїх висновків на ст.ст.110, 111
Земельного кодексу України, якими
передбачено обмеження у використанні
земельних ділянок та обтяження прав на
земельну ділянку, оскільки вирішення
спору у даній справі стосується не
обмеження (обтяження) в розумінні
ст.ст.110, 111 Земельного кодексу України,
а сервітуту щодо земельної ділянки, що
є предметом регулювання ст.ст.401-404 ЦК
України та ст.ст.98-101 Земельного кодексу
України.

Малинська міська рада, не заперечуючи
висновків судів по суті вирішення
позовних вимог, звернулась з
касаційною скаргою на судові рішення в
мотивувальній частині. Так, позивач
просить рішення та постанову у справі
змінити, виключивши з мотивувальної
частини рішення в абзаці 4 сторінки 5
слова "та каналізаційний колектор",
абзац 5 сторінки 5 "Враховуючи
викладене, ні позивачем, ні третьою
особою не надано належних і допустимих
доказів на підтвердження факту
правоволодіння ТОВ "Малин
Енергоінвест" колектором
каналізаційної мережі по вулиці
Грушевського, 43 у м. Малині".

Перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія зазначає, що місцевий
господарський суд посилався на
свідоцтво від 14.04.1994р. про власність на
майно Малинського орендного
промислово-торгового підприємства,
виданого на підставі договору
купівлі-продажу та акту
прийому-передачі згідно з Законом
України "Про приватизацію майна
державних підприємств". Однак,
зазначені договір купівлі-продажу та
акт до матеріалів справи не долучались
та, відповідно, судом не
досліджувались. За повідомленням
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Житомирській
області у нього відсутня
приватизаційна справа відносно
Малинського орендного
промислово-торгового підприємства
"Клен", в тому числі і оригінали
договору купівлі-продажу державного
майна від 11.02.1994 року №1-1358 та акту
прийому-передачі майна, у зв'язку з їх
вилученням Управлінням по боротьбі з
організованою злочинністю УМВС
України в м.Житомирі. Відтак, колегія не
вбачає, на підставі яких належних та
допустимих доказів місцевий
господарський суд здійснив посилання
на включення каналізаційного
колектору до майнового комплексу, який
підлягав приватизації. Крім того, суд
не перевірив, чи належить
каналізаційний колектор до об'єктів,
які підлягають приватизації згідно
приписів ст.5 Закону України"Про
приватизацію майна державних
підприємств", чи навпаки, приватизації
не підлягає.

Таким чином, вказані в мотивувальній
частині рішення висновки місцевого
господарського суду щодо
правоволодіння каналізаційним
колектором виходять за межі заявлених
позовних вимог, ґрунтуються на
припущеннях, суперечать наявним в
матеріалах справи даним про передачу
колектора у господарське відання (на
баланс) ТОВ "Малин Енергоінвест", а тому
підлягають виключенню. Суд апеляційної
інстанції допущені порушення не
виправив.

Зважаючи на те, що вимоги касаційної
скарги не стосуються перегляду судових
рішень по суті вирішення позовних
вимог і рішення не підлягають
скасуванню, колегія не вбачає підстав
для покладання на відповідача судових
витрат по сплаті судового збору,
понесених позивачем при зверненні з
касаційною скаргою.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Малинської міської
ради задовольнити.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 01.10.2013 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.11.2013 року
змінити, виключивши з мотивувальної
частини рішення в абзаці 4 сторінки 5
слова "та каналізаційний колектор",
абзац 5 сторінки 5 "Враховуючи
вищевикладене, ні позивачем, ні третьою
особою не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту правоволодіння ТОВ "Малин
Енергоінвест" колектором
каналізаційної мережі по вулиці
Грушевського, 43 у м. Малині".

В решті рішення та постанову залишити
без змін.

Головуючий
Н. Капацин

Судді
Ж. Бернацька

Д. Кривда