ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.
Справа № 32/10

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого - судді - Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- Мирутенка О.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального(аварійно-рятуваль
ного) загону, м.Червоноград Львівської
області № 1182 від 23.12.2013 року

на ухвалу Господарського суду
Львівської області від 06.11.2013р.

за скаргою на дії (бездіяльність)
органу державної виконавчої служби -
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстицій у
Львівській області, м.Львів

у справі № 32/10

за позовом Львівсько-Волинського
воєнізованого
гірничорятувального(аварійно-рятуваль
ного) загону, м. Червоноград

до відповідача ДП "Львіввугілля", м.
Сокаль

про стягнення 310 811,52 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від Управління ДВС: не з'явився.

25.12.2013р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону на
ухвалу господарського суду Львівської
області від 06.11.2013р. за скаргою позивача
на дії (бездіяльність) органу державної
виконавчої служби - Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстицій у
Львівській області у даній справі, яка
автоматизованою системою
документообігу суду розподілено до
розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
26.12.2013 року у склад колегії для
розгляду справи №32/10 введено суддів
Кравчук Н.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою суду від 27.12.2013р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 09.01.2014р.

Представники сторін та Управління
державної виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
слухання справи. Зважаючи на те, що
ухвалою суду явка представників сторін
та Управління ДВС головного управління
юстиції у Львівській області не
визнавалась обов'язковою, а також,
враховуючи строк розгляду апеляційної
скарги на ухвалу господарського суду,
встановлений ст.102 ГПК України, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за їхньої відсутності.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Встановив :

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 06.11.2013р. у
справі №32/10 (суддя Сухович Ю.О.) в
задоволенні скарги
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону на дії
(бездіяльність) Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області відмовлено повністю.

В обґрунтування ухвали суд першої
інстанції послався на положення ст.1
Закону України "Про введення мораторію
на примусову реалізацію майна", п.9 ч.1
ст.47, ст.ст.50,52 Закону України "Про
виконавче провадження", ст.121-2 ГПК
України та зазначив, що державний
виконавець правомірно виніс постанову
про повернення стягувачеві
виконавчого документа від 06.06.2013 року у
виконавчому провадженні №19253903 про
примусове виконання наказу
господарського суду Львівської
області від 30.03.2010 року по справі №32/10 і
відсутні підстави для її скасування.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
Львівсько-Волинський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін оскаржив
її в апеляційному порядку та просить
скасувати ухвалу господарського суду
Львівської області від 06.11.2013 року у
справі №32/10, скаргу на дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області задоволити,
скасувати постанову державного
виконавця ВПВР Управління ДВС ГУЮ у
Львівській області від 06.06.2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві у виконавчому провадженні
№19253903 та зобов'язати відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Львівській
області відновити виконавче
провадження та виконати у примусовому
порядку виконавче провадження №19253903
щодо примусового виконання наказу
господарського суду Львівської
області від 30.03.2010 року.

В обґрунтування апеляційної скарги,
скаржник посилається на безпідставні
висновки державного виконавця про
неможливість звернення стягнення на
кошти боржника, так як не зважаючи на
те, що боржник є державним
підприємством, у нього наявні рахунки
не лише в органах Казначейства, а й в
інших банківських установах про
наявність чи відсутність коштів на
яких державний виконавець нічого не
зазначив. При цьому, скаржник вважає
безпідставним застосування до
боржника положень Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», так як позивач також
являється державним підприємством.
Крім цього, апелянт зазначає, що дія
мораторію не поширюється на ту частину
майнових активів підприємства, що
обліковуються як оборотні активи, а
саме, грошові кошти та їх еквіваленти,
що не обмежені у використанні, а також
інші активи, призначені для реалізації
чи споживання протягом операційного
циклу або протягом дванадцяти місяців
з дати складання балансу, відтак,
оборотні активи підприємств може бути
примусово реалізовано для задоволення
вимог кредиторів. Однак, на думку
скаржника, державним виконавцем не
було здійснено перевірку майнового
стану боржника та не було арештовано
майно боржника, яке не
використовується у виробничому
процесі.

Відзив чи письмові пояснення на
апеляційну скаргу на адресу суду не
надходили.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, оцінивши докази, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що ухвалу господарського
суду Львівської області від 06.11.2013р. у
справі №32/10 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Рішенням господарського суду
Львівської області від 16.02.2010р. у справі
№ 32/10 задоволено позовні вимоги
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону та
стягнено з Державного підприємства
"Львіввугілля" на користь позивача 310
811,52 грн. основного боргу, 3 108,11 грн.
держмита та 236,00 грн. витрат на
інформаціно-технічне забезпечення
судового процесу (а.с.37-41).

На примусове виконання вказаного
рішення, 30.03.2010р. видано наказ (бланк
№017104), який пред'явлений
позивачем на виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Червоноградського міського
управління юстиції.

17.05.2010р. Відділ державної виконавчої
служби Червоноградського міського
управління юстиції відкрив виконавче
провадження №19253903 про що прийняв
відповідну постанову. (а.с.47)

Постановою Відділу державної
виконавчої служби Червоноградського
міського управління юстиції виконавче
провадження №19253903 по виконанню наказу
господарського суду Львівської
області від 30.03.2010р. було приєднано до
зведеного виконавчого провадження
№14/В-4 (а.с.44).

Постановою від 26.11.2012р. Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області виконавче
провадження №19253903 прийнято до
виконання.

В ході виконання наказу, постановою
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 01.03.2013р.
накладено арешт на кошти боржника
(а.с.75-79).

Згідно постанови державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 06.06.2013р. наказ
господарського суду Львівської
області від 30.03.2010р. повернуто
стягувачу на підставі п.9 ст.47, ст.50
Закону України "Про виконавче
провадження" (а.с.72). Зокрема, державний
виконавець послався на п.3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного, місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів Укпраїни від
03.08.2011р. № 845 (із внесеними змінами
постановами №868 від 19.09.2012р. та № 45 від
30.01.2013р.), ст.52 Закону України "Про
виконавче ппровадження", наявність
встановленої Законом України "Про
введення мораторію на примусову
реалізацію майна" заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника. При цьому, державний
виконавець зазначив, що вказаний
виконавчий документ може бути
пред'явлений повторно до виконання в
строк до 06.06.2014р.

Натомість позивач не погоджуючись з
діями державного виконавця, звернувся
до місцевого господарського суду зі
скаргою на дії, бездіяльність органів
ДВС, в якій просив суд визнати
незаконною та скасувати постанову
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
06.06.2013р. ВП №19253903.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України "Про виконавче
провадження встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Згідно вимог ст. 6 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частинами 1 та 2 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, майно боржника є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві повного господарського
відання. ДП "Львіввугілля" відноситься
до категорії підприємств, на які
поширюється дія Закону України "Про
введення мораторію на примусову
реалізацію майна" №2864-ІІІ від 29.11.2001
року.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено
мораторій на застосування примусової
реалізації майна державних
підприємств та господарських
товариств, у статутних фондах яких
частка держави становить не менше 25
відсотків (далі - підприємства), до
вдосконалення визначеного законами
України механізму примусової
реалізації майна.

Згідно із положеннями п.9 ч.1 ст.47 Закону
України "Про виконавчу службу",
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Відповідно до листа генерального
директора ДП "Львіввугілля" №7/519 від
26.03.2013 року, майна, яке не задіяне в
технологічному ланцюжку видобутку
вугілля і можливої його реалізації по
балансу підприємства немає (а.с.142).

В процесі здійснення виконавчого
провадження державним виконавцем
встановлено, що боржник має відкриті
рахунки в органах Казначейства.

Статтею 3 Закону України "Про виконавчу
службу" передбачено, що у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються органами доходів і
зборів, банками та іншими
фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

У відповідності до статті 3 вказаного
Закону, рішення про стягнення коштів
з державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із положеннями п.3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів,
затвердженого постановою КМУ №845 від
03.08.2011 року, рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Зважаючи на викладене, місцевий
господарський суд обґрунтовано дійшов
до висновку про правомірність
прийняття 06.06.2013 року державним
виконавцем Відділу ПВР управління ДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області, постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу у виконавчому провадженні
№19253903 про примусове виконання наказу
господарського суду Львівської
області №32/10 від 30.03.2010 року та
додержання вимог чинного
законодавства при здійсненні
виконавчих дій.

Доводи скаржника (стягувача) викладені
в апеляційній скарзі, спростовуються
викладеним вище аналізом обставин
справи та чинного законодавства, а тому
судом апеляційної інстанції відхилені,
як безпідставні.

Відповідно до п. 9.13. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, Львівський
апеляційний господарський суд вважає,
що ухвала місцевого господарського
суду винесена у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Зважаючи на те, що
апеляційну скаргу
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору, в порядку ст.49
ГПК України, слід віднести на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105,106 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Ухвалу господарського суду
Львівської області від 06.11.2013 року у
справі №32/10 залишити без змін, а
апеляційну скаргу
Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону
залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 11.01.2014р.