ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.14р. Справа № 904/9551/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дакорт", м.
Сімферополь

до Фізичної особи - підприємця Архіпова
Дмитра Володимировича, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 50 149, 35 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дакорт" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця Архіпова
Дмитра Володимировича про стягнення
заборгованості у розмірі 50 149, 35 грн., з
яких 39 000,00 грн. сума вартості
поставленої продукції, 3 475,33 грн. пеня
та 7 674,00 грн. відсоток за невиконання
грошового зобов'язання.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором № 005437 від 30.04.2013 року, в
частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 11.12.2013
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 26.12.2013 року.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
26.12.2013 року на 28.01.2014 року.

13.01.2014 року представник позивача надав
уточнення до позовної заяви, в яких
просить суд стягнути з відповідача
заборгованості у розмірі 50 149, 35 грн., з
яких 39 000,00 грн. сума вартості
поставленої продукції, 3 475,33 грн. пеня
та 7 674,00 грн. відсоток за невиконання
грошового зобов'язання.

Відповідач відзив на позов не надав, у
судові засідання, призначені для
розгляду справи, явку свого
повноважного представника не
забезпечив. Був належним чином
повідомлений про дату та місце
судового засідання.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 28.01.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2013 року між Фізичною особою -
підприємцем Архіповим Дмитром
Володимировичем (покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дакорт" (продавець)
було укладено договір № 005437 (а.с.11).

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю товар, а покупець
зобов'язується прийняти цей товар,
оплатити його вартість та своєчасно
повертати тару відповідно до умов
даного договору.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що вид,
асортимент, ціна та загальна вартість
товару визначається у накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору, позивач
поставив товар відповідачу, що
підтверджується
товарно-транспортними накладними №
ДДП-102177 від 08.05.2013 року на суму 4 643,85 грн.
та № ДДП-096239 від 30.04.2013 року на суму 88
610,78 грн. (а.с.17-19).

Згідно з пунктом 3.6 договору датою
передачі товару є дата підписання
товарної накладної представником
покупця.

Оплата за придбаний товар, який
передається за даним договором,
здійснюється покупцем у національній
валюті України шляхом оплати готівкою
через касу продавця, або
перерахуванням грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця, який
вказаний у розділі 9 договору протягом
21 дня з дня отримання товару покупцем
(пункту 4.1 договору).

Відповідно до накладної на повернення
товару № ДДП-003767 від 24.07.2013 року
відповідач повернув позивачу товар на
суму 9 463,41 грн. (а.с.37).

Відповідач частково оплатив
поставлений товару на суму 44 791,22 грн.
(а.с.43).

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
39 000,00 грн.

Відповідачем суму заборгованості у
розмірі 39 000,00 грн. не оплачено, що є
причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.1 договору, строк
оплати поставленого товару за
видатковими накладними є таким, що
настав.

Станом на час розгляду справи доказів
сплати заборгованості від
представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача 39 000,00 грн. підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, яке
боржник має передати кредиторові у
випадку порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до пункту 5.2.1 договору у
випадку несвоєчасної оплати за
поставлений товар, покупець сплачує
продавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла у
період нарахування пені, від його
вартості за кожен день прострочки.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позивачем нараховано
пеню за період з 21.05.2013 року по 30.11.2013
року у сумі 3 475,33 грн.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
передбачено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 5.2.2 договору у
випадку затримки платежу за прийнятий
товар більше 10 календарних днів,
покупець додатково до суми
заборгованості сплачує продавцю
відсоток за невиконання грошового
зобов'язання у розмірі 0,1 % від суми
боргу за кожен день користування
грошовими коштами.

Також, позивачем нараховано відсотки
за невиконання грошового зобов'язання
за період з 08.06.2013 року по 30.11.2013 року у
сумі 7 674,02 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом
встановлено, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
3 475,33 грн. та відсотків за невиконання
грошового зобов'язання у розмірі 7 674,02
грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, при задоволені позову судові
витрати у справі покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85,
115 - 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
Архіпова Дмитра Володимировича (49000,
м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе,
буд. 60, кв. 274; ідентифікаційний код
) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дакорт"
(95047, м. Сімферополь, вул. Г.
Сталінграда, 1-а; ідентифікаційний код
36394005) - 39 000,00 грн. суму основного боргу, 3
475,33 грн. пеню, 7 674,00 грн. відсоток за
невиконання грошового зобов'язання та
1 720,50 грн. судовий збір, про що видати
наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 29.01.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова