КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. Справа№ 910/2503/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання: Кац
О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Грамадський О.В. - дов. №
б/н від 27.02.13р.;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антал-Індустрія»,

на рішення господарського суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року,

у справі № 910/2503/13 (головуючий суддя:
Васильченко Т.В.; судді: Сташків
Р.Б., Грєхова О.А.),

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна компанія
«Антал-Індустрія», м. Одеса,

до приватного підприємства «Міком», м.
Київ,

про стягнення 147 484,09 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Міжнародна компанія
«Антал-Індустрія» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до ПП «Міком» про
стягнення передплати за договором
поставки № 11/16/1-11 від 16 листопада 2011
року, та пені, інфляційних та річних на
загальну суму 147 484,09 грн. (том І, а.с.5-7).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року по справі
№ 910/2503/13 у позові відмовлено повністю(
том ІІ, а.с. 83-87).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду, 05
грудня 2013 року, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва по справі № 910/2503/13 від 13
листопада 2013 року та прийняти нове,
яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не вірно надано
оцінку податковим накладним, а також
помилково встановлено, що грошові
кошти не були сплачені позивачем в
рамках договору поставки № 11/16/1-11.

Автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
ТОВ «Міжнародна компанія
«Антал-Індустрія» по справі № 910/2503/13
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Чорногузу М.Г. Розпорядженням в.о.
Голови Київського апеляційного
господарського суду Андрієнка В.В. від
24 грудня 2013 року для розгляду
апеляційної скарги по справі № 910/2503/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді:
Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24 грудня 2013
року апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду на 14 січня 2014 року.

В судовому засіданні 14 січня 2014 року
представник позивача надав суду свої
пояснення в яких підтримав доводи
наведені у апеляційній скарзі, просив
рішення господарського суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року по справі
№ 910/2503/13 скасувати, та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлявся належним чином, про
причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про
прийняття апеляційної скарги до
провадження та про відкладення
розгляду справи учасників процесу було
попереджено, що у разі неявки у судове
засідання їх представників, справа
буде розглянута за наявними
матеріалами, а неявка представника
відповідача не перешкоджає повному,
всебічному та об'єктивному розгляду
справи, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними
матеріалами та за відсутності
представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

11 листопада 2011 року між ПП «Міком»
(генпідрядник) та ТОВ «Міжнародна
компанія «Антал-Індустрія»
(субпідрядник), було укладено договір
субпідряду № 11/7/1-11, за умовами якого
субпідрядник на свій ризик власними та
залученими силами за завданням
генпідрядника зі свого матеріалу та
матеріалу генпідрядника, зобов'язаний
виконати будівельно-монтажні роботи по
об'єкту «Рівненська АЕС. Блок № 4.
Учбово-тренувальний центр.
Реабілітаційно-оздоровчий центр» (т. І,
а.с. 85-94).

16 листопада 2011 року між ТОВ
«Міжнародна компанія
«Антал-Індустрія» (покупець) та ПП
«Міком» (постачальник) було підписано
договір поставки № 11/16/1-11 (далі -
договір поставки), (т. І, а.с. 28-29).

Відповідно п. 1.2 договору поставки,
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця товар,
а також надавати послуги по
гарантійному обслуговуванню та
ремонту інструмента у період
гарантійного терміну його
експлуатації, незалежно від місця його
придбання в Україні, та
післягарантійного обслуговування і
ремонту інструмента, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
договору згідно виставлених покупцю
рахунків.

Товар, за даним договором,
електро-технічне обладнання, а також
інша продукція, яка зазначена в заявці
(п. 1.1 договору поставки).

Згідно п. 2.1 договору поставки, товар
повинен бути поставлений покупцю не
пізніше трьох робочих днів з моменту
надходження коштів за товар на рахунок
постачальника.

Пунктом 2.2 договору поставки сторони
погодили, що поставка товару
здійсняється згідно заявок покупця
відповідно до офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торговельної палати
Інкотермс 2000 - СРТ до будівельного
майданчика покупця «Рівенська АЕС.
Блок № 4 Учбово-тренувальний центр.
Реабілітаційно-оздоровчий центр» або
інше місце вказане в заявці.

Оплата здійснюється в безготівковому
порядку шляхом 100% передоплати
відповідно до наданих рахунків фактур
шляхом перерахування покупцем коштів
на рахунок постачальника (п. 6.4 договору
поставки).

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору поставки, на підставі
виставленого рахунку-фактури № mk-0111602
від 16 листопада 2011 року (т. І, а.с. 14) він
перерахував відповідачу 32 338,08 грн.
передплату за арочну вхідну групу, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1631 від 18 листопада 2011 року (т. І, а.с. 16).
На підставі виставленого
рахунку-фактури № mk-0111601 від 16
листопада 2011 року (т. І, а.с. 15) позивач
перерахував відповідачу 100 363,11 грн.
передплату за будівельні матеріали, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1632 від 18 листопада 2011 року на суму 50 000
грн. та платіжним дорученням № 1633 від 18
листопада 2011 року на суму 50 363,11 грн. (т.
І, а.с. 17-18).

За твердженням позивача, оплачений
згідно договору та виставлених
рахунків товар йому не поставлено, тому
оплачені грошові кошти повинні бути
йому повернуті.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дослідивши матеріали справи та
апеляційну скаргу погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволені позовних
вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Умовами ст. 693 ЦК України визначено, що
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі ж якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Заявляючи позовні вимоги, позивач
просить стягнути відповідача грошові
кошти в розмірі 132 701,19 грн. передоплату
за договором поставки № 11/16/1-11 від 16
листопада 2011 року. Як доказ сплати
вказаних коштів позивач надав платіжні
доручення № 1631, 1632, 1633 від 18 листопада
2011 року. Також, позивач посилається на
рахунки-фактуру № mk-0111601 та № mk-0111602 від
16 листопада 2011 року, на підставі яких
сплачені спірні кошти (т. І, а.с. 14-18).

Проте, ні в рахунках-фактури ні в
платіжних дорученнях, наданих
позивачем, немає жодного посилання на
договір поставки № 11/16/1-11 від 16
листопада 2011 року, тому, посилання
позивача, на те, що вказані кошти
сплачені згідно зазначеного договору є
необґрунтованим, а вимоги про
стягнення передоплату за договором
поставки № 11/16/1-11 від 16 листопада 2011
року безпідставною.

Також в матеріалах справи відсутні
заявки покупця на оплачений товар, які
передбачені п. 2.2 договору поставки.
Також відсутні посилання на заявки в
рахунках-фактури та в платіжних
дорученнях.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про безпідставність
вимог позивача про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 11/16/1-11 від 16 листопада 2011 року, а
відтак про необхідність відмови в
задоволені позовних вимог.

Вказана спростовує доводи апеляційної
скарги, що судом першої інстанції
помилково встановлено, що грошові
кошти не були сплачені позивачем в
рамках договору поставки № 11/16/1-11.

Щодо посилань позивача на податкові
накладні колегія суддів зазначає, що
для вирішення питання про виникнення у
покупця обов'язку з оплати вартості
товару мають значення належні та
допустимі докази - передбачені законом
документи, якими стверджується сам
факт здійснення господарської
операції з передачі товару або
товаророзпорядчого документу на товар.
До таких доказів в силу чинного
законодавства належать первинні
документи.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 88 від 24.05.95 року, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно з п. 2.2 Положення первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

У пп. 2.4, 2.5 Положення визначено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Документ має
бути підписаний особисто, а підпис може
бути скріплений печаткою.

Згідно ст. 201.6. Податкового кодексу
України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
зазначає, що податкова накладна не є
первинним документом, що фіксує та
підтверджує господарські операції і
тому не може бути доказом виникнення
прав та обов'язків та відповідно
наявності заборгованості за договором.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав належних та
допустимих доказів в обґрунтування
того, що ним дійсно на виконання умов
договору поставки № 11/16/1-11 від 16
листопада 2011 року, перераховані
будь-які кошти на рахунок відповідача.

Тому позовні вимоги щодо стягнення
передплати за договором поставки №
11/16/1-11 від 16 листопада 2011 року, пені,
інфляційних та річних на загальну суму
147 484,09 грн. є безпідставними, у зв'язку
із відсутністю здійснення оплати за
договором.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
міста Києва повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року по справі
№ 910/2503/13 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ТОВ «Міжнародна
компанія «Антал-Індустрія» на рішення
господарського міста Києва від 13
листопада 2013 року по справі № 910/2503/13
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна компанія
«Антал-Індустрія» на рішення
господарського суду міста Києва від 13
листопада 2013 року по справі № 910/2503/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року по
справі № 910/2503/13 залишити без змін.

3. Справу № 910/2503/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109 ГПК
України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий