КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.           Справа№
910/17375/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сухового В.Г.

суддів:           Агрикової О.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання:
Петренку В.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
,,Комерційний банк ,,Даніель”

на рішення господарського суду м. Києва
від 30.10.2013р.

у справі № 910/17375/13 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю ,,Страхова компанія
,,Укрфінстрах”

до Публічного акціонерного товариства
,,Комерційний банк ,,Даніель”

про стягнення 106 233,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою
відповідальністю ,,Страхова компанія
,,Укрфінстрах” (далі – позивач)
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства ,,Комерційний
банк ,,Даніель” (далі - відповідач) про
стягнення коштів за договором
банківського вкладу №С/458-Т в
національній валюті України з
щомісячною виплатою процентів
,,Строковий” від 03.10.2011р. в розмірі 106
233,30 грн., з яких: 100 000,00 грн. - сума
банківського вкладу, 6 233,30 грн. – пеня.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 30.10.2013 р. у справі № 910/17375/13
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 100 000,00
грн. - суму банківського вкладу, 6 191,78
грн. пені, 2 123,82 грн. судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції послався на умови договору,
положення ГК України і ЦК України, і
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду м. Києва від 30.10.2013р. у справі №
910/17375/13 скасувати частково і прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково та стягнути 100
000,00 грн. банківського вкладу, 6 189,04 грн.
пені та 2 123,78 грн. судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013р. у
справі № 910/17375/13 апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
,,Комерційний банк ,,Даніель” на
рішення господарського суду м. Києва
від 30.10.2013р. прийнято до провадження та
призначено розгляд скарги на 14.01.2014р.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримала, просила її задовольнити,
представник позивача визнала доводи
апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв’язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні у справі
докази, заслухавши пояснення
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.10.2011р. між Публічним акціонерним
товариством ,,Комерційний банк
,,Даніель” (далі - банк) та Товариством з
додатковою відповідальністю ,,Страхова
компанія ,,Укрфінстрах” (далі -
вкладник) укладено договір
банківського вкладу №С/458-Т в
національній валюті України з
щомісячною виплатою процентів
,,Строковий” (а.с. 11 – 12).

Відповідно до п. 1.1 договору вкладник
надає банку грошові кошти (вклад) на
зберігання на умовах терміновості,
платності та зворотності, а банк, на
умовах визначених цим договором
відкриває, обслуговує та закриває
вкладний рахунок вкладнику, виплачує
вкладнику проценти та повертає вклад і
нараховані на нього проценти. Розмір
вкладу становить 100 000,00 грн. (п. 2.1).

Відповідно до п. 2.2 договору
перерахування суми вкладу
здійснюється вкладником зі свого
поточного рахунку на вкладний рахунок,
відкритий у банку. Дата повернення
банком вкладу - 05.01.2012р. (п. 3.1).

За умовами договору (п. 4.1) на суму
вкладу банк нараховує прості проценти
у розмірі 14% процентів річних.
Розрахунок суми процентів
здійснюється виходячи з фактичної
кількості днів у календарному році.

Згідно з п. 5.3 договору банк
зобов’язується повернути влад після
закінчення терміну, що вказаний в п. 3.1
договору на поточний рахунок вкладника
та закрити вкладний рахунок.

У відповідності до п. 8.2 договору у разі
несвоєчасного повернення суми вкладу
та процентів за користування депозитом
на поточний рахунок вкладника, банк
сплачує пеню від суми заборгованості
за кожний календарний день прострочки
у розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Додатковою угодою №5-Т від 09.01.2013р. до
договору банківського вкладу № С/458-Т
від 03.10.2011р. сторони змінили, зокрема,
строк повернення вкладу, визначивши
його 11.03.2013р.

На виконання умов договору позивачем
внесено на рахунок відкритий в банку
кошти в розмірі 100 000,00 грн., що
підтверджується випискою за особовим
рахункам позивача з 03.10.2011р. по 23.08.2013р.

Однак, відповідач, в порушення умов
договору не повернув позивачу в строк
суму вкладу, у зв’язку з чим позивач
звернувся до відповідача з вимогою вих.
№ 0035 від 18.03.2013р. про повернення вкладу,
яка отримана останнім 19.03.2013р.

У відповідь на вказану вимогу
відповідач направив лист №1-07-1124 від
22.03.2013р., в якому вказує, що не
відмовляється від своїх зобов’язань
перед клієнтом, однак через
нестабільну ситуацію на грошовому
ринку України та виникнення дефіциту
грошового ресурсу в національній
валюті України банк знаходиться у
складному становищі щодо виконання ним
своїх зобов’язань.

Позивач звернувся до суду, мотивуючи
позовні вимоги порушенням зобов’язань
за договором банківського вкладу №
С/458-Т від 03.10.2011р. та просив стягнути з
відповідача суму банківського вкладу в
розмірі 100 000,00 грн. та пеню за
несвоєчасне виконання банком
зобов’язань в розмірі 6 233,30 грн.

Суд першої інстанції частково
задовольнив позовні вимоги, стягнувши
з відповідача суму банківського вкладу
в розмірі 100 000,00 грн. та 6 191,78 грн. пені, з
вказанням на те, що позивачем невірно
обраховано строк нарахування пені та
безпідставно нараховано пеню за
11.03.2013р.

Колегія суддів, враховуючи встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині безпідставності нарахування
позивачем пені за 11.03.2013р.

Згідно зі ст. 193 ГПК України суб’єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов’язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов’язання - відповідно до вимог, що
у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов’язанням, згідно статті 509
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов’язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов’язку. Зобов’язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу, зокрема договорів та інших
правочинів. Зобов’язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов’язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов’язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України ,,Про
банки і банківську діяльність” вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов’язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, та
не заперечується відповідачем, після
настання дати повернення банком
вкладу, а саме – 11.03.2013р. кошти в розмірі
100 000,00 грн. позивачу перераховані не
були, тому вимога про стягнення суми
вкладу в розмірі 100 000,00 грн. підлягає
задоволенню, про що вірно вказав суд
першої інстанції.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені в
розмірі 6 233,30 грн. за невиконання
договірних зобов’язань.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення вказаної
вимоги, а саме, в розмірі 6 191,78 грн.,
обґрунтовуючи рішення тим, що період
нарахування пені визначено позивачем
невірно.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов’язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Колегія суддів вважає, що невиконання
відповідачем зобов’язань в частині
повернення суми вкладу по спливу
терміну вкладу свідчить про порушення
останнім своїх договірних
зобов’язань.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов’язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов’язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов’язання за
кожен день прострочення виконання.

Зокрема, порядок нарахування пені
встановлено п. 8.2 договору та визначено,
що у разі несвоєчасного повернення
суми вкладу та процентів за
користування депозитом на поточний
рахунок вкладника, банк сплачує пеню
від суми заборгованості за кожний
календарний день прострочки у розмірі
0,1% від суми заборгованості за кожний
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив нарахування пені на
суму 100 000,00 грн. в період з 11.03.2013р. по
13.08.2013р.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов’язано його
початок. Тобто початком нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов’язання буде день,
наступний за днем, коли воно мало бути
виконано.

Оскільки відповідач мав здійснити
повернення банківського вкладу 11.03.2013р.
включно, то нарахування пені повинно
здійснюватись з 12.03.2013р., про що вірно
вказав суд першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду щодо визначення періоду
нарахування пені.

Водночас, розмір пені, яку стягнуто
судом, суд першої інстанції належним
чином не перевірив.

При перерахунку пені судом першої
інстанції не було враховано тієї
обставини, що протягом періоду
нарахування пені змінювались облікові
ставки НБУ, що призвело до прийняття в
цій частині неправильного рішення.

У відповідності до методики
розрахунків, яка наведена в колонці
,,Калькулятор розрахунку
заборгованості та штрафних санкцій” в
інформаційній системі ,,Ліга:Закон”
при розрахунку пені слід враховувати,
що якщо в загальний період
заборгованості розмір облікової
ставки НБУ змінювався, необхідно
рахувати розмір пені по кожному
періоду окремо.

Так, згідно витягу з офіційного сайту
НБУ в період з 12.03.2013р. по 19.06.2013р. діяла
облікова ставка НБУ 7,5%, в період з
10.06.2013р. по 12.08.2013р. діяла облікова
ставка НБУ – 7%, в період 13.08.2013р. –
облікова ставка НБУ – 6,5%.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок
пені встановила, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
пеня у розмірі 6 189,04 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги щодо розрахунку суми пені є
обгрунтованими, тому рішення в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення пені в розмірі 6 191,78 грн.
підлягає зміні, оскільки правильним є
розмір пені - 6 189,04 грн.

Відповідач також зазначає про те, що
судом першої інстанції невірно
визначено розмір судового збору в сумі
2 123,82 грн., стягненню підлягає судовий
збір в розмірі 2 123,78 грн., виходячи з
правильності обрахування суми пені.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок
розміру судових витрат по сплаті
судового збору у відповідності до
положень Закону України ,,Про судовий
збір” та враховуючи вимоги ст. 49 ГПК
України, встановила, що на відповідача
слід покласти пропорційно задоволеним
вимогам 2 123,79 грн. судових витрат з
оплати судового збору за подання
позову.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права до спірних
правовідносин в частині правильності
обрахування пені, що призвело до
прийняття в цій частині частково
неправильного рішення, тому,
відповідно до приписів ст. 104 ГПК
України, рішення господарського суду м.
Києва від 30.10.2013р. у справі № 910/17375/13
підлягає зміні в частині розміру суми
пені, що підлягає стягненню, та в
частині розподілу судових витрат,
шляхом викладення його в іншій
редакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Оскільки позивачем невірно визначено
розмір пені при зверненні до
господарського суду з вищевказаним
позовом, що призвело до апеляційного
оскарження рішення суду в цій частині,
колегія суддів вважає, що судові
витрати з оплати судового збору за
подання апеляційної скарги слід
покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105
ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства ,,Комерційний
банк ,,Даніель” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду м.
Києва від 30.10.2013 р. у справі

№ 910/17375/13 змінити в частині розміру
суми пені та судових витрат, виклавши
його резолютивну частину в такій
редакції:

,,1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства ,,Комерційний
банк ,,Даніель” (код 26475516) на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю ,,Страхова компанія
,,Укрфінстрах” (код 35427589) 100 000,00 грн. –
суму банківського вкладу, 6 189,04 грн. -
пені, 2 123,79 грн. судових витрат з оплати
судового збору.

3. В іншій частині позовних
вимог відмовити.”

3. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю ,,Страхова компанія
,,Укрфінстрах” (код 35427589) на користь
Публічного акціонерного товариства
,,Комерційний банк ,,Даніель” (код 26475516)
860,25 грн. судових витрат з оплати
судового збору за подання апеляційної
скарги.

4. Доручити господарському суду м.
Києва видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий
суддя
В.Г.
Суховий

Судді

О.В. Агрикова

ОСОБА_1

Повний текст складено та підписано
15.01.2014р.