м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
особи-підприємця Смоляра Валентина
до Товариства з додатковою
відповідальністю "Шляхи Полісся"
про стягнення 34 314,38 грн.
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивачa: - Ковальчук М.С. -
представ. за довір.; ФО-П - Смоляр В.О.
від відповідача: - не з'явились.
У судовому засіданні 13.01.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особи-підприємця Смоляр
Валентин Омельянович звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з додатковою
відповідальністю "Шляхи Полісся" про
стягнення 34 314,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач не здійснив оплату за
отриманий товар, що стало підставою для
стягнення заборгованості в судовому
порядку. Враховуючи прострочення
сплати коштів за отриманий товар
позивач заявив до стягнення також пеню
та 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 порушено провадження у
справі №910/23878/13, розгляд справи
призначено на 13.01.2014.

В судовому засіданні представники
позивача надали клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи на вимогу ухвали суду про
порушення провадження у справі
№910/23878/13 від 11.12.2013.

В судове засідання відповідач не
з'явився, уповноважених представників
не направив, вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі
№910/23878/13 від 11.12.2013 не виконав, заяв та
клопотань не подав, хоча був належним
чином повідомлений про дату та час
судового засідання, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке долучено до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, спір
розглядається за наявними матеріалами
справи.

В судовому засіданні 13.04.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
Києва,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі домовленості та документів
встановлених у ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність України», а саме довіреності
на отримання матеріальних цінностей
типової форми №М-2, яка затверджена
наказом Мінстату України 21.06.1996 №192,
згідно видаткової накладної №ПП-001890
від 30.12.2011 року Фізична
особа-підприємець Смоляр Валентин
Омельянович (позивач) поставив
Товариству з додатковою
відповідальністю «Шляхи Полісся»
бензин А-95 в кількості 500 літрів по ціні
8 грн. 44 коп. за 1 л. на суму 4 210 грн. 00 коп.,
бензин А-76 в кількості 3000 літрів по ціні
7 грн. 75 коп. за 1 л. на суму 2 325 грн. 00 коп.
всього на загальну суму 35 742 грн. 00 коп.,
в тому числі ПДВ - 5 957 грн. 00 коп.

Факт отримання товару відповідачем на
суму 35 742,00 грн. підтверджується
видатковою накладною №ПП-001890 від
30.12.2011, яка підписана сторонами та
міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжуються цивільні права та
обов'язки.

Зазначені обставини свідчать про те, що
між сторонами відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК
України у спрощений спосіб було
укладено господарський договір, який
за своєю правовою природою є договором
поставки.

Згідно із ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом встановлено, що позивачем
належним чином виконані зобов'язання з
поставки товару відповідачеві, що
підтверджується видатковою накладною
№ПП-001890 від 30.12.2011.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонами не був
погоджений строк оплати поставленого
товару.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

21.12.2012 позивач направив відповідачу
претензію №299 з вимогою сплатити суму
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 35 742,00 грн.

Проте, зазначене зобов'язання
відповідачем не було виконане в
повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, а саме
випискою з банківського рахунку
позивача 05.02.2013 відповідачем було
частково сплачено вартість
поставленого товару в розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на зазначене, позовні вимоги
про стягнення суми основного боргу у
розмірі 30 742,00 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Також, позивач заявив до стягнення з
відповідача пеню в розмірі 2 959,85 грн. та
3% річних в розмірі 612,53 грн. за період з
15.01.2013 по 10.09.2013.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 546 Цивільного кодексу України
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Стаття 231 Господарського кодексу
України також встановлює, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

В свою чергу, з матеріалів справи
вбачається, що поставка товару
відбулась згідно видаткової накладної
№ПП-001890 від 30.12.2011, без укладення між
сторонами договору, у зв»язку із чим
відсутні підстави для нарахування та
стягнення пені.

Відповідно п.2.5. до постанови пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що до
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України, а саме нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. Даним приписом передбачено
не позовну давність, а період часу, за
який нараховується пеня і який не
повинен перевищувати шести місяців від
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів від
простроченої суми (якщо інший розмір не
встановлений договором або законом) та
інфляційні втрати не мають характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Суд встановив, що наданий позивачем
розрахунок 3% річних є вірним та
підлягає задоволенню у розмірі 612,53 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач належних та допустимих
доказів на спростування заявлених
позивачем обставин не надав.

З урахуванням викладених вище
обставин, наявних у матеріалах справи
письмових доказів, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню у загальній
сумі 31 354,53 грн.

З огляду на часткове задоволення
позову витрати по сплаті судового
збору, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхи Полісся" (02660, м.
Київ, вул. Колекторна, б. 17,
ідентифікаційний код 03448563) на користь
Фізичної особи - підприємця Смоляра
Валентина Омельяновича (11700,
Житомирська обл., м.
Новоград-Волинський, вул. Шевченка, буд.
41/1 кв. 33, ідентифікаційний номер )
основний борг - 30 742,00 (тридцять тисяч
сімсот сорок дві гривні 00 коп.), 612,53 грн.
(шістсот дванадцять гривень 53 коп.) - 3%
річних, 1 572,09 грн. (одна тисяча п'ятсот
сімдесят дві гривні 09 коп.) - судового
збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 20.01.2014

Суддя
М.Є.
Літвінова