ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Справа № 910/9902/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Дерепи В.І.

суддів Грека Б.М., Палія В.В.
(доповідач)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу Обслуговуючого
кооперативу "СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ"

на рішення господарського
суду міста Києва від 18.07.2013

та постанову Київського
апеляційного господарського суду від

02.10.2013

у справі № 910/9902/13

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія

"НОВА"

до Обслуговуючого
кооперативу "СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ"

про стягнення 37 612,64грн.

за участю представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Ганджа А.М. -керівник

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "НОВА" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Обслуговуючого кооперативу
"СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ" про стягнення 37
612,64грн. заборгованості (32 877,00грн.
несплаченого страхового платежу, 4735,64
грн. - пені), мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
умов договору №126 добровільного
страхування відповідальності перед
третіми особами від 31.05.2012 щодо
внесення страхового платежу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.07.2013 року (суддя Зеленіна
Н.І.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2013 року
(судді Кондес Л.О., Ропій Л.М., Рябуха В.І.)
позов задоволено частково, із
посиланням на обґрунтованість
заявлених позовних вимог.

Обслуговуючий кооператив
"СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ", посилаючись на
порушення попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
та постанову скасувати, прийняти нове
рішення про відмову у позові.

У відзиві на касаційну скаргу
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "НОВА" просить суд у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, судові акти попередніх
інстанцій залишити без змін.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, юридичну оцінку її
обставин та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог,
місцевий та апеляційний господарські
суди встановили, що 31.05.2013 року між
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Нова" (Страховиком)
та Обслуговуючим кооперативом
"Севастопольський" (Страхувальником)
було укладено Договір добровільного
страхування відповідальності перед
третіми особами № 126.

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом
Договору є майновий інтерес
Страхувальника, пов'язаний із його
обов'язком відшкодувати збиток,
нанесений автотранспортним
засобам/причепам (надалі - ТЗ) третіх
осіб/членів Кооперативу, які
знаходяться/зберігаються на території
Страхувальника, яка зазначена у п. 2.2.
цього Договору.

Згідно із п. 5.4. Договору страховий
платіж складає 32 877,00 грн.

Відповідно до п. 5.5. Договору
Страхувальник зобов'язується сплатити
на поточний рахунок Страховика
страховий платіж, зазначений у п. 5.4.
цього Договору, до 11.06.2012 року.

Згідно із п. п. 7.1, 7.2. Договору строк його
дії з 01.06.2012 року (00-00 години) до 31.05.2013
року (24-00 години). Цей договір набирає
чинності з моменту його підписання.

Відповідно до п. 6.4.1. Договору
Страхувальник зобов'язаний своєчасно
вносити (сплачувати) страхові платежі в
розмірі та строки, визначені цим
Договором.

Листами № 1045/3/17-12 від 15.06.2012 року, №
1204/3/17-12 від 09.07.2012 року позивач
звертався до відповідача з вимогою про
сплату страхового платежу в сумі 32 877,00
грн.

Згідно відповіді Обслуговуючого
кооперативу "Севастопольський" на
вищенаведені листи-вимоги позивача,
відповідач гарантував оплату
страхового платежу та просив
відтермінувати його сплату,
посилаючись на скрутне фінансове
становище.

Невиконання відповідачем обов'язку
щодо сплати страхового платежу, стала
підставою для звернення позивача з
даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 989 ЦК
України страхувальник зобов'язаний
своєчасно вносити страхові платежі
(внески, премії) у розмірі,
встановленому договором.

Як унормовано ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В силу приписів ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 12.1. Договору за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань за Договором сторони
несуть відповідальність шляхом сплати
пені в розмірі 0,1% від суми невиконаного
стороною зобов'язання за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня. Несплата
чергового страхового платежу, в строк
передбачений п. 5.5. цього Договору, не
звільняє Страхувальника від обов'язку
здійснити сплату на рахунок Страховика
страхового платежу, зазначеного у п. 5.4.
цього Договору.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Встановивши факт порушення
відповідачем свого зобов'язання щодо
оплати страхового платежу у розмірі 32
877,00грн., відсутність доказів оплати
вказаної суми, а також врахувавши, що
договір №126 добровільного страхування
відповідальності перед третіми
особами від 31.05.2012 підписаний
уповноваженими особами та недійсним у
судовому порядку не визнавався, суди
попередніх інстанцій дійшли до
обґрунтованого висновку про наявність
правових та фактичних підстав для
стягнення з відповідача
заборгованості, яка виникла внаслідок
неналежного виконання останнім
договірних зобов'язань, пені,
встановленої п. 12.1 договору, з
урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК
України.

Додатково колегія суддів
касаційної інстанції відзначає, що
саме лише невчинення сторонами
(стороною) тих чи інших дій на виконання
правочину не означає, що правочин не
було спрямовано на реальне настання
правових наслідків, які обумовлені ним.
Ознака фіктивності, на якій наполягає
касатор, має бути притаманна діям усіх
сторін правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним.

Посилання касатора на порушення
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, а саме,
здійснення розгляду справи за
відсутності сторони (відповідача), яка
не була належним чином повідомлена про
час і місце судового засідання, колегія
суддів касаційної інстанції відхиляє,
оскільки згідно повідомлення про
вручення поштового відправлення,
кореспонденція (ухвали суду від 27.08.2013)
була направлена на адресу відповідача
30.08.2013 та вручена уповноваженому
працівнику відповідача Гладунцю С.П.
02.09.2013. Отже, Київським апеляційним
господарським судом було належним
чином повідомлено відповідача про час
та місце судового засідання, яке
відбулось 02.10.2013 о 14:30год.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що відповідно до вимог
статті 43 ГПК України рішення місцевого
і постанова апеляційного
господарських судів ґрунтуються на
всебічному, повному й об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги не спростовують
правильних висновків попередніх
судових інстанцій, у зв'язку з чим
підстави для скасування рішення та
постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Обслуговуючого
кооперативу "СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
18.07.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
02.10.2013 у справі № 910/9902/13 залишити без
змін.

Головуючий суддя
В.І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

В.В. Палій