ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.2014
Справа № 910/16718/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ОСОБА_1, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_2 про
стягнення 52219 грн.18 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Ю.Ю. Єфімова;

від третьої особи - не з'явився.

від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про стягнення заборгованості в сумі 52219
грн. 18 коп., з яких 50000 грн.. - сума
невиплаченого відповідачем страхового
відшкодування; 1849 грн. 32 коп. - сума пені;
369 грн. 86 коп. - сума 3% річних.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 528, 993, 1188, 1194
Цивільного кодексу України, ст. 27
Закону України «Про страхування», ст. 6,
22, 29, 35, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував у
відзивах на позовну заяву посилався на
відсутність підстав для відшкодування
збитків в порядку регресу, а саме:

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

- не відповідність номера кузова, що
вказаний в договорі добровільного
страхування тому, що вказаний у
свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу;

- на необґрунтованість позовних вимог,
щодо стягнення пені та 3% річних, у
зв'язку з відсутністю порушень з боку
відповідача грошових (договірних)
зобов'язань;

- не врахування позивачем суми франшизи
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/6627686.

- відсутність письмової згоди
потерпілої особи щодо отримання
позивачем відшкодування від ПрАТ «УАСК
АСКА».

Представники третьої особи або треті
особи в судове засідання не з'явилися,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлені
сторонам за адресою, зазначеною в
позові та спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
господарський суд вважає, що сторони
були повідомлені про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористалися, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 26.03.2012 року між
ПАТ «Страхова компанія «Арсенал
Страхування» (Страховик) та ОСОБА_1
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 97/12-Тз/Дн (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Nissan X-Trail», державний номер НОМЕР_1.
Строк початку дії Договору з дати
надходження страхового платежу.
Зазначеним Договором встановлена сума
страхового платежу у розмірі 14256 грн.,
яку страхувальник повинен сплатити до
27.03.2012 року. (а.с.9-13).

12 вересня 2012 року у м. Донецьку сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Nissan X-Trail», державний номер
НОМЕР_1 та автомобіля «KIA RIO», державний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у позивача
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

12.09.2012 року Страхувальник звернувся до
Страховика із заявою про настання
страхового випадку (а.с. 20).

Для визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Nissan X-Trail», у результаті його
пошкодження в ДТП, СПД ОСОБА_4 проведене
експертне автотоварознавче
дослідження. Згідно звіту про оцінку №
2027-180912-у від 30.10.2012р.., вартість
матеріального збитку завданого
пошкодженням транспортного засобу
складає 151246 грн. 89 коп. (а.с. 21-23).

Відповідно до рахунку - фактури
складеного ТОВ «Алекс схід» №GNF0003415 від
13.09.2012. вартість ремонтних робіт
автомобіля «Nissan X-Trail», державний номер
НОМЕР_1 склала 260165 грн.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 97/12-Тз/Дн від 26.03.2012р,
враховуючи вартість відновлювального
ремонту встановленого
рахунком-фактурою №GNF0003415, на підставі
страхового акту № 97/12-Тз/Дн-1 від
07.11.2012р., позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування в сумі 95347,67
грн. на користь ОСОБА_1 що
підтверджується платіжним дорученням
№9111 від 07.11.2012р. (а.с. 42).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Калінінського районного
суду м. Донецька від 19.10.2012р. винним у
вчиненні ДТП, що сталося 12.09.2012р., було
визнано ОСОБА_2 та притягнуто його до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу на підставі ст. 124 КУпАП
(а.с.19).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2, як власника наземного
транспортного засобу автомобіля «KIA
RIO», державний номер НОМЕР_2,
застрахована в ПрАТ «УАСК «Аска», що
підтверджується полісом №АВ/6627686, зі
строком дії з 21.03.2012р. по 20.05.2013р. (а.с.87).
Цим полісом встановлено ліміт
відшкодування за майнову шкоду у
розмірі 50000 грн. та франшиза 510 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Nissan X-Trail»,
державний номер НОМЕР_1, згідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, а до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування відповідно до договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача як особи, відповідальної
за завдані збитки.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, 11.02.2013р. звертався до
відповідача із претензією про виплату
страхового відшкодування на суму 95347, 67
грн.. (а.с.45), яку відповідач отримав
14.02.2013р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.46), проте, відповідач,
кошти не перерахував, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з вказаним позовом.

У своїх запереченнях представник
відповідача зазначав про відсутність у
позивача підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки
позивачем не надано доказів сплати
страхувальником страхового платежу,
тобто відсутнє підтвердження дії
договору страхування на момент події,
який по суті є підтвердженням того, що
виплата страхового відшкодування була
здійснена без порушень умов
страхування.

Судом розглянуті та відхилені ці
доводи відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України.

У відповідності до статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Згідно до статті 983 Цивільного Кодексу
України договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Нормами статті 28 Закону України "Про
страхування" визначено, що дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність за згодою сторін, а також у
разі несплати страхувальником
страхових платежів у встановлені
договором строки. При цьому договір
вважається достроково припиненим у
випадку, якщо перший (або черговий)
страховий платіж не був сплачений за
письмовою вимогою страховика протягом
десяти робочих днів з дня пред'явлення
такої вимоги страхувальнику, якщо інше
не передбачено умовами договору.

Такими чином, вимоги щодо необхідності
внесення страхових платежів для
набрання чинності договором
страхування або для запобігання його
припиненню викладені у статті 983 ЦК
України та статті 28 Закону України "Про
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи
страхувальником своєчасно були
сплачені страхові платежі за Договором
№ 97/12-Тз/Дн у розмірі 14256 грн., що
підтверджується копією виписки банку
за 28.03.2012р. (а.с.77).

Розглянувши доводи відповідача про не
відповідність номера кузова, що
вказаний в договорі добровільного
страхування НОМЕР_3 тому, що вказаний у
свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4, суд
приходить до висновку, що це є
механічною помилкою при складанні
договору добровільного страхування
наземного транспорту, яка не впливає на
зміст позовних вимог.

У своїх запереченнях відповідач
посилається відсутність письмової
згоди потерпілої особи щодо отримання
позивачем відшкодування від ПрАТ «УАСК
АСКА» та посилається на п. 36.4 ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", згідно якої
передбачено право страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності в разі
настання страхового випадку
здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна.

Отже, діючим законодавством не
передбачено зобов'язання страховика
отримувати погодження від потерпілої
особи на звернення до відповідача з
регресною вимогою.

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/6627686 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в сумі
49490 грн. (50000 грн.. - 510 грн.=49490 грн.)

Крім стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу
позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 1849,32 грн. та
3% річних у розмірі 369,86 грн. за період
прострочення зобов'язання з 15.05.2013р. по
12.08.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи,
даний господарський спір виник не з
договірних зобов'язань.

Однак, слід зазначити, що законами
України «Про страхування» та «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (спеціальними законами), які
застосовуються до спірних
правовідносин, не передбачено розмір
неустойки (пені) у разі звернення
потерпілої особи до страхової
компанії, відповідальної за шкоду,
заподіяну винуватцем
дорожньо-транспортної пригоди, а
договірні відносини між сторонами
відсутні, відтак, відсутні і правові
підстави для стягнення пені.

Наведене випливає з вимог статті 547 та
пункту 1 частини другої статті 551 ЦК
України, відповідно до яких правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання (в тому числі щодо
неустойки) вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним. Якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

З матеріалів справи не вбачається,
господарським судом не встановлено та
сторонами не доведено укладення між
сторонами у справі письмового
правочину щодо забезпечення виконання
зобов'язання у вигляді неустойки (пені),
а розмір пені договором або актом
цивільного законодавства у спірних
правовідносинах сторін також не
встановлено, що виключає правові
підстави для стягнення 9528 гривень пені.

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування з
вини страховика або МТСБУ особі, яка
має право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє у
період, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 992 ЦК України у
разі несплати страховиком
страхувальникові або іншій особі
страхової виплати страховик
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі, встановленому договором або
законом.

Таким чином, як вже було зазначено,
виходячи зі змісту норм статті 992 ЦК
України та пункту 37.2 статті 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» право на стягнення пені у
розмірі, встановленому законом або
договором, належить лише
страхувальнику або вигодонабувачу.

Разом з тим, згідно з частиною першою
статті 13 ЦК України цивільні права
особа здійснює у межах, наданих їй
договором або актами цивільного
законодавства.

Одним з видів забезпечення виконання
зобов'язань є неустойка. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (частина перша
статті 546 ЦК України, частина перша та
третя статті 549 ЦК України).

У відповідності з частиною першою
статті 548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

За таких обставин, для позадоговірних
зобов'язань у сфері страхування чинне
цивільне законодавство не передбачає
можливість забезпечення виконання
таких зобов'язань шляхом встановлення
неустойки, а договірні відносини між
сторонами з цього приводу відсутні.

Наведеної правової позиції з вказаного
питання дотримується і Вищий
господарський суд України у постановах
від 29 січня 2013 року у справі №
5011-16/11067-2012; від 09 липня 2013 року у справі
№ 5011-19/13602-2012 та Верховний Суд України у
постанові від 26 вересня 2012 року у
справі № 4/17-3520-2011 (3-41гс12).

Відповідно до частини 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на вказані обставини, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені, нарахованої на суму страхового
відшкодування, не підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення трьох відсотків річних
у розмірі 369,86 гривень за період з 15.05.2013
по 12.08.2013, господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є завдання
майнової (матеріальної) шкоди.

У даному випадку відшкодування
позивачу в порядку регресу виплаченого
страхового відшкодування має
здійснюватися в грошовому виразі,
оскільки позивач обрав грошовий спосіб
відшкодування шкоди.

У відповідно зі статтею 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» грошове
зобов'язання - це зобов'язання боржника
заплатити кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах,
передбачених цивільним законодавством
України.

Беручи до уваги вищенаведене
господарський суд вважає, що грошове
зобов'язання може виникати між
сторонами не тільки з договірних
відносин, а й з інших підстав,
передбачених цивільним
законодавством, зокрема і з факту
завдання майнової шкоди іншій особі, а
отже, між сторонами у справі існує саме
грошове зобов'язання, яке виникло з
позадоговірних відносин - делікту. При
цьому, грошове зобов'язання у деліктних
(регресних) правовідносинах не є
окремим видом зобов'язання, а є
способом виконання зобов'язання по
відшкодуванню шкоди.

Частиною другою статті 530 ЦК України
визначено, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У претензії за вихідним № /к від 21
грудня 2012 року, отримання якої
відповідачем підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (дата
отримання 27 грудня 2012 року), позивач
вимагав виплати страхового
відшкодування в порядку регресу (а.с.
50-52). Однак, відповідач коштів у
встановлений строк не перерахував, в
результаті чого з боку відповідача є
прострочення строку виконання
грошового зобов'язання.

В статті 625 ЦК України закріплено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору (статті 519, 612, 625 ЦК України).

Оскільки відповідачем не подано
доказів своєчасної виплати страхового
відшкодування в порядку регресу, то
позовні вимоги про стягнення з
відповідача трьох відсотків річних
підлягають задоволенню.

Господарський суд враховує, що
наведеної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України при здійсненні касаційного
перегляду судових рішень
господарських судів у справах зі
спорів, пов'язаних зі стягненням
страхового відшкодування в порядку
регресу (постанови від 29.01.2013 у справі №
5011-16/11067-2012, від 25.02.2013 у справі №
5017/2321/2012).

З урахуванням вищевикладеного з дати
отримання претензії та документів до
неї (14.02.2013р.) у відповідача були
відсутні підстави для затримки платежу
і Відповідач мав здійснити виплату
страхового відшкодування не пізніше
14.05.2013 року.

З огляду на вищевикладене, з
урахуванням зменшення суми позовних
вимог на суму франшизи за полісом
АВ/663357, суд частково задовольняє вимогу
про стягнення з відповідача 3% річних,
від суми простроченого платежу 49490 грн.
за період прострочення зобов'язання з
15.05.2013 року по 12.08.2013р.. на суму 366,09 грн.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності з частиною 2 статті 34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач частково довів заявлену
до стягнення з відповідача суму
страхового відшкодування, а відтак
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню на загальну суму 49856,09 грн.,
з яких 49490 грн. - сума страхового
відшкодування в порядку регресу та 366,09
грн. - 3 % річних.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_2
про стягнення 52219 грн.18 коп. -
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.Донецьк
, проспект Ілліча, будинок 100, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (01000,
м.Київ, вул..Борщагівська, 154, ) суму страхового відшкодування у
розмірі 49490 (сорок дев'ять тисяч
чотириста дев'яносто) грн. та суму 3%
річних у розмірі 366 (триста шістдесят
шість) грн. 09 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.Донецьк
, проспект Ілліча, будинок 100, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (01000,
м.Київ, вул..Борщагівська, 154, ) витрати по сплаті судового збору
у сумі 1642 (одна тисяча шістсот сорок
дві) грн. 64 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 14
січня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 17 січня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов