КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. Справа№ 31/271

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Юморанов Д.С.,
довіреність №20 від 02.09.2013;

від відповідача - Ковтун Т.О.,
довіреність №3-Н від 02.01.2014;

від ДВС - Іванюк Д.С., довіреність №
4.4-03/4.4/1284 від 01.11.2013;

від прокуратури - Бєлікова С.О.,
посвідчення № 015614 від 14.03.2013;

розглянувши апеляційну скаргу
комунального підприємства "Київський
метрополітен" на ухвалу господарського
суду міста Києва від 27.11.2013 у справі №
31/271 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Блажівська О.Є.,
судді - Грєхова О.А., Лиськов М.О.) за
скаргою комунального підприємства
"Київський метрополітен" на дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-Інвестиційний союз" до
комунального підприємства "Київський
метрополітен" про стягнення боргу, за
участю Прокуратури міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.07.2010 р. по справі
№ 31/271 (залишеним без змін постановами
Київського апеляційного
господарського суду від 28.09.2010 та
Вищого господарського суду України від
07.12.2010) позов задоволено; вирішено
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість в сумі 40 022 913
грн. 95 коп.

На виконання зазначеного рішення
господарським судом міста Києва
позивачу 18.10.2010 видано наказ.

Відповідач звернувся до суду зі
скаргою в порядку ст.121-2 ГПК України, в
якій просив скасувати постанову від
15.10.2013 винесену державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про стягнення з комунального
підприємства "Київський метрополітен"
виконавчого збору у розмірі 4 004 864 грн.
99 коп.

В обґрунтування зазначеної скарги
відповідач посилався на те, що
державним виконавцем прийнято
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору маючи інформацію про
те, що господарським судом
розглядається заява про відстрочення
виконання рішення суду по даній справі
№ 31/271.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 по справі
№31/271 у задоволенні скарги
комунального підприємства "Київський
метрополітен" на дії державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо прийняття
постанови про стягнення виконавчого
збору відмовлено.

При прийнятті даної ухвали, суд першої
інстанції виходив з того, що станом на
дату винесення постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору, заява про
відстрочення виконання рішення
перебувала на розгляді в
господарському суді міста Києва, а
ухвала про задоволення такої заяви ще
не була прийнята судом.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що дії
державного виконавця щодо прийняття
постанови про стягнення виконавчого
збору є правомірними та відповідно
підстави для її скасування відсутні.

Не погодившись з прийнятою ухвалою,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду міста Києва
від 27.11.2013 по справі №31/271 скасувати та
скаргу комунального підприємства
"Київський метрополітен" на дії
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо прийняття постанови про стягнення
виконавчого збору задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскільки органом ДВС будь - яких
заходів примусового виконання рішення
суду здійснено не було, а тому
винесення постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору в даному
випадку є безпідставним.

Представники апелянта - відповідача у
справі та прокуратури в судовому
засіданні 20.01.2014 підтримали вимоги за
апеляційною скаргою.

Представники позивача та ДВС
заперечили проти задоволення вимог
апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційні скарги на
ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваної
ухвали, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала
місцевого господарського суду
скасуванню з наступних підстав.

Як вже було зазначено вище, на
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 08.07.2010 р. по справі №
31/271 позивачу 18.10.2010 видано наказ.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 30.09.2013 відкрито
виконавче провадження № 40010082 з
примусового виконання наказу від 18.10.2010
по справі № 31/271.

При цьому, боржнику надано семиденний
строк з моменту отримання даної
постанови для самостійного виконання
рішення. В постанові зазначено про те,
що у випадку невиконання у строк до
семи днів судового рішення, буде
розпочате його примусове виконання із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених Законом
України "Про виконавче провадження".

Відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
02.10.2013 на адресу сторін виконавчого
провадження направлено копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 30.09.2013.

Дана постанова отримана комунальним
підприємством "Київський метрополітен"
08.10.2013.

Після отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження
комунальне підприємство "Київський
метрополітен" 11.10.2013 звернулось до
господарського суду міста Києва з
заявою про відстрочення виконання
рішення суду від 08.07.2010 р. по справі №
31/271, про що ДВС було повідомлено листом
від 14.10.2013 № 12/04-617 (а.с. 24).

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.11.2013 по справі № 31/271 заяву
комунального підприємства "Київський
метрополітен" задоволено та
відстрочено виконання рішення суду
від 08.07.2010 р. по справі № 31/271.

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, у
зв'язку зі спливом семиденного строку,
наданого боржнику для самостійного
виконання рішення та його невиконання
відповідачем, 15.10.2013 винесено постанову
про стягнення з боржника - комунального
підприємства "Київський метрополітен"
виконавчого збору в розмірі 4 004 864 грн. 99
коп.

Як вже було зазначено вище, не
погодившись з постановою державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору з комунального підприємства
"Київський метрополітен" відповідач
звернувся до суду зі скаргою, в якій
просив дану постанову скасувати.

Відмовляючи відповідачу у задоволенні
зазначеної скарги, суд першої
інстанції не звернув уваги на
відсутність здійснення органом ДВС
будь - яких заходів примусового
виконання рішення суду та, як наслідок,
безпідставність винесення постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими
на всій території України і
виконуються в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Цей Закон визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до цього Закону,
державною виконавчою службою
підлягають виконанню такі виконавчі
документи, зокрема, як накази суду.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та
зазначає, що у разі ненадання
боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про
виконавче провадження", визначено
наступний перелік заходів примусового
виконання рішення: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб
або належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу
певних предметів, зазначених у рішенні;
інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно п. 20 постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 26.12.2003
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" витрати
виконавчого провадження та виконавчий
збір відповідно до статей 45, 46 Закону
України "Про виконавче провадження"
стягуються за постановою державного
виконавця з боржника, якщо останній не
виконав рішення добровільно в
установлений для цього строк і воно
було виконано примусово.

Отже, стягнення виконавчого збору
пов'язане з передбаченими Законом
України "Про виконавче провадження"
фактично здійсненими під час
виконавчого провадження заходами
примусового виконання рішення.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України, зокрема, в постановах від
17.04.2013 по справі № 7/29 та від 20.10.2011 по
справі № 32/306.

Представником ДВС в судовому засіданні
20.01.2014 підтверджено, що виконавчою
службою жодних дій спрямованих на
примусове виконання рішення суду не
вчинялось.

Проте, господарським судом першої
інстанції залишено поза увагою
відсутність здійснення органом ДВС
заходів примусового виконання рішення
(як то звернення стягнення на майно або
грошові кошти боржника, вилучення у
боржника і передача стягувачу певних
предметів, тощо), що, в свою чергу, не
дає підстав для стягнення виконавчого
збору.

Таким чином, враховуючи, що примусове
виконання рішення в порядку,
визначеному Законом України "Про
виконавче провадження", не відбувалося,
будь-які правові підстави до стягнення
виконавчого збору відсутні.

За наведених обставин, оскаржувану
постанову не можна визнати законною та
обґрунтованою, а тому вона підлягає
скасуванню. (В даному контексті поняття
"скасування" та "визнання недійсною"
вважаються тотожніми).

Разом з тим, слід зазначити, що
виконавчий збір згодом може бути
стягнуто з боржника за умови
здійснення виконавчою службою заходів
примусового виконання рішення.

На даний час, за відсутності вчинення
виконавчою службою заходів
примусового виконання рішення, підстав
для покладення на відповідача
виконавчого збору не має.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
оскаржувана ухвала місцевого
господарського суду - скасуванню, з
прийняттям нової про задоволення
скарги комунального підприємства
"Київський метрополітен".

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства "Київський метрополітен"
на ухвалу господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 у справі №31/271
задовольнити повністю.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 у справі
№31/271 скасувати.

3. Скаргу комунального підприємства
"Київський метрополітен" на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо прийняття постанови про стягнення
виконавчого збору задовольнити.

4. Визнати дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Думанської А.Л. щодо
прийняття постанови про стягнення
виконавчого збору від 15.10.2013
неправомірними.

5. Постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Думанської А.Л. про
стягнення виконавчого збору від 15.10.2013
скасувати.

6. Матеріали справи № 31/271 повернути до
господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко