ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року Справа № 5023/414/11 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Катеринчук
Л.Й. (доповідача), Коробенка
Г.П.розглянувши касаційну скаргуПАТ
"ОТП Банк" на постанову та ухвалу
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 року
господарського суду Харківської
області від 27.09.2013 рокуу справі
господарського суду№ 5023/414/11
Харківської областіза заявоюТОВ
"Гавас-52"доТОВ "Акваріус"провизнання
банкрутомліквідаторБеліков О.П.у
судовому засіданні взяли участь
представники:

ПАТ "ОТП Банк":Гончаренко С.М.
(довіреність від 09.08.2013 року),ТОВ
"Гавас-52":не з'явилися,ТОВ "Акваріус":не
з'явилися.ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду
Харківської області від 21.01.2011 року
порушено провадження у справі про
банкрутство ТОВ "Акваріус" (далі -
боржника) за заявою ТОВ "Гавас-52" (далі -
ініціюючого кредитора) за загальною
процедурою, регламентованою Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції,
чинній на момент порушення провадження
у справі про банкрутство) (далі -
Законом) (том 1, а.с. 2 - 3).

Ухвалою підготовчого засідання суду
від 24.02.2011 року визнано безспірні
вимоги ініціюючого кредитора на суму 16
000 000 грн. та зобов'язано його здійснити
публікацію про порушення провадження у
справі про банкрутство, введено
процедуру розпорядження майном
боржника, призначено розпорядником
майна арбітражного керуючого Шиндель
Ю.І. (том 1, а.с. 125 - 127).

Ухвалою попереднього засідання суду
від 06.07.2011 року затверджено реєстр
вимог кредиторів у складі грошових
вимог ініціюючого кредитора ТОВ
"Гавас-52" на суму 16 000 000 грн. та вимог ПАТ
"ОТП Банк" на суму 5 550 713, 54 грн. (з яких 5 197
079, 22 грн. сума основного боргу та 353 634, 32
грн. - штрафні санкції), як забезпечені
заставою нерухомого майна (нежитлової
будівлі, літ. "А-", загальною площею 378,3
кв.м, що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Артема, 41) (том 3, а.с. 42 - 44).

Постановою господарського суду
Харківської області від 04.06.2013 року
боржника визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
боржника призначено арбітражного
керуючого Івлєву Н.А., яку зобов'язано
здійснити офіційну публікацію
повідомлення про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури, здійснити повноваження,
передбачені статтею 41 Закону про
банкрутство (в редакції Закону України
№4212-VI від 22.12.2011 року, чинній з 19.01.2013
року) (том 7, а.с. 69 - 74).

14.08.2013 року до господарського суду
надійшло клопотання голови комітету
кредиторів боржника ТОВ "Гавас-52" в
особі представника Бондаренка Д.І. (вх.
№29856) про звільнення від обов'язків
ліквідатора боржника Івлєвої Н.А. та
призначення ліквідатором боржника
Белікова О.П. До зазначеного клопотання
додано копію протоколу засідання
комітету кредиторів боржника від 14.08.2013
року, що підтверджує обставини
прийняття комітетом кредиторів
рішення про звільнення від виконання
обов'язків ліквідатора боржника
Івлєвої Н.А. та призначення
ліквідатором у справі арбітражного
керуючого Белікова О.П., про що ухвалено
клопотати перед господарським судом
(том 7, а.с. 123 - 141).

27.09.2013 року до господарського суду
подано клопотання голови комітету
кредиторів боржника ТОВ "Гавас-52" в
особі представника Бондаренка Д.І. (вх.
№35725) про звільнення від виконання
обов'язків ліквідатора боржника
Івлєвої Н.А. та призначення
ліквідатором у справі арбітражного
керуючого Белікова О.П. До зазначеного
клопотання додано копію протоколу
засідання комітету кредиторів
боржника від 26.09.2013 року, що підтверджує
факт прийняття комітетом кредиторів
рішення про звільнення від обов'язків
ліквідатора боржника Івлєвої Н.А. та
призначення ліквідатором арбітражного
керуючого Белікова О.П. (том 8, а.с. 21-34).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.09.2013 року
(суддя Міньковський С.В.) у задоволенні
клопотання представника голови
комітету кредиторів Бондаренка Д.І. від
14.08.2013 року відмовлено, клопотання
комітету кредиторів від 27.09.2013 року про
звільнення від обов'язків ліквідатора
боржника Івлєвої Н.А. задоволено,
усунено від виконання обов'язків
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Івлєву Н.А. та призначено
ліквідатором боржника арбітражного
керуючого Белікова О.П., зобов'язано
арбітражного керуючого Івлєву Н.А.
передати всі документи та матеріали
боржника арбітражному керуючому
Белікову О.П. за актом
приймання-передачі, зобов'язано
ліквідатора Белікова О.П. продовжити
здійснення ліквідаційної процедури
боржника відповідно до приписів статей
37 - 46 Закону про банкрутство (в редакції
Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року,
чинній з 19.01.2013 року) та по її закінченню
надати суду повний звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс (том 8, а.с. 41 - 43).

Конкурсний кредитор боржника - ПАТ "ОТП
Банк" (далі - скаржник), не погодившись
зі зазначеною ухвалою, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати ухвалу
суду першої інстанції від 27.09.2013 року та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні клопотання комітету
кредиторів від 27.09.2013 року про
звільнення від виконання обов'язків
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Івлєвої Н.А., мотивуючи тим,
що зі звіту ліквідатора вбачається
належне проведення ліквідатором
Івлєвою Н.А. заходів з ліквідаційної
процедури боржника, при цьому,
здійснення ліквідатором оцінки та
проведення реалізації заставного
майна боржника без погодження зі
скаржником (банком), як заставним
кредитором, не мало наслідком
безпосереднього порушення прав
кредиторів, оскільки перші торги з
реалізації спірного майна не
відбулися, а ліквідатором було вжито
своєчасних заходів щодо розірвання
договору, за яким реалізовано спірне
нерухоме майно. Отже, на думку
скаржника, зазначені недоліки в роботі
ліквідатора Івлєвої Н.А. не несуть
безпосередньої шкоди інтересам
кредиторів у даній справі про
банкрутство та не можуть бути
підставою для припинення її
повноважень як ліквідатора боржника.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя - Гетьман Р.А., судді: Лакіза В.В.,
Шевель О.В.) апеляційну скаргу ПАТ "ОТП
Банк" залишено без задоволення, а
ухвалу господарського суду
Харківської області від 27.09.2013 року у
даній справі - без змін (том 8, а.с. 175 - 181).

Не погоджуючись з винесеною
постановою, скаржник звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційного суду
від 05.11.2013 року та ухвалу суду першої
інстанції від 27.09.2013 року, прийняти у
справі нове рішення про відмову у
задоволенні клопотання комітету
кредиторів від 27.09.2013 року про
звільнення від виконання обов'язків
ліквідатора боржника арбітражного
керуючого Івлєвої Н.А., обґрунтовуючи
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, зокрема, статті
215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та статті 12 Закону України "Про
іпотеку", зазначаючи про відсутність
правових підстав для відсторонення
арбітражного керуючого Івлєвої Н.А. від
виконання обов'язків ліквідатора
боржника з огляду на самостійне
усунення нею недоліків, допущених в
ході здійснення ліквідаційної
процедури боржника.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку постанову
апеляційного суду від 05.11.2013 року та
ухвалу суду першої інстанції від 27.09.2013
року на підставі встановлених
фактичних обставин справи, перевіривши
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, вислухавши
представника ПАТ "ОТП Банк" Гончаренка
С.М., дійшла висновку про наявність
правових підстав для задоволення
касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України),
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", норми якого,
як спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами
Господарського процесуального кодексу
України.

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та
Перехідні положення Закону про
банкрутство (в редакції Закону України
№4212-VI від 22.12.2011 року) передбачено, що
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом. Положення цього Закону, що
регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Відтак, до правовідносин, що виникли з
моменту визнання боржника банкрутом в
постановою господарського суду
Харківської області від 04.06.2013 року,
застосовуються положення Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" №4212-VI від
22.12.2011 року, яка набрала чинності 19.01.2013
року.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
про банкрутство в редакції Закону
України №4212-VI від 22.12.2011 року,
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 40 Закону
про банкрутство в редакції Закону
України №4212-VI від 22.12.2011 року, у
постанові про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури господарський суд призначає
ліквідатора банкрута з урахуванням
вимог, установлених цим Законом, з
числа арбітражних керуючих, якщо інше
не передбачено цим Законом. Ліквідатор
(ліквідаційна комісія) виконує свої
повноваження до завершення
ліквідаційної процедури в порядку,
встановленому цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами. У
ліквідаційній процедурі господарський
суд розглядає скарги на дії
(бездіяльність) учасників
ліквідаційної процедури та здійснює
інші повноваження, передбачені цим
Законом.

Відповідно до частин 2, 11, 12 статті 41
Закону про банкрутство в редакції
Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року,
ліквідатор з дня свого призначення
здійснює, зокрема, такі повноваження:
приймає до свого відання майно
боржника, забезпечує його збереження;
виконує функції з управління та
розпорядження майном банкрута;
проводить інвентаризацію та оцінку
майна банкрута; аналізує фінансове
становище банкрута; очолює
ліквідаційну комісію та формує
ліквідаційну масу; вживає заходів,
спрямованих на пошук, виявлення та
повернення майна банкрута, що
знаходиться у третіх осіб; продає майно
банкрута для задоволення вимог,
внесених до реєстру вимог кредиторів, у
порядку, передбаченому цим Законом;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом. Дії
(бездіяльність) ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть бути
оскаржені до господарського суду
учасниками справи про банкрутство,
права яких порушено такими діями
(бездіяльністю). У разі невиконання або
неналежного виконання ліквідатором
своїх обов'язків господарський суд за
клопотанням комітету кредиторів або з
власної ініціативи може припинити
повноваження ліквідатора і призначити
нового ліквідатора в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 3 - 5 статті 98 Закону
про банкрутство в редакції Закону
України №4212-VI від 22.12.2011 року, під час
реалізації своїх прав та обов'язків
арбітражний керуючий (розпорядник
майна, керуючий санацією, ліквідатор)
зобов'язаний діяти добросовісно,
розсудливо, з метою, з якою ці права та
обов'язки надано (покладено),
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), на
підставі, у межах та спосіб, що
передбачені Конституцією та
законодавством України про
банкрутство. Під час реалізації своїх
прав та обов'язків арбітражний
керуючий зобов'язаний додержуватися
вимог Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції" щодо
обмеження використання своїх
повноважень з метою одержання
неправомірної вигоди або прийняття
пропозиції такої вигоди для себе чи
інших осіб, одержання дарунків
(пожертв). Порушення арбітражним
керуючим вимог Закону України "Про
засади запобігання і протидії
корупції", а також виникнення конфлікту
інтересів під час здійснення його
повноважень є підставою для усунення
його від виконання обов'язків
арбітражного керуючого під час
провадження у справі про банкрутство,
про що господарський суд виносить
ухвалу.

Частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті
34 ГПК України передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
1119 ГПК України, касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право скасувати рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції повністю або
частково і прийняти нове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, постановою господарського
суду від 04.06.2013 року боржника визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором боржника
призначено арбітражного керуючого
Івлєву Н.А., яку зобов'язано здійснити
офіційну публікацію повідомлення про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури,
здійснити повноваження, передбачені
статтею 41 Закону про банкрутство, в
редакції Закону України №4212-VI від
22.12.2011 року, зокрема, прийняти до свого
відання майно боржника та забезпечити
його збереження, виконувати функції з
управління та розпорядження майном
банкрута, здійснювати аналіз
фінансового становища банкрута,
вживати заходів, спрямованих на пошук,
виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб,
здійснити продаж майна банкрута для
задоволення вимог, внесених до реєстру
вимог кредиторів у порядку,
передбаченому цим Законом (том 7, а.с. 69 -
74).

Як вбачається з матеріалів справи та
вставлено судами, 14.08.2013 року до
господарського суду надійшло
клопотання голови комітету кредиторів
боржника ТОВ "Гавас-52" в особі
представника Бондаренка Д.І. (вх. №29856)
про звільнення від виконання
обов'язків ліквідатора боржника
Івлєвої Н.А. та призначення у справі
ліквідатором арбітражного керуючого
Белікова О.П. До клопотання додано
копію протоколу засідання комітету
кредиторів боржника від 14.08.2013 року, з
якого вбачається прийняття комітетом
кредиторів рішення про звільнення від
виконання обов'язків ліквідатора
боржника Івлєвої Н.А. та призначення
ліквідатором у справі Белікова О.П., про
що ухвалено клопотати перед
господарським судом (том 7, а.с. 123 - 141).

Розглянувши подані до суду документи
та надавши їм оцінку, вислухавши
пояснення учасників провадження у
справі, суд першої інстанції дійшов до
висновку про неналежне виконання
арбітражним керуючим Івлєвою Н.А.
повноважень ліквідатора боржника у
даній справі, а зокрема, здійснення нею
ліквідаційних заходів, спрямованих на
оцінку та продаж нерухомого майна
боржника, що перебувало у заставі, без
погодження із банком, як заставним
кредитором, та невжиття достатніх
заходів, спрямованих на прийняття
майна банкрута до свого відання, так як
на момент розгляду справи судом першої
інстанції частина спірного
нежитлового приміщення здавалася в
оренду третім особам.

З огляду на встановлене, суд першої
інстанції задовольнив клопотання
голови комітету кредиторів боржника
про звільнення арбітражного керуючого
Івлєвої Н.А. від виконання обов'язків
ліквідатора у даній справі та
призначив у справі нового ліквідатора -
арбітражного керуючого Белікова О.П.,
кандидатуру якого оцінив, як таку, що
відповідає вимогам Закону про
банкрутство (в редакції Закону України
№4212-VI від 22.12.2011 року).

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи справу в апеляційному
порядку, повністю погодився з
висновками суду першої інстанції та не
вбачав правових підстав для зміни чи
скасування ухвали суду першої
інстанції від 27.09.2013 року.

При цьому, жоден із судів не спростував
заперечень скаржника, як заставного
кредитора, про передчасність
припинення повноважень Івлєвої Н.А.,
доводів скаржника про те, що порушення
окремих процедур оцінки майна не
привело до завдання шкоди йому, як
заставному кредитору боржника,
оскільки фактичної реалізації майна
боржника не відбулося та в подальшому
було виправлено ліквідатором Івлєвою
Н.А. шляхом погодження з банком
процедури продажу майна, доводів
скаржника про те, що обставини
перебування частини заставного майна в
оренді на час ліквідаційної процедури
не суперечать вимогам законодавства
про банкрутство та не вимагають
безумовного розірвання договорів
оренди з витребуванням майна
ліквідатором від орендарів.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України не погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону
(в редакції ЗУ №4212-VI від 22.12.2011 року),
майно банкрута, що є предметом
забезпечення, не включається до складу
ліквідаційної маси і використовується
виключно для задоволення вимог
кредитора за зобов'язаннями, які воно
забезпечує. Продаж майна банкрута, що є
предметом забезпечення, здійснюється в
порядку, передбаченому цим Законом,
виключно за згодою кредитора, вимоги
якого воно забезпечує, або суду.

Частинами 1, 2 статті 43 Закону (в
редакції ЗУ №4212-VI від 22.12.2011 року)
передбачено, що майно, яке підлягає
реалізації у ліквідаційній процедурі,
оцінюється ліквідатором. Під час
продажу майна банкрута на аукціоні
вартість майна, що визначається
ліквідатором, є початковою вартістю.

Отже, зазначеними приписами
законодавства про банкрутство не
передбачається обов'язку ліквідатора
проводити узгодження із заставним
кредитором процедури оцінки
заставного майна боржника. Процедура
оцінки заставного майна є самостійної
дією ліквідатора в ході інвентаризації
майна боржника та підготовки його до
продажу.

Разом з тим, умови реалізації
заставного майна, наприклад, за його
експертною оцінкою, повинні
узгоджуватися із заставодержателем,
або визначатися судом за наявності
спору між заставодержателем та
боржником в межах справи про
банкрутство.

Відтак, встановивши обставини
проведення оцінки заставного майна без
погодження зі скаржником
(заставодержателем), суди дійшли
помилкового висновку про порушення
ліквідатором своїх обов'язків згідно
частини 3 статті 116 Закону (в редакції ЗУ
№4212-VI від 22.12.2011 року), не застосувавши
при цьому вимоги статей 42, 43
зазначеного Закону.

З огляду на встановлення фактичних
обставин здійснення ліквідатором
боржника Івлєвою Н.А. самостійно оцінки
заставного майна боржника,
встановлення обставин, що фактичної
реалізації заставного майна без відома
та погодження із заставодержателем не
відбулося, колегія суддів касаційного
суду, керуючись вимогами статей 42, 43
Закону (в редакції ЗУ №4212-VI від 22.12.2011
року) зазначає про відсутність у таких
діях порушення законодавства про
банкрутство, наслідком якого могло б
стати припинення повноважень
(усунення) ліквідатора боржника.

Також колегія суддів касаційного суду
вважає такими, що не відповідають
вимогам цивільного законодавства та
нормам закону про банкрутство висновки
судів про невжиття ліквідатором
Івлєвою Н.А. достатніх заходів,
спрямованих на прийняття майна
банкрута до свого відання, так як на
момент розгляду справи судом першої
інстанції частина спірного
нежитлового приміщення, яке було
предметом застави та підлягало
реалізації в ліквідаційній процедурі,
здавалася в оренду третім особам.

Відповідно до частини 1 статті 769 ЦК
України, передання речі у найм не
припиняє та не змінює прав на неї
третіх осіб, зокрема права застави.

Згідно з частиною 1 статті 770 ЦК України,
у разі зміни власника речі, переданої у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця.

Отже, дії ліквідатора щодо припинення
договорів оренди (відмови від
виконання договорів оренди) в ході
ліквідаційної процедури є правом
ліквідатора, яким він користується за
погодженням із заставодержателем для
забезпечення можливості реалізації
майна за вищою ціною, а не його
безумовним обов'язком. Заставне майно
може бути реалізованим, незалежно від
того, що його частина перебуває в
оренді третіх осіб, якщо проти цього не
заперечує заставодержатель.

Відтак, оскільки скаржник
(заставодержатель спірного приміщення)
не наполягав на припиненні (розірванні
договорів оренди) ліквідатором, такі
дії Івлєвої Н.А. не можна вважати
порушенням законодавства в ході
проведення ліквідаційної процедури.

З огляду на зазначене та встановлені
судами обставини справи, висновки
судів в частині неповноти дій
ліквідатора Івлєвої Н.А. на предмет
невжиття достатніх заходів,
спрямованих на прийняття майна
банкрута до свого відання не
відповідають зазначеним нормам
законодавства про банкрутство та
цивільного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись
пунктом 2 частини 1 статті 1119 ГПК
України, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку про можливість прийняття
власного рішення про відмову в
задоволенні скарги на дії ліквідатора
Івлєвої Н.А., оскільки встановивши
певні обставини справи, суди невірно
застосували норми матеріального права,
якими регулюється процедура
ліквідації майна згідно Закону про
банкрутство (в редакції ЗУ №4212-VI від
22.12.2011 року), внаслідок чого дійшли
помилкових висновків про неналежне
виконання ліквідатором покладених на
неї обов'язків, та, як наслідок,
усунення Івлєвої Н.А. від повноважень
ліквідатора. Відтак, прийняті судами
рішення необхідно скасувати, у
задоволенні клопотань комітету
кредиторів боржника про усунення
ліквідатора Івлєвої Н.А. відмовити.

Відповідно до статті 122 ГПК України,
скасовуючи рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та приймаючи
власне рішення, суд касаційної
інстанції вживає заходів до повороту
виконання судового рішення (постанови).

З огляду на зазначене, колегія суддів
касаційного суду вважає необхідним
припинити повноваження ліквідатора
ТОВ "Акваріус" арбітражного керуючого
Бєлікова Олексія Петровича (свідоцтво
№398 від 22.02.2013 року, код іпн. ), що
проживає за адресою: м. Харків, вул.
Клочківська, буд. 276-Б, кв. 22, та
зобов'язати Бєлікова Олексія Петровича
передати арбітражному керуючому
Івлєвій Наталії Андріївні (свідоцтво
№350 від 25.09.2013 року, код іпн. ), що
проживає за адресою: м. Харків, вул.
Сергія Тархова, буд. 5, кв. 9) всі
документи, печатки і штампи ТОВ
"Акваріус" (61002, м. Харків, Київський
район, вул. Артема, буд. 41, код ЄДРПУО
31558547).

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ПАТ "ОТП Банк"
задовольнити.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
05.11.2013 року та ухвалу господарського
суду Харківської області від 27.09.2013
року у справі №5023/414/11 скасувати.

Прийняти у справі №5023/414/11 нове
рішення:

"1. Відмовити у задоволенні
клопотань голови комітету кредиторів
боржника ТОВ "Гавас-52" в особі
представника Бондаренка Д.І. за вх. №29856
від 14.08.2013 року та за вх. №35725 від 27.09.2013
року про звільнення арбітражного
керуючого Івлєвої Наталії Андріївни
від виконання обов'язків ліквідатора
ТОВ "Акваріус" (61002, м. Харків, Київський
район, вул. Артема, буд. 41, код ЄДРПУО
31558547).

2. Припинити повноваження ліквідатора
ТОВ "Акваріус" арбітражного керуючого
Бєлікова Олексія Петровича (свідоцтво
№398 від 22.02.2013 року, код іпн. ), що
проживає за адресою: м. Харків, вул.
Клочківська, буд. 276-Б, кв. 22.

3. Зобов'язати арбітражного керуючого
Бєлікова Олексія Петровича передати
арбітражному керуючому Івлєвій
Наталії Андріївні (свідоцтво №350 від
25.09.2013 року, код іпн. ), що проживає
за адресою: м. Харків, вул. Сергія
Тархова, буд. 5, кв. 9, всі документи,
печатки і штампи ТОВ "Акваріус" (61002, м.
Харків, Київський район, вул. Артема,
буд. 41, код ЄДРПУО 31558547)".

Головуючий
Н.Г. Ткаченко

Судді
Л.Й. Катеринчук

Г.П. Коробенко