ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
І М Е Н Е М У К Р А ЇН И
24.01.2014 Справа №
901/3989/13За позовом Фізичної особи -
підприємця Заніної Таїси
Володимирівни, Роздольненський район,
до відповідача Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Кримавтотранс», м.
про стягнення 52 185,59 грн.
Суддя С.О.
Від позивача - Кошенко А.Ф., договір про
надання юридичних послуг від 11.12.2013 р.,
Від відповідача - не з'явився,
повідомлений належним чином.
Суть спору: Фізична особа - підприємець
Заніна Таїса Володимирівна звернулась
до Господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Кримавтотранс»
про стягнення боргу в розмірі 48 739, 00
грн., штрафу в розмірі 3 446,59 грн., всього
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неправомірно утримував у
позивача включену у вартість квитків
суму ПДВ у розмірі 48 739,00 грн., внаслідок
чого за останнім склалась
заборгованість, яку останній
самостійно не сплачує.
14.01.2014 в судовому засіданні суд прийняв
заяву позивача про збільшення позовних
вимог, у якій останній просить:
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 48 739,00 грн., штрафні санкції у
вигляді штрафу у розмірі 3 777,04 грн.,
проценти за користування чужими
коштами в сумі 8 746,66 грн., всього 61 262,70
Відповідач проти позову заперечує та
вважає, що позивач не надав належних
доказів, які підтверджують наявність у
нього заборгованості у розмірі 48 739,00
Розгляд справи відкладався та в
судовому засіданні оголошувалась
перерва відповідно до ст. 77 ГПК України
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд -
01 квітня 2011 року між Відкритим
акціонерним товариством «Акціонерна
компанія «Кримавтотранс» (Виконавець -
1) та приватним підприємцем Заніною
Таїсою Володимирівною (Виконавець - 2)
був укладений договір № 555-03Д-11 про
організацію перевезень і багажу
автомобільним транспортом та надання
автостанційних послуг. (а.с. 8-10).
Відповідно до п. 1.1 договору даний
договір регулює взаємовідносини між
Виконавцем - 1 та Виконавцем - 2, що
здійснюють у єдиному технологічному
процесі, кожен у своєму обсязі, надання
послуг та виконання робіт, пов'язаних з
відправленням та прибуттям пасажирів і
перевезенням багажу автомобільним
транспортом загального користування,
що курсують через автостанційну мережу
по маршрутах загального користування
відображених в реєстрі даних
автобусних маршрутів, затверджено
особисто «Виконавцем - 2».
Розділом 4 «Оплата послуг та розрахунки
за перевезення» встановлено, що
договірна вартість послуг «Виконавця -
1», згідно з п.п. 2.4, 3.1 даного договору
складає 10 % від вартості проїзду (без
страхового збору), відповідно до
порядку розрахунку вартості послуг, що
надаються «Виконавцю - 2»,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27.09.2010
року за № 700 «Про затвердження порядку
регулювання діяльності автостанцій».
Виторг, отриманий від реалізації
багажних квитанцій розподіляться у
співвідношенні: «Виконавцю - 1» - 50 % і
«Виконавцю - 2» - 50 %.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.11.2013 у справі
№2а-9925/12/0170/19, згідно якої встановлено,
що недоплачена сума є саме боргом, а не
сплаченою сумою ПДВ, у зв'язку з чим
позивач і звернувся з цим позовом.
Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши в сукупності
фактичні обставини справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
У постанові Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.11.2013 у справі №
2а-9925/12/0170/19 судом встановлено, що ВАТ
«АК «Кримавтотранс» недорахував до
розрахунків Фізичної особи -
підприємця Заніної Т.В. частково суму
ПДВ з послуг перевезення за період
лютий - жовтень 2011 року, хоча за умовами
договору передбачено, що ВАТ «АК
«Кримавтотранс» залишає в своєму
розпорядженні 10 % від вартості проїзду
та 50 % вартості багажних квитанцій, а
податки сплачує кожний із своєї
частини самостійно (п. 4.2, 4.5, 4.8
Так, відповідно до п. 4.8 договору
«Виконавець - 1» та «Виконавець - 2»
законодавчо встановлені податки та
збори сплачують самостійно, кожний зі
своєї частки виторгу.
Як вбачається з листа № 284/5 від 22.03.2013
відповідач повідомив, що в загальний
об'єм податкових зобов'язань по ПДВ в
деклараціях ПАТ «Акціонерна компанія
«Кримавтотранс» включалась сума ПДВ,
яка згодом була перерахована в бюджет в
сумі 48 739,34 грн., в тому числі по місяцям:
за січень 2011 р. - 7 508,46 грн.; за лютий 2011 р.
- 3 751,48 грн.; за березень 2011 року - 4 499,13
грн.; за квітень 2011 року - 4 529,28 грн.; за
травень 2011 р. - 4 714,14 грн.; за червень 2011 р.
- 4 576,51 грн.; за липень 2011 р. - 4 918,97 грн.; за
серпень 2011 р. - 4 929,58 грн.; за вересень 2011
р. - 4 850,13 грн.; за жовтень 2011 р. - 4 461,66 грн.
Викладені свідчать про те, що
відповідач без достатніх правових
підстав утримував грошові кошти із сум,
які підлягали сплаті відповідачу,
загалом у сумі 48 739,34 грн.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.
Враховуючи викладене та те, що
відповідач листом № 284/5 від 22.03.2013
підтвердив, що ним утримувалась з
позивача сума ПДВ у розмірі 48 739,34 грн.,
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
про стягнення основної суми
заборгованості у розмірі 48 739,34 грн.
обґрунтовані та підлягають
Крім основної суми заборгованості
позивач просить стягнути штрафні
санкції у вигляді штрафу у розмірі 3 777,04
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Відповідно до п. 5.9 договору за
несвоєчасні розрахунки з «Виконавцем -
2», «Виконавець - 1» сплачує штраф у
розмірі облікової ставки
Національного банку України.
Відповідач під час розгляду справи, не
використав свого права та не подавав
заяв про застосування позовної
давності, відносно вимоги про
Відповідно до п.п. 2,3 ст. 267 ЦК України,
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Враховуючи викладене, перевіривши
розрахунок суми штрафу (а.с. 70), суд
вважає вимогу позивача про стягнення
штрафу обґрунтованою.
Щодо вимог позивач про стягнення
процентів за користування чужими
коштами на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України
у розмірі 8 746,66 грн., суд вважає за
необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язань
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
Стаття 546 ЦК України встановлює, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
Поняття пені передбачено у ст. 549
Цивільного кодексу України: пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
Враховуючи викладені норми права та з
огляду на умови договору № 555-03Д-11 від
01.04.2011, суд дійшов висновку, що обов'язок
сплачувати пеню за несвоєчасні
розрахунки за договором у відповідача
відсутній, оскільки такий вид
забезпечення зобов'язання не
передбачений договором.
Крім того, суд зазначає, що норма на яку
посилається позивач (ч. 6 ст. 231 ГК
України) не передбачає стягнення
процентів за користування чужими
коштами, а передбачає загальні
складові штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
З наведених норм права вбачається, що
розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами може бути
визначений: договором, законом та
іншими актами цивільного
законодавства. Так законом, зокрема
статтею 625 ЦК України передбачено
стягнення трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Проте, позивачем не
пред'являлись до стягнення відсотки на
підставі ст.ст. 536. 625 ЦК України, а
сплата відсотків за користування
чужими грошовими коштами, не
передбачена договором, укладеним між
Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона має довести суду ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень способом,
який встановлений законом для
доведення такого роду фактів.
Враховуючи викладене та те, що
відповідач не представив суду належних
доказів відсутності з його боку
заборгованості, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.
Згідно зі статтею 49 ГПК України, судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 474,86 грн., покладаються судом
На підставі викладеного, керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Кримавтотранс» (код ЄДРПО
України 03120667) на користь Фізичної особи
- підприємця Заніної Таїси
Володимирівни (ідентифікаційний номер
грн., штраф у розмірі 3 777,04 грн. та
судовий збір у розмірі 1 474,86 грн.
3. В частині позовних вимог про
стягнення процентів за користування
чужими коштами в сумі 8 746,66 грн. - у
задоволенні позову відмовити.
4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Вступна та резолютивна частини рішення
оголошені - 24.01.2014р.

Повне рішення складено - 28.01.2014р.

Суддя
С.О.
Лукачов