ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.
Справа № 921/815/13-г/3

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Мельник Г.І.

суддів
Михалюк О.В.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю

"Інвестиційна компанія "Стройсервіс", м.
Тернопіль

б/н від 07.10.2013 року (вх. №05-05/2163/13 від
15.10.2013 року)

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2013 року

у справі № 921/815/13-г/3

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі ТзОВ)
"Агробізнес",

с. Токи Підволочиський район
Тернопільська область

до відповідача ТзОВ "Інвестиційна
компанія "Стройсервіс", м. Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4, м. Тернопіль

про cтягнення 132 736 грн. 00 коп. суми
попередньої оплати та 25 776 грн. 00 коп.
пені

за участю представників сторін:

від позивача - Бойчук В.І. (довіреність
б/н від 03.01.2013 року)

- Стінський Р.С (довіреність б/н від
25.10.2013 року)

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 18.10.2013р. у
складі колегії: головуючого судді
Дубник О.П., суддів Скрипчук О.С.,
Матущака О.І. апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "Стройсервіс", м. Тернопіль
прийнято до провадження та призначено
до розгляду в судовому засіданні. У
зв'язку з перебуванням у відрядженні
головуючого судді Дубник О.П., згідно
розпорядження в.о. керівника апарату
Львівського апеляційного
господарського суду № 167 від 29.10.2013р.
справу № 921/815/13-г/3 передано на
повторний автоматичний розподіл. Після
повторного автоматичного розподілу
справу № 921/815/13-г/3 передано на розгляд
судді - доповідачу Мельник Г.І.
Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
30.10.2013р. у склад колегії для розгляду
справи № 921/815/13-г/3 Господарського суду
Тернопільської області введено суддів
Новосад Д.Ф. та Михалюк О.В. У зв'язку з
перебуванням у відпустці судді Новосад
Д.Ф., розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
921/815/13-г/3 Господарського суду
Тернопільської області замість судді
Новосад Д.Ф. введено - суддю Якімець Г.Г.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2013 року
у справі №921/815/13-г/3 (суддя Турецький
І.М.) позов задоволено повністю;
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "Стройсервіс" в користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес" - 132 736
грн. 00 коп. суму попередньої оплати, 25
776грн. 00 коп. пені, 3170 грн. 24 коп. в
повернення витрат по сплаті судового
збору; повернуто Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Агробізнес" з Державного бюджету
України судовий збір в сумі 0 грн. 76 коп.,
сплачений згідно платіжного доручення
№ 1777 від 01.08.2013р., як зайво сплачений.

Рішення суду мотивоване тим, що
між сторонами існували договірні
правовідносини щодо виконання
Договору поставки обладнання,
зобов'язання по яких відповідачем не
виконані та не повернуто суму
попередньої оплати за обладнання, на
яку нараховано пеню за період з 27.10.2012р.
по 27.04.2013р.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням місцевого господарського
суду Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "Стройсервіс" оскаржило його в
апеляційному порядку, звернувшись до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою б/н від 07.10.2013 року, в якій
просить рішення господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2013р. у
справі № 921/815/13-г/3 скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, оскільки вважає, що суд першої
інстанції не в повному обсязі з'ясував
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення
господарського спору, неправильно та
неповно дослідив докази, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, а також вважає, що
суд не вірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
що потягло за собою неправильне
вирішення господарського спору.

Свої доводи скаржник аргументує,
зокрема тим, що судове рішення було
прийняте за відсутності представника
апелянта, оскільки останній не був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце слухання справи. Наведене
підтверджується довідкою з поштового
відділення, відповідно до якої ухвала
про призначення слухання справи на
19.09.2013р. отримана апелянтом 30.09.2013р.

При цьому, апелянт покликається
на те, що судом першої інстанції не
відображено в судовому рішенні того, що
фактично сервер був переданий
позивачу. Даний сервер був
встановлений в приміщенні позивача за
адресою: вул. Музейна, 5 м. Волочиськ,
однак інтернет - провайдери м.
Волочиськ не мали технічної можливості
надати необхідну пропускну швидкість
трафіка, у зв'язку з чим відповідач
встановив даний сервер на технічному
майданчику ФОП ОСОБА_4 Також,
покликається на те, що ним була
встановлена 31 система спостереження
(моніторингу) на автотранспорт
позивача, однак, підписані видаткові
накладні ним були втрачені.

Таким чином, скаржник вважає, що
він виконав взяті на себе зобов'язання.

Скориставшись своїм правом,
наданим ст. 96 ГПК України, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Агробізнес" подало відзив на
апеляційну скаргу, в якому доводи
скаржника спростовує та зазначає, що
господарський суд Тернопільської
області при винесенні оскаржуваного
рішення правильно встановив обставини
справи, рішення суду відповідає усім
вимогам матеріального та
процесуального права, є законне та
обґрунтоване, відтак просить відмовити
у задоволенні апеляційної скарги та
залишити рішення господарського суду
Тернопільської області без змін.

В дане судове засідання прибули
представники позивача, однак
відповідач та третя особа явки
уповноважених представників не
забезпечили, хоча своєчасно та
належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду апеляційної
скарги, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
16.12.2013р.

При цьому, 21 січня 2014 року
Львівському апеляційному
господарському суду від представника
відповідача поступило клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
його хворобою.

При цьому, слід зазначити, що
Господарський процесуальний кодекс
України не обмежує кількості
представників, яких може призначити
одна особа. Так, юридичну особу за
посадою може представляти її керівник.
Інші особи, які є штатними працівниками
юридичної особи, можуть бути її
представниками, якщо вони діють у
межах, визначених законодавством чи
установчими документами юридичної
особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України
визначено, що представниками юридичних
осіб можуть бути також інші особи,
повноваження яких підтверджуються
довіреністю від імені підприємства,
організації.

Таким чином, зазначений у
вищевказаному клопотанні представник
є не єдиною особою, що має право
представляти інтереси товариства в
суді.

Відтак, розглянувши клопотання
скаржника (вхідний номер канцелярії
суду № 01-14/28/14 від 21.01.2014р.) про
відкладення розгляду справи
Львівський апеляційний господарський
суд ухвалив відмовити у його
задоволенні, оскільки воно
документально не обґрунтоване.

Враховуючи ту обставину, що
відповідач та третя особа належним
чином були повідомлені про час, місце
розгляду апеляційної скарги та
наслідки неявки в судове засідання, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для прийняття законного та
обґрунтованого рішення, судова колегія
дійшла до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутності представників відповідача
та третьої особи.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
позивача у судовому засіданні та
враховуючи пояснення представника
відповідача у попередньому судовому
засіданні, вивчивши матеріали справи
та оцінивши наявні в ній докази,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2013р. у
справі №921/815/13-г/3 слід залишити без
змін, апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "Стройсервіс"
без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи
встановлено, що 17 липня 2012 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "Стройсервіс" (Постачальник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробізнес"
(Покупець) укладено Договір № 25
поставки обладнання (надалі - Договір)
(а.с. 14-15), відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується поставити
Покупцю обладнання, встановити та
налаштувати його, а Покупець
зобов'язується прийняти вказане
обладнання та оплатити його (п. 1.1.
Договору).

Згідно п. 1.2. Договору
Постачальник зобов'язаний встановити
та налаштувати роботу обладнання на
транспортних засобах Покупця. Строк
поставки обладнання, його встановлення
та налаштування не може перевищувати 45
днів з моменту підписання цього
Договору та виконання Покупцем своїх
обов'язків, що визначені в пунктах 5.1. та
5.2. цього Договору. (п. 1.3. Договору).

У відповідності до п. 4.1. Договору,
Покупець оплачує поставлене
Постачальником обладнання за ціною,
передбаченою в Специфікації, яка
додається до цього Договору (Додаток №
1).

Пунктами 5.1., 5.2. Договору
визначено, що Покупець сплачує
Постачальнику 100% ціни сервера (64 000,00
грн.) шляхом передоплати протягом 3-х
днів з дня підписання цього Договору.
Покупець сплачує авансом 20% вартості
партії обладнання згідно виставленого
Постачальником рахунку протягом 3-х
днів від дати отримання. Після
отримання партії обладнання Покупець
сплачує 80% суми вказаної в рахунку
протягом 3-х днів з дати підписання
видаткової накладної.

Як з'ясовано в ході розгляду
справи, згідно документальних доказів
на виконання умов Договору ТзОВ
«Стройсервіс» здійснив попередню
оплату за обладнання, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1467 від 23.07.2012р. на суму 68 736,00 грн. (а.с.
17) та видатковою накладною№ РН-0000001 від
17.07.2012р. (а.с. 18) і платіжним дорученням №
1602 від 11.09.2012р. на суму 64000, 00 грн. (а.с. 17).

Поряд з цим встановлено, що
Продавець повністю не виконав своїх
зобов'язань, а саме не встановив та не
налаштував обладнання, що визначено
умовами укладеного між сторонами
Договору.

Разом з тим, оцінюючи доводи
апеляційної скарги в частині
покликання скаржника на те, що у
судовому рішенні не відображено того,
що фактично сервер був переданий
позивачу, оскільки був встановлений в
приміщенні позивача за адресою: вул.
Музейна, 5 м. Волочиськ, однак інтернет -
провайдери м. Волочиськ не мали
технічної можливості надати необхідну
пропускну швидкість трафіка, у зв'язку
з чим відповідач встановив даний
сервер на технічному майданчику ФОП
ОСОБА_4, колегією суддів встановлено, що
такі є безпідставними враховуючи
наступне.

Умовами укладеного між сторонами
Договору з'ясовано, що Постачальник як
сторона Договору був зобов'язаний
встановити та налаштувати сервер
Покупцю. Проте, як вбачається з
матеріалів справи сторонами не було
узгоджено встановлення серверу
моніторингу транспортних засобів на
інших технічних майданчиках, зокрема
на технічному майданчику ФОП ОСОБА_4
При цьому, у процесі розгляду справи в
суді апеляційної інстанції
встановлено також те, що Покупець не
звертався до Постачальника із
проханням встановлення серверу
моніторингу транспортних засобів на
інших технічних майданчиках, оскільки
відповідно до умов п. 1.1. Договору, саме
Постачальник зобов'язувався не тільки
поставити та встановити Позивачу
обладнання але й налаштувати його.
Відтак, встановивши сервер на
технічному майданчику ФОП ОСОБА_4,
Постачальник не повідомивши Покупця та
не узгодивши з ним цього, порушив умови
укладеного між ними Договору.

При цьому, у судовому засіданні
Львівського апеляційного
господарського суду представники
позивача надали пояснення про те, що, з
02.10.2013 року доступу до системи
моніторингу транспортних засобів у
позивача немає, більше того, при вводі
логіну і паролю ТзОВ «Агробізнес»
система не відповідає.

Перевіркою доводів апелянта в
частині покликання на те, що ним була
встановлена 31 система спостереження
(моніторингу) на автотранспорт
позивача, однак, підписані видаткові
накладні ним були втрачені, колегією
суддів встановлено наступне.

Сторонами у справі не
заперечується встановлення систем
спостереження (моніторингу) на
автотранспорт позивача, проте, як
зазначає позивач належне
функціонування системи та отримання
інформації про рух транспортних
засобів було неможливим, оскільки
система не відображала реального
переміщення автомобілів Покупця. Крім
цього, заслуговує на увагу поданий
позивачем відзив з порівняльними
таблицями інформації про пройдений
кілометраж транспортними засобами
відображений згідно подорожніх листів
та показників спідометрів
автотранспорту та кілометраж,
відображений згідно систем
спостереження, з яких вбачається
значне розходжння даних; крім того
позивачем надано для огляду в судовому
засіданні звіт незалежного аудитора
щодо порівняльної інформації даних GPRS
із даними подорожніх листів
автомобілів, де теж вбачається значне
відхилення кілометражу пробігу
досліджуваних автомобілів за
відповідний період. Представник
відповідача була ознайомлена з даним
висновком (клопотання про ознайомлення
з матеріалами справи, вхідний номер
канцелярії Львівського господарського
суду 05-04/7786/13 від 16.12.2013р.), однак жодних
зауважень та спростувань щодо нього
суду не надала.

Разом з тим, як вже зазначалося
вище, Постачальник за умовами Договору
зобов'язувався, не тільки встановити, а
також налаштувати обладнання. З огляду
на матеріали справи та враховуючи
викладене, відповідач як Постачальник
за Договором не виконав взятих на себе
зобов'язань, в тому числі, і щодо
налаштування систем спостереження
(моніторингу) на автотранспорт
позивача, а покликання на втрачені
видаткові накладні колегія суддів
розцінює як необгрунтоване, оскільки
відповідачем не долучено до матеріалів
справи інших первинних документів, що
би підтверджувати поставку товару.

Документальними доказами у
справі встановлено, що ТзОВ
«Агробізнес» (Покупець) звернувся до
відповідача з листом б/н від 05.07.2013р.
щодо пропозиції по експлуатації
сервера і оплаті карток мобільного
оператора та з метою отримання
відомостей про місцезнаходження
сервера, інформації про мобільні
картки (а.с. 19).

Листом ТзОВ "ІК "Стройсервіс" від
06.07.2013р. (а.с. 20) повідомлено ТзОВ
"Агробізнес" про те, що фактична та
юридична адреса організації, фірми, що
обслуговує роботу сервера надана в
проекті договору з цією фірмою. Так,
позивачу було надіслано проект
договору про надання послуг апаратного
хостінгу (колокейшн) та запропоновано
укласти з СПД ФО ОСОБА_4 Договір про
надання послуг апаратного хостінгу
(колокейшн), де апаратний хостінг
(колокейшн) - це послуга розміщення
фізичного серверу Замовника в
спеціальному обладнаному приміщенні
Виконавця на його технічному
майданчику з забезпеченням його
безперебійним електроживленням та
підключенням до мережі інтернет.

Відтак, з'ясуванням доказів у
справі встановлено, що умовами
Договору № 25 поставки обладнання від 17
липня 2012 року укладення такого
договору з третьою особою
(субпідрядником) не обумовлено, а тому
позивач такого договору не укладав, про
що також зазначав представник позивача
у судових засіданнях Львівського
апеляційного господарського суду.

Статтею 838 ЦК України передбачено,
що підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.

З огляду на викладене та
враховуючи умови укладеного між
сторонами Договору №25 поставки
обладнання від 17.07.2012р., ТзОВ "ІК
"Стройсервіс" був зобов'язаний укласти
договір про надання послуг апаратного
хостінгу (колокейшн) із СПД - ФО ОСОБА_4,
повідомити та узгодити це з ТзОВ
"Агробізнес".

Судом встановлено, що підставою
спору у даній справі є правовідносини,
що склалися між сторонами згідно
Договору № 25 поставки обладнання, та
взаємовідносини, що випливають з
договору підряду, який передбачає
встановлення та налаштування
поставленого обладнання.

Згідно з ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарювання відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання
зобов'язання-відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання
виникає, зокрема із господарського
договору (ст. 174 Господарського кодексу
України).

Статтею 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Водночас, ст.174 ГК України
визначає, що однією з підстав
виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Для виконання окремих
видів робіт, встановлених законом,
підрядник (субпідрядник) зобов'язаний
одержати спеціальний дозвіл. До
окремих видів договорів підряду,
встановлених параграфами 2 - 4 цієї
глави, положення цього параграфа
застосовуються, якщо інше не
встановлено положеннями цього Кодексу
про ці види договорів.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів
справи, предметом спору у даній справі
є вимога ТзОВ "Агробізнес" про
стягнення з ТзОВ "ІК "Стройсервіс" 132
736,00 грн. суми попередньої оплати за
обладнання по Договору № 25 поставки
обладнання від 17.07.2012 року, а саме: 64 000,00
грн. - 100% ціни сервера шляхом
передоплати (п. 5.1. Договору) та 68 736,00
грн. - 20% аванс вартості партії
обладнання (п. 5.2. Договору).

Перевіркою доводів позивача
встановлено, що основними доказами
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань по Договору № 25
поставки обладнання від 17.07.2012 року є не
встановлення та не налаштування
оплаченого серверу моніторингу
транспорту та партії обладнання.

Відповідно до ст. 693 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу на те, що не передання продавцем,
який одержав суму попередньої оплати,
товару у встановлений строк, надає
покупцеві право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. Таким чином,
визначене нормою ст. 693 ЦК України право
покупця вимагати від продавця
повернення суми попередньої оплати є
за своїм змістом правом покупця на
односторонню відмову від зобов'язання,
внаслідок якої припиняється
зобов'язання продавця перед покупцем
по поставці товару і виникає нове
грошове зобов'язання продавця перед
покупцем щодо повернення суми
попередньої оплати.

Таким чином, з огляду на викладене
та з врахуванням документальних
доказів у справі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача суми попередньої оплати за
обладнання за Договором № 25 поставки
обладнання у розмірі 132 736,00 грн.

Разом з тим, як вже зазначалося
вище та встановлено матеріалами
справи, позивач виконав умови п. 5.1. та п.
5.2. Договору та провів попередню оплату
за обладнання у розмірі 132 736,00 грн.
Водночас, враховуючи неналежне
виконання умов Договору № 25 поставки
обладнання від 17.07.2012 року з боку
відповідача, позивачем нараховано
відповідачу пеню у розмірі 25 776,00 грн.
за період з 27.10.2012р. по 27.04.2013р.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3. Договору за
несвоєчасну поставку, встановлення та
налаштування Постачальником
обладнання, Постачальник виплачує
Покупцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
недопоставленного обладнання за
кожний календарний день затримки.

Так, враховуючи положення п. 1.3.
Договору останнє виконання Покупцем
своїх обов'язків відбулося 11.09.2012р.
(згідно платіжного доручення № 1602 від
11.09.2012р., а.с. 17), при цьому строк поставки
обладнання, його встановлення та
налаштування не може перевищувати 45
днів, тому період нарахування пені
починається з 27.10.2012р. (11.09.2012р. + 45 днів) і
закінчується 27.04.2013р. (в межах
піврічного терміну визначеного
законодавством).

Таким чином, здійснивши
перерахунок нарахування позивачем
відповідачу пені за період з 27.10.2012р. по
27.04.2013р., колегія суддів встановила, що
розмір пені складає 25 776,00 грн.

Поряд з цим колегія суддів
відзначає, що одними із доводів
апеляційної скарги являється
покликання скаржника на те, що судове
рішення було прийняте за відсутності
представника апелянта, оскільки
останній не був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
слухання справи. Разом з тим, скаржник
скаржник зазначає, що ухвала про
призначення слухання справи на 19.09.2013р.
отримана апелянтом 30.09.2013р.

З огляду на викладене та оцінюючи
доводи апеляційної скарги, судова
колегія відзначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує кількості представників, яких
може призначити юридична особа. Більше
того, з метою надання сторонам
конституційного права на захист
охоронюваних законом інтересів,
повного, об'єктивного, всебічного
розгляду справи та забезпечення
принципу змагальності, закріпленого в
ст. 4-3 ГПК України судом першої
інстанції розгляд справи відкладався
ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 22.08.2013р. на
12.09.2013р. (за клопотанням відповідача а.с.
38-39) та ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 12.09.2013р. на
19.09.2013р. (у зв'язку з неявкою відповідача
а.с. 44-45).

Водночас, судова колегія звертає
увагу на те, що доказів, які
унеможливлюють явку представника
відповідача у судові засідання
місцевого господарського суду у
матеріалах справи немає, відтак, на
підставі ст. 22 та ст. 75 ГПК України судом
першої інстанції обґрунтовано та
правомірно було розглянуто справу за
наявними в ній матеріалами. А тому,
доводи апеляційної скарги в цій
частині є голослівними та
спростованими матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає
обґрунтованим висновок місцевого
господарського суду щодо задоволення
позовних вимог та зазначає, що
скаржником у справі не доведено
обставини на які він покликається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2013 р.
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає, а
інші зазначені в апеляційній скарзі
доводи скаржника не відповідають
матеріалам справи, документально не
обґрунтовані, не базуються на
законодавстві, що регулює спірні
правовідносини, а тому не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст. 104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, - Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2013р. у
справі № 921/815/13-г/3 залишити без змін,
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "Стройсервіс"
б/н від 07.10.2013 року - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду Тернопільської
області в апеляційному порядку
покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в
Господарський суд Тернопільської
області.

Повний текст постанови складений
24.01.2014р.

Головуючий-суддя
Мельник Г.І.

Суддя
Михалюк О.В.

Суддя
Якімець Г.Г.