КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. Справа№ 910/12715/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Рябухи В.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Бахірко О.Ф. (довіреність
№147 від 01.07.2013 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Балтик Майстер»

на рішення господарського суду міста
Києва від 15.10.2013 року

у справі №910/12715/13 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БМ Дистрибушн»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Балтик Майстер»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БМ Дистрибушн»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Балтик Майстер» про
стягнення суми боргу у розмірі 1081990,10
грн.

В ході розгляду даної справи судом
першої інстанції, позивачем була
подана заява про збільшення розміру
позовних вимог, згідно якої позивач
просив стягнути з відповідача суму
боргу у розмірі 1507496,86 грн.

Вказана заява про збільшення розміру
позовних вимог була відхилена,
оскільки місцевим господарським судом
було встановлена, що за своїм змістом
вказана заява є не збільшення розміру,
а зміною підстав позовних вимог.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 15.10.2013 р. позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача суму основного боргу в
розмірі 1081990,10 грн. та судовий збір в
розмірі 21639,80 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним у зв'язку з неповним
встановленням обставин справи
внаслідок порушення судом норм
процесуального права, внаслідок чого
не застосовано відповідні норми
матеріального права.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
апеляційної скарги, просив відмовити в
її задоволення, а рішення залишити без
змін.

Представник відповідача в судове
засідання 20.01.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами
від 05.12.2013 р. та 16.12.2013 р. явка сторін у
судове засідання обов'язковою не
визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

09.01.2013 р. між ТОВ «БМ Дистрибушн»
(постачальник) та ТОВ «Балтик Майстер»
(покупець) було укладено договір
поставки №08/01/13П, згідно п. 1.1. якого
постачальник зобов'язався поставити
устаткування в асортименті, кількості
і за ціною, вказаною в рахунках, а
покупець зобов'язався прийняти і
сплатити поставлене устаткування.

Згідно п. 2.1. договору, ціна цього
договору складається з цін всього
товару, поставленого по всім накладним,
що підписані сторонами протягом дії
цього договору.

Відповідно до п. 3.1.1. договору, позивач
зобов'язаний поставити відповідачу
устаткування, узгоджене в рахунках.

Пунктами 6.1, 6.2, 6.8 договору передбачено,
що постачання устаткування
відповідачу здійснюється позивачем в
терміни, обумовлені цим договором на
умовах EXW («Інкотермс», 2010 р.) за адресою:
м. Київ, вул. М.Шепелєва, 2А.

Постачання вважається повністю
здійсненим після підписання сторонами
видаткових накладних.

Після підписання видаткових накладних,
претензії щодо якості, комплектності
та кількості устаткування позивачем не
приймаються.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 1367990,10 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями видаткових накладних: №134 від
19.04.2013 р. на суму 477567,36 грн.; №135 від 19.04.2013
р. на суму 123124,55 грн.; №136 від 19.04.2013 р. на
суму 20071,67 грн.; №144 від 26.04.2013 р. на суму
165657,35 грн.; №147 від 26.04.2013 р. на суму 20500,40
грн.; №149 від 29.04.2013 р. на суму 45648,70 грн.;
№150 від 29.04.2013 р. на суму 32624,21 грн.; №151
від 03.05.2013 р. на суму 482795,86 грн.

Товар був прийнятий відповідачем, що
підтверджується підписами
уповноважених представників
відповідача в зазначених видаткових
накладних та печаткою товариства.

В подальшому позивачем було виставлено
відповідачу рахунки на оплату вартості
отриманого за договором товару, а саме:
№176 від 15.04.2013 р. на суму 477567,36 грн.; №177
від 19.04.2013 р. на суму 123124,55 грн.; №178 від
19.04.2013 р. на суму 20071,67 грн.; №179 від 26.04.2013
р. на суму 20500,40 грн.; №180 від 26.04.2013 р. на
суму 165657,35 грн.; №181 від 29.04.2013 р. на суму
32624,21 грн.; №183 від 29.04.2013 р. на суму 45648,70
грн.; №184 від 03.05.2013 р. на суму 482795,86 грн.

Пунктом 3.2.1. договору встановлено, що
відповідач зобов'язаний провести повну
оплату відповідно до рахунків до цього
договору.

Відповідно до п. 9.5. договору, даний
договір починає діяти з моменту його
підписання і діє до 31.12.2013 р., але в
будь-якому разі до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Як зазначено позивачем та
підтверджується матеріалами справи,
відповідач провів розрахунок за
отриманий товар у розмірі 286000,00 грн., що
підтверджується належним чином
засвідченими банківськими виписками
по рахунку позивача: за 25.04.2013 р.
відповідачем проведено платіж в
розмірі 180000,00 грн., за 30.04.2013 р.
відповідачем проведено платіж в
розмірі 50000,00 грн., за 22.05.2013 р.
відповідачем проведено платіж в
розмірі 56000,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідач
оплату повної вартість отриманого ним
товару не здійснив, внаслідок чого у
нього перед позивачем утворилась
заборгованість у розмірі 1081990,10 грн., а
саме 1367990,10 грн. (вартість поставки) -
286000,00 грн. (часткова оплата вартості
товару, проведена відповідачем).

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 2 ст. 692 ЦК України передбачено,
що покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до с. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Оскільки в Договорі остаточний строк
оплати товару не передбачений, у
відповідності до ст. 530 ЦК України
позивачем було направлено на адресу
відповідача вимогу №143 від 17.06.2013 р. про
здійснення оплати за поставлене
устаткування.

Вказана вимога була отримана
відповідачем 19.06.2013 р., згідно
відомостей зворотнього
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення
№691.

Відповіді на зазначений лист позивачем
від відповідача отримано не було.

Твердження відповідача про те, що
вартість устаткування, поставленого
позивачем за видатковими накладними
№134 від 19.04.2013 р., №135 від 19.04.2013 р., №136
від 19.04.2013 р., №144 від 26.04.2013 р., №147 від
26.04.2013 р., №149 від 29.04.2013 р., №150 від 29.04.2013
р., №151 від 03.05.2013 р. оплачена на суму
1357354,66 грн., не підтверджується
матеріалами справи.

Так, в підтвердження вказаної
обставини, відповідачем додано до
матеріалів справи банківські виписки,
відповідно до яких, оплата вартості
товару здійснювалась за період раніше,
ніж була здійснена поставка за
видатковими накладними, питання щодо
стягнення вартості устаткування за
якими розглядається в даній справі. А
саме, поставка товару, за
вищезазначеними видатковими
накладними була здійснена в період з
19.04.2013 р. по 29.04.2013 р., в той час як згідно
доданих до позовної заяви копій
банківських виписок, оплата була
проведена в період з 12.04.2013 р. по 19.04.2013 р.
Крім того, згідно вказаних банківських
виписок, відповідачем не зазначено,
відповідно до якого рахунку на оплату
було здійснено зарахування грошових
коштів.

Відповідачем не надано до матеріалів
справи належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що вартість
устаткування за видатковими
накладними №134 від 19.04.2013 р., №135 від
19.04.2013 р., №136 від 19.04.2013 р., №144 від 26.04.2013
р., №147 від 26.04.2013р., №149 від 29.04.2013р., №150
від 29.04.2013р., №151 від 03.05.2013р. оплачена на
суму 1357354,66 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З урахуванням п. 6.1. договору, обов'язок
відповідача щодо оплати вартості
поставленого позивачем товару на суму
1081990,10 грн. сплив 26.06.2013 р., а тому
прострочення оплати товару за
договором у відповідача перед
позивачем виникло з 27.06.2013р.

Оскільки, свої зобов'язання відповідач
за договором щодо повної оплати
вартості товару в строк визначений
вимогою позивача не виконав, то
заборгованість останнього по оплаті
вартості поставленого позивачем
устаткування складає 1081990,10 грн.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши
розрахунок суми позовних вимог,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
основного боргу в розмірі 1081990,10 грн. є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
процесуального права та не
застосування відповідних норм
матеріального права, слід вважати
такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
15.10.2013 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Балтик
Майстер» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 15.10.2013 р. у справі №910/12715/13
залишити без змін.

Справу №910/12715/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

В.І. Рябуха