ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

"08" січня 2014 р. Справа № 926/1071/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія «Чернівціобленерго»

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості - 5426,53 грн.

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Дарчук
О.І.

Представники:

від позивача - Тимофійчук Л. М.
(довіреність № 365 від 09.01.2013 року)

від відповідача - ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство «Енергопостачальна
компанія «Чернівціобленерго»
звернулося з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості у сумі 5426,53 грн.

Суд прийняв позовну заяву до розгляду і
порушив провадження у справі, справу
призначив до розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що 27 серпня 2007 року
між сторонами було укладено договір
про постачання електричної енергії №
2731, згідно умов якого позивач
зобов'язувався продавати електричну
енергію у відповідності з умовами
договору, а відповідач оплачувати
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснювати
інші платежі згідно з умовами цього
договору. Далі позивач зазначає, що
відповідач оплату за спожиту активну
електроенергію за жовтень 2012 року не
провів, а тому в нього існує
заборгованість у сумі 2367,14 грн., а також,
нараховані пеня у сумі 182,87 грн., три
проценти річних у сумі 59,13 грн. та
інфляційні у сумі 11,84 грн. Також,
позивач стверджує, що відповідачем
перевищувалась договірна величина
споживання електричної енергії у
жовтні 2012 року на 1477 кВт/г., а тому, йому
нараховано за перевищення договірних
величин суму у розмірі 2805,55 грн. Таким
чином, у поданому позові позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за спожиту активну
електроенергію у сумі 2367,14 грн.,
заборгованість за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії у сумі 2805,55 грн.,
пеню у сумі 182,87 грн., три проценти
річних у сумі 59,13 грн. та інфляційні у
сумі 11,84 грн.

Ухвалою від 23 грудня 2013 року, суд
продовжив строк розгляду спору на
п'ятнадцять днів.

08 січня 2014 року у судовому засіданні
відповідач подав суду письмову заяву, в
якій вказав, що частково визнає позовні
вимоги у частині стягнення
заборгованості за спожиту активну
електроенергію у сумі 2367,14 грн., пені у
сумі 182,87 грн., трьох процентів річних у
сумі 59,13 грн. та інфляційних у сумі 11,84
грн. Одночасно, у поданій заяві
відповідач просить суд розстрочити
виконання рішення суду на шість
місяців.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши їх
пояснення, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, що мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову виходячи з наступного:

27 серпня 2007 року між сторонами укладено
договір № 2731/3 про постачання
електричної енергії, згідно умов якого
позивач зобов'язався продати
електричну енергію для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
загальною приєднаною (дозволеною)
потужністю 35 кВт(кВА), величини якої по
площадках вимірювання та точках
продажу визначені додатком «Графік
зняття показників лічильників та
подання їх до Електропостачальної
організації», а відповідач оплачувати
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснювати інші платежі згідно з
умовами цього договору.

Пунктом 2.1. договору № 2731/3 від 27серпня
2007 року визначено, що при виконанні
умов цього договору, а також вирішенні
всіх питань, не обумовлених цим
договором, сторони зобов'язуються
керуватися ПКЕЕ та чинним
законодавством України.

11 вересня 2012 року представниками
позивача було знято контрольні
показники -091302,1 приладу обліку
відповідача, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

При цьому, в зв'язку з тим, що відповідач
не подав звіт використаної
електроенергії за вересень 2012 року,
розрахунок за цей місяць було
проведено на основі взятих показників.
Дане нарахування відповідач оплатив.

25 вересня 2012 року відповідач подав
позивачу заяву про розпломбування
приладу обліку з метою його заміни. 25
вересня 2012 року представниками
позивача було знято електролічильник
відповідача, виписаний наряд № 32 на
його заміну, та в даному наряді
зафіксовано показник - 093004,7.

Отже, за період з 11 вересня 2012 року по 25
вересня 2012 року було спожито 1702,6 кВт/г
електроенергії (093004,7-091302,1).

Оскільки новий електролічильник
відповідачу було встановлено 27 вересня
2012 року, а постачання електроенергії не
було припинено, тому за два дні
відсутності приладу обліку, на
підставі п. 6.20. ПКЕЕ, було проведено
нарахування по середньодобовому
споживанню, а саме, по обсягу
електроенергії, використаної за
попередній період, було визначено
середньодобове споживання.

Так, за попередній період відповідач
спожив 3000 кВт/г електроенергії (різниця
між звітом, поданим в серпні 2012 року та
листом-обходу від 11 вересня 2012 року).
Отже, середньодобове споживання
становить: 3000 кВт/г : 30,5 днів = 98 кВт/г.
Таким чином, середньодобове споживання
за два дні поточного періоду становить
196 кВт/г електроенергії, що і було
включено в розрахунок.

Згідно договору про спільне
використання технологічних мереж № СК
0039, акту розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін, додатку № 7-1 до договору,
розрахунок за відпущену
електроенергію проводиться і через
«контрольний» електролічильник
субспоживача, на основі його знятих
показників та поданих звітів. За даний
розрахунковий період субспоживач
використав 594 кВт/г електроенергії,
йому було проведено розрахунок за
виставлені кВт/г. А отже, дане
споживання було відмінусоване із
рахунку відповідача.

Таким чином, заборгованість по
електролічильнику № 0029314 в період з 11
вересня 2012 року по 27 вересня 2012 року
складає 1305 кВт/г електроенергії, що
становить 1235,44грн. (без ПДВ).

27 вересня 2012 року відповідачу було
встановлено новий трьохзонний
лічильник № 0061291 з показниками: Т1 -
011340,78, Т2 - 022242,49, ТЗ - 007484,03.

Проте, відповідач не оплачував за
використану електроенергію, не подавав
звітність спожитих кВт/г, а тому 19
жовтня 2012 року позивачем було виписано
наряд на відключення від
електропостачання відповідача та
виконано припинення постачання
електроенергії відповідача, а також, в
наряді зафіксовані показники приладу
обліку: Т1 - 11544,08, Т2 - 22596,96, ТЗ - 7697,79. На
підставі даних показників був
проведений розрахунок спожитих кВт/г
електроенергії, в результаті чого
заборгованість по електролічильнику №
0061291 в період з 27 вересня 2012 року по 19
жовтня 2012 року складає 772 кВт/г
електроенергії, що становить суму у
розмірі 737,18 грн. (без ПДВ).

Отже, враховуючи вищевказане,
заборгованість відповідача за спожиту
активну електроенергію за жовтень 2012
року становить суму у розмірі 2367,14 грн.
((1235,44грн.+737,18грн.) * 1,2(ПДВ)).

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті
11 Цивільного кодексу України
встановлюють, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного
кодексу України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 2.3.4. договору № 2731/3 від 27серпня
2007 року встановлено, що споживач
зобов'язується оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатків
«Порядок розрахунків» та «Графік
зняття показів лічильників та подання
їх до електропостачальної
організації» не пізніше 16 числа
щомісяця.

Отже, як вбачається з вищевикладеного,
а також матеріалів справи, відповідач
умови договору № 2731/3 від 27серпня 2007
року належним чином не виконав, а тому,
зобов'язаний сплатити позивачу
заборгованість за спожиту активну
електроенергію у сумі 2367,14 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 4.2.1. договору № 2731/3 від 27серпня
2007 року передбачено, що за внесення
платежів, передбачених пунктами 2.3.4. -
2.3.5. цього договору, з порушенням
термінів, визначених відповідним
додатком, відповідач сплачує позивачу
пеню у розмірі 0,8 % від суми боргу за
кожний день прострочення платежу, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
нараховується пеня. Сума пені, 3 % річних
та сума інфляційних втрат зазначаються
у розрахунковому документі окремим
рядком.

Отже, відповідач має сплатити на
користь позивача за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання пеню
у сумі 182,87 грн., три проценти річних у
сумі 59,13 грн. та інфляційні у сумі 11,84
грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення заборгованості за
перевищення договірних величин у сумі
2805,55 грн. суд зазначає наступне.

Стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, докази
повинні відповідати, зокрема, вимогам
належності та допустимості.

Однак, позивачем не доведено суду
належними та допустимими доказами
перевищення відповідачем у жовтні 2012
року договірної величини споживання
електричної енергії на 1477 кВт/г, а тому,
суд відмовляє у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості за перевищення
договірних величин у сумі 2805,55 грн.

Судовий збір покласти на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Одночасно, беручи до уваги заяву
відповідача про розстрочку виконання
рішення та враховуючи його скрутне
фінансове становище, суд дійшов
висновку розстрочити виконання
рішення строком на шість місяців зі
сплатою щомісячно заборгованості за
спожиту активну електроенергію у сумі
2367,14 грн., пені у сумі 182,87 грн., трьох
процентів річних у сумі 59,13 грн.,
інфляційних у сумі 11,84 грн., судового
збору у сумі 830,99 грн. рівними частинами.

Керуючись статтями 42, 43, 22, 43, 49, 78, 82, 821, 83,
84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - АДРЕСА_2, ід.
код НОМЕР_1 на користь публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» - м. Чернівці, вул.
Прутська, 23-А, код 00130760 - заборгованість
за спожиту активну електроенергію у
сумі 2367,14 грн., пеню у сумі 182,87 грн., три
проценти річних у сумі 59,13 грн.,
інфляційні у сумі 11,84 грн. та судовий
збір у сумі 830,99 грн., розстрочивши
виконання рішення строком на шість
місяців зі сплатою щомісячно рівними
частинами.

3. Відмовити у задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості за
перевищення договірних величин у сумі
2805,55 грн.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

У судовому засіданні 08 січня 2014 року
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення підписане та оформлене
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України 10 січня
2014 року.

Суддя О.С. Тинок