м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24164/13 17.01.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"доДержавної
наукової установи "Український
науково-дослідний інститут спирту і
біотехнології продовольчих
продуктів"простягнення 271617 грн. 86
коп.Представники: від позивача:
Кучкова Ю.В.- представник за
довіреністю № 91/2013/12/30-3 від 30.12.2013;від
відповідача: Оніщенко Ю.О. -
представник за довіреністю № 1 від
13.01.2014; Пінчук Н.М. -
представник за довіреністю № 3 від
16.01.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.12.2013 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства "Київенерго" з
вимогами до Державної наукової
установи "Український
науково-дослідний інститут спирту і
біотехнології продовольчих продуктів"
про стягнення заборгованості за
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 17.10.2013 № 8684001
у розмірі 271617 грн. 86 коп., в тому числі
258313 грн. 57 коп. основного боргу, 4375 грн. 89
коп. 3 % річних та 8928 грн. 40 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 17.10.2013 № 8684001
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію за період з 01.01.2013 по 01.10.2013, яка
станом на 01.10.2013 становить 258313 грн. 57
коп., крім того у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за договором
позивачем нараховано 8925,40 грн. 62 коп.
пені та 3 % річних у розмірі 4375 грн. 89 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 13.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/24164/13 та справу
призначено до розгляду на 27.12.2013.

20.12.2013 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

26.12.2013 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
позивача надійшли документи на
виконання вимог суду.

Розпорядженням в.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
27.12.2013 справу № 910/24164/13 передано
на розгляд судді Головіній К.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 27.12.2013 (суддя Головіна К.І.) справу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 17.01.2014.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 08.01.2014 справу
№ 910/24164/13 передано на розгляд судді
Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 08.01.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
прийнято до провадження.

15.01.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву та клопотання про розстрочку
виконання рішення.

У судове засідання 17.01.2014 з'явились
представники сторін, надали документи
на виконання вимог суду та пояснення по
суті справи.

Представник позивача надав пояснення
по суті справи, відповідно до яких в
повному обсязі підтримав заявлені
позовні вимоги.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких визнає заявлені позовні вимоги в
повному обсязі, а також просить суд
задовольнити, подане через відділ
діловодства суду, клопотання про
розстрочення виконання рішення.

Представник позивача заперечує проти
задоволення заявленого відповідачем
клопотання про розстрочку виконання
рішення

У судовому засіданні 17.01.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

17.10.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Київенерго»
(енергопостачальна організація за
договором) та Державною науковою
установою "Український
науково-дослідний інститут спирту і
біотехнології продовольчих продуктів"
(абонент за договором) укладено договір
на постачання теплової енергії у
гарячій воді № 8684001 (далі - договір).

Положеннями розділу 8 договору
встановлено, що договір набуває
чинності з дня його підписання та діє
до моменту його розірвання за
письмовою згодою сторін, рішення суду
або в іншому випадку, визначеному
чинним законодавством. Керуючись
статтею 631 Цивільного кодексу України,
сторони домовились про те, що дія цього
договору поширюється на
взаємовідносини, які фактично виникли
між сторонами з 01.01.2013.

Відповідно до пункту 1.1. договору
предметом договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах
передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку № 1 до договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

Відповідно до додатку № 3 до договору
розрахунки з енергопостачальною
організацією за відпущену теплову
енергію абонентом проводяться згідно з
тарифами, затвердженими розпорядчим
документом органу виконавчої влади, що
здійснює державне регулювання у сфері
теплопостачання - Національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг України (Закон
України від 09.07.2010 № 2479-VI). Згідно з цим
Законом, Постановою Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг України від 30.09.2011 № 116
затверджено тарифи на теплову енергію
виробництва ПАТ «Київводоканал» без
урахування ПДВ: для опалення 638,25 грн. (100
%).

В період дії тарифів договору можливе
змінення тарифів відповідно до
Постанов Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України та Національної комісії
електроенергетики України (пункт 3
додатку 3 до договору).

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 4 до договору, відповідно до
пункту 2 якого абонент щомісяця з 12 по 15
число самостійно отримує у Районному
відділі теплозбуту № 7 за адресою: вул.
Горького, буд. № 29, розрахункова група,
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ), та
платіжну вимогу-доручення, куди
включені вартість теплової енергії на
поточний місяць, з урахуванням
остаточного сальдо розрахунків на
початок розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 3 додатку до договору
сплату за вказаними в п. 2 цього додатку
документами, абонент виконує не
пізніше 25 числа поточного місяця, при
цьому: в разі, якщо абонент
розраховується за показниками
приладів обліку, йому пред'являється до
сплати заявлена кількість теплової
енергії на поточний місяць (згідно
додатку № 1 до договору). У випадку
перевищення фактичного використання
теплової енергії понад заявленого, ця
кількість перевищення самостійно
сплачується абонентом не пізніше 28
числа поточного місяця. У випадку, якщо
фактичне використання нижче від
заявленого,сплата проводиться за
фактичними показниками.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Як встановлено судом, позивачем було
поставлено відповідачу теплову
енергію на умовах, передбачених
укладеним між сторонами договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 17.10.2013 № 8684001.

Судом встановлено, що споживач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав взяті
на себе зобов'язання по оплаті
отриманої теплової енергії за період з
01.01.2013 до 01.05.2013, у зв'язку з чим в
останнього виникла заборгованість
перед постачальником за спожиту
теплову енергію у розмірі 258313 грн. 57
коп. Крім того, факт порушення умов
договору та позовні вимоги визнано
відповідачем (відзив від 14.01.2014 № 15-01/19).

Факт, обсяги, вартість поставленої
теплової енергії підтверджується
доданими до позовної заяви відомостей
обліку спожитої теплової енергії за
період з 01.01.2013 по 16.04.2013 та облікових
карток, за період з січня 2013 року по
квітень 2013 року

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості за спожиту теплову
енергію у розмірі 258313 грн. 57 коп., суд
вважає його обґрунтованим та
документально підтвердженим, у зв'язку
з чим вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за
використану теплову енергію за період
постачання теплової енергії з 01.01.2013 до
01.05.2013 у розмірі 258313 грн. 57 коп.
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді,
позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь пеню у
розмірі 8928 грн. 40 коп., нараховану за
період з 01.02.2013 по 31.05.2013, 3% річних в
розмірі 4375 грн. 89 коп. за період
прострочення, вказаний в розрахунку (з
01.02.2013 по 30.09.2013).

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до пункту 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» сплата
трьох процентів від простроченої суми
(якщо інший розмір не встановлений
договором або законом) не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно з пунктом 3.5 додатку 4 до
договору абоненту на суму боргу на
початок кожного розрахункового
періоду (місяця) електропостачальною
організацією нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми, обумовленої чинним
законодавством України.

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
(стягнення пені) відповідно до умов
пункту 3.5 додатку 4 до договору та
захисту майнових прав та інтересів
позивача, відповідно до норм статті 625
Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано
пеню та 3 % річних. Перевіривши наданий
позивачем арифметичний розрахунок
пені у розмірі 8928 грн. 40 коп. та 3 % річних
у розмірі 4375 грн. 89 коп., суд вважає його
обґрунтованим та таким, що відповідає
положенням договору та приписам
законодавства про порядок та строки
нарахування, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені у розмірі 8928 грн. 40 коп.,
нарахованої за період з 01.02.2013 по 31.05.2013,
та 3 % річних у розмірі 4375 грн. 89 коп.,
нарахованих за період прострочення з
01.02.2013 по 30.09.2013, підлягають задоволенню
у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.01.2014 представник
відповідача підтримав, заявлене у
відзиві на позовну заяву, клопотання
про розстрочення виконання рішення. В
обґрунтування заявленого клопотання
відповідач посилається на те, що
Державна наукова установа "Український
науково-дослідний інститут спирту і
біотехнології продовольчих продуктів",
є бюджетною науковою установою,
рішенням державної інспекції У
Шевченківському районі м. Києва від
20.04.2010 № 59/1507 внесена до Реєстру
неприбуткових організацій з ознакою
неприбутковості 0014, та 100 % фінансується
з державного бюджету. Відповідач також
вказує на те, що на 2013 рік установі
затверджені кошти в обсязі 4736 тис. грн.
на оплату пралі 3-х бюджетних одиниць.
Зміни до Паспорта бюджетної програми
на ці видатки було затверджено лише
14.06.2013. За надані послуги замовникам
відповідач має незначні суми коштів
власних надходжень, що обліковуються
на казначейському рахунку
спеціального фонду державного бюджету
і які стало можливо використовувати у
2013 році після затвердження паспорта
бюджетної програми. Проте використання
як загального, так і спеціального фонду
державного бюджету стало можливим лише
після затвердження Паспорта бюджетної
програми, а саме після 14.06.2013.
Несвоєчасне доведення бюджетних
призначень на 2013 рік, зменшення
бюджетного фінансування загального
фонду державного бюджету поточного
року на 97 відсотків та можливість
використовувати бюджетні кошти з
червня 2013 року, у зв'язку із
затвердженням змін до паспорта
бюджетної програми 14.06.2013, призвели до
критичного фінансового стану установи.
Крім того, у відповідача наявна
заборгованості із заробітної плати у
сумі 176,8 тис. грн., що підтверджується
Звітом з праці за січень-червень 2013
року, заборгованість зі сплати податку
на додану вартість та по платежах до
Пенсійного фонду по відшкодуванню
витрат на виплату пенсій, що
підтверджується доданими до відзиву
судовими рішеннями. Також відповідач
зазначає, що з лютого 2013 року та
щомісяця відповідач звертався з
листами до керівників Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, в яких інформував про
фінансовий стан відповідача, зокрема
звертав увагу на наявність
заборгованостей із заробітної плати
(176,8 тис. грн.), податку на додану
вартість (428 308,49 грн.), платежах до
Пенсійного фонду (380 727,52 грн.), а також
заборгованості за спожиту теплову
енергію (359 611,65 грн.).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
83 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Згідно з пунктом 7.1.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Положеннями пункту 7.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Проаналізувавши клопотання про
розстрочку виконання рішення та
враховуючи те, що заявником надано
докази на підтвердження наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення, а саме докази наявності
тяжкого фінансового стану боржника, з
урахуванням відсутності обґрунтованих
заперечень позивача проти розстрочки
виконання рішення та принципу
збалансованості матеріальних
інтересів сторін, суд вважає, що
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення є обґрунтованим.
Однак, розглянувши графік погашення
заборгованості суд зазначає, що він
містить загальну суму 271617 грн. 86 коп.,
тоді як загальна сума, що підлягає
стягненню з відповідача складає 277050
грн. 22 коп. (258313 грн. 57 - коп.
заборгованість за спожиту теплову
енергію, 8928 грн. 40 коп. - пеня, 7406 грн. 73
коп. - 3 % річних та 5432 грн. 36 коп. - судовий
збір), оскільки відповідно до норм
частин 2 та 6 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України в
резолютивній частині рішення
вказуються розміри сум, що підлягають
стягненню (основної заборгованості за
матеріальні цінності, виконані роботи
та надані послуги, неустойки, штрафу,
пені та збитків, а також штрафів
передбачених у пунктах 4 і 5 частини
другої статті 83 цього Кодексу), а також
вказується про розподіл судових витрат
між сторонами.

Суд вважає за необхідне розподілити
суму боргу, яка непередбачена графіком
заявника, у рівних частинах на кожний
період здійснення оплат, передбачених
графіком.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної наукової
установи "Український
науково-дослідний інститут спирту і
біотехнології продовольчих продуктів"
(03190, м. Київ, пров. Бабушкіна, буд. 3,
ідентифікаційний код 00334793) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 258313 (двісті п'ятдесят
вісім тисяч триста тринадцять) грн. 57
коп., пеню у розмірі 8928 (вісім тисяч
дев'ятсот двадцять вісім) грн. 40 коп., 3 %
річних у розмірі 4375 (чотири тисячі
триста сімдесят п'ять) грн. 89 коп. та 5432
(п'ять тисяч чотириста тридцять два)
грн. 36 коп. судового збору,

3. Розстрочити виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
17.01.2014 у справі № 910/24164/13 на 12 місяців,
встановивши наступний порядок оплати:

- січень 2014 року - 23087 грн. 52 коп.;

- лютий 2014 року - 23087 грн. 52 коп.;

- березень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- квітень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- травень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- червень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.

- липень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- серпень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- вересень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- жовтень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- листопад 2014 року - 23087 грн. 51 коп.;

- грудень 2014 року - 23087 грн. 51 коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 22.01.2014

Суддя
І.М. Отрош