ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 р.
Справа № 923/1787/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного
товариства "Фото Таврії" м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.
Херсон

про усунення перешкод в користуванні
шляхом виселення

за участю представників сторін:

від позивача - директор Чичибая В. Г.

від відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1

Приватне акціонерне товариство "Фото
Таврії" (позивач) звернулося з позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(відповідач) і просить зобов'язати
відповідача усунути приватному
акціонерному товариству «Фото Таврії»
перешкоди у користуванні належними
йому приміщеннями, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
невиконанням відповідачем вимог ч.1 ст.
785 ЦК України та неповерненням
орендованого майна після припинення
договору оренди від 22.04.2010року. Крім
того, позивач посилається на те, що
орендоване майно відповідач передає
в суборенду без згоди позивача.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
обґрунтовуючи свої заперечення тим,
що він виконує умови договору та
сплачує орендну плату особисто
директору позивача, а відповідно до
вимог закону та договору майно
вважається поверненим з моменту
підписання сторонами акта
приймання-передачі. Вимоги про
усунення перешкод шляхом виселення не
ґрунтуються на умовах укладеного між
сторонами договору.

Крім того, відповідач в засіданні суду
пояснив, що він використовує
орендовані приміщення лише частково,
оскільки майже 50 кв.м. площі нежилих
приміщень, зазначених в договорі
оренди, з дозволу позивача
використовує брат директора позивача
ОСОБА_3 Ніякі договори суборенди з ним
відповідач не укладав, оскільки ці
приміщення були зайняті ОСОБА_3 як
акціонером, що володіє 40% акцій
акціонерного товариства.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані до справи докази,
заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

22 квітня 2010року між закритим
акціонерним товариством "Фото Таврії",
яке відповідно до Закону України «Про
акціонерні товариства» перейменоване
на приватне акціонерне товариство
"Фото Таврії", (позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач)
укладено договір оренди згідно з яким
в користування відповідача на умовах
оренди позивач передав нежитлове
приміщення площею 75 кв.м. розташоване
на 1 поверсі будинку АДРЕСА_1.

Актом приймання-передачі від 22.04.2010
року підтверджується факт передачі
майна в користування відповідача.

Строк дії договору відповідно до
пункту 4.1 сторони узгодили 1 рік з
моменту підписання акту
приймання-передачі, та зазначили
пунктом 4.2, що в разі якщо ні одна із
сторін в строк до 30 днів до закінчення
дії договору не заявить про наміри
його розірвання, договір автоматично
пролонгується на той же строк, що
зазначено договором.

Позивач посилається на те, що
відповідно до пункту 4.2 договору
оренди договір було пролонговано до
22.04.2013року. Позивач повідомив
відповідача про те, що строк договору
оренди від 22.04.2010року не буде
продовжуватися та запропонував в
строк до 22.04.2013року звільнити
орендоване майно і повернути його за
актом приймання-передачі в
користування позивача.

Так як майно відповідач не повернув,
позивач звернувся з позовом про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення відповідача із
орендованих приміщень.

Відповідно до ч.2 ст.291 ГК України
договір оренди припиняється у разі:
закінчення строку на який його було
укладено; викупу (приватизації) об'єкта
оренди; ліквідації суб'єкта
господарювання-орендаря; загибелі
(знищення) об'єкта оренди.

Частина 1 статті 785 ЦК України, на яку
посилається позивач в позовній заяві,
закріплює обов'язок наймача у разі
припинення договору найму негайно
повернути майно наймодавцеві у стані, в
якому воно було отримано, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в
договорі.

При укладені договору від 22.04.2010року
сторони пунктами 6.2, 7.1.8 також погодили
порядок повернення майна після
закінчення дії договору або його
дострокового розірвання за актом
приймання-передачі.

Таким чином, відповідно до умов
договору та вимог ч.1 ст. 785 ЦК України
правовими наслідками припинення
договору оренди є його негайне
повернення орендодавцю за актом
приймання-передачі.

Позивачем заявлені вимоги про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення без посилання
на відповідні норми матеріального
права..

Суд зазначає, що витребування
власником свого майна із чужого
незаконного володіння здійснюється
шляхом подання до суду віндикаційного
позову відповідно до ст. 387 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України
відповідачем за віндикаційним позовом
є особа, яка незаконно володіє майном,
тобто заволоділа майном без
відповідної правової підстави.
Незаконність володіння майном
відповідачем повинна бути доведена
позивачем у суді, оскільки
законодавство презюмує добросовісне
(правомірне) володіння чужим майном,
якщо інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Матеріально-правова вимога позивача у
позові про усунення перешкод в
користуванні майном повинна мати
відповідні підстави, що тягнуть за
собою правові наслідки. Зазначені в
позові підстави повинні
підтверджувати право власності
позивача на майно, факт вибуття майна
із його володіння без відповідних
підстав та наявність майна у
незаконному володінні відповідача, а
також відсутність у відповідача
правових підстав для володіння майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном (негаторний
позов).

Як і віндикаційний, негаторний позов є
речово-правовим і може застосовуватися
лише у випадку відсутності між
позивачем та відповідачем
зобов'язальних відносин та бути
поданим щодо індивідуально
визначеного майна.

Якщо правовідносини між позивачем та
відповідачем є договірними, ні
віндикаційний, ні негаторний позови
задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33 ГПК
України судочинство в господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. При цьому, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Ці докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріалами справи доведено, що між
сторонами існують договірні
правовідносини щодо оренди нерухомого
майна, які регулюються параграфом 5
глави 30 Господарського Кодексу України
та главою 58 Цивільного Кодексу України,
якими встановлені правові наслідки у
разі припинення орендних
правовідносин, тому позовні вимоги
позивача про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом виселення
відповідача із нежилих приміщень не
ґрунтуються на вимогах закону та
договору.

Крім того, позивач не зазначає, із яких
саме приміщень, якою площею він просить
відповідача усунути перешкоди шляхом
виселення.

В той же час, позивач не заперечує того
факту, що частину приміщень, які є
предметом договору оренди укладеного з
відповідачем, використовує брат
директора позивача ОСОБА_3, який чинить
йому перешкоди в доступі до приміщень.
Таким чином, виселенням відповідача
позивач не поновить свої права і
охоронювані законом інтереси в
розумінні ст. 2 ГПК України, статей 15, 16
ЦК України, статті 20 ГК України щодо
володіння переданим в оренду
відповідачу майном, оскільки більша
частина нежилих приміщень не
знаходиться в користуванні
відповідача і за посиланням
відповідача у нього відсутні будь-які
господарські правовідносини з ОСОБА_3

На підставі вищезазначених норм права
позовні вимоги позивача про усунення
перешкод в користуванні майном, шляхом
виселення задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України відносяться на позивача.

В засіданні оголошувалася вступна та
резолютивна частина рішення.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд-

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 29 січня 2014р.

Суддя
З.І. Ємленінова