ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року Справа № 5019/3/12

Колегія суддів Вищого господарського
суду України у складі:

Головуючого судді
Кузьменка М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірми

"Технопромбудсервіс"

на рішення
господарського суду Рівненської
області від

13.09.2013 р. та постанову
Рівненського апеляційного

господарського суду
від 27.11.2013 р.

у справі № 5019/3/12
господарського суду Рівненської
області

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірми

"Технопромбудсервіс"

до Територіального
управління Державної судової

адміністрації в
Рівненській області

третя особа Головне управління
Державної казначейської служби

України в
Рівненській області

про стягнення 189 121,01
грн.

за участю представників:

ТОВ - фірми "Технопромбудсервіс" - не
з'явилися;

ТУ ДСА в Рівненській області - Петрів
Н.М.;

ГУ Державної казначейської служби
України в Рівненській області - не
з'явилися;

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма
"Технопромбудсервіс" звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовом та просило суд, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, стягнути з відповідача
- Територіального управління Державної
судової адміністрації в Рівненській
області 189 121,01 грн., у т.ч. 134 567,00 грн.
основної заборгованості, 15 462,30 грн.
процентів річних та 39 091,71 грн. збитків
від інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за умовами контракту № 137
від 12.09.2006 р. в частині повної та
своєчасної оплати виконаних робіт (т.1
а.с.6-7).

Відповідач у справі - ТОВ - фірма
"Технопромбудсервіс" у відзиві на позов
проти задоволення заявлених вимог
заперечував, посилаючись на те, що:

- виконані позивачем роботи повністю
оплачені відповідачем;

- додаткові роботи відповідачем не
замовлялись, додаткової угоди про
зміну ціни договору укладено не було
(т.1 а.с.41-43).

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 13.09.2013 р. у
задоволенні позову відмовлено
повністю (т.2 а.с.102-105).

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що:

- виконані позивачем роботи
оплачені відповідачем в повному
обсязі;

- додаткової угоди про зміну ціни
договору укладено не було та
додаткових робіт позивач не виконував;

- умовами чинного законодавства не
передбачена можливість укладення угод,
що передбачають витрачання державних
коштів, без проведення процедури
закупівель.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013 р.
рішення господарського суду
Рівненської області від 13.09.2013 р.
залишено без змін (т.2 а.с.163-171).

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою та просить їх
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права (т.2 а.с.178-184).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваного судового акт, знаходить
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Під час вирішення спору по суті та
перегляду прийнятого рішення в
апеляційному порядку, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлені
наступні обставини.

12.09.2006 р. між сторонами у справі
укладено контракт № 137, згідно умов
якого підрядник на свій ризик власними
і залученими силами і засобами виконує
роботи, що передбачені
проектно-кошторисною документацією,
здійснює випробування змонтованого
устаткування на об'єкті замовника
(п. 1.1.).

Судами правильно визначено, що
укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
підряду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України
за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Зазначений договір, в силу ст. ст. 173-175
ГК України, є підставою для виникнення
у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Умовами контракту (п.1.2) визначений
термін виконання робіт підрядником:
вересень 2006 року - жовтень 2007 року.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2., 2.5. контракту,
вартість робіт по договірній ціні
складає 549 757,02 грн., що підтверджується
погодженим кошторисом, в тому числі
виконання робіт в 2006 році на суму 37 039,00
грн., а виконання в 2007 році - 512 718,02 грн.
Загальна вартість робіт визначається
під час будівництва та корегується
підрядником по узгодженню з
замовником. Зміна договірної ціни
обґрунтовується розрахунками і
оформляється сторонами шляхом
укладання додаткових угод.

Всі зміни і доповнення до цього
контракту дійсні, якщо вони виконані в
письмовій формі та підписані
уповноваженими особами сторін (п. 9.3
Контракту).

Судами встановлено, що вартість
будівельних робіт, виконаних позивачем
протягом 2006-2007 років, в обсязі,
обумовленому контрактом, сплачена
відповідачем в повному розмірі.

Разом з тим, позивач зазначає, що
сторони досягли згоди про необхідність
виконання додаткових робіт та погодили
їх вартість. Вказані роботи, за
твердженням позивача, були ним
виконані протягом 2008 року та, за актом
приймання виконаних підрядних робіт
від 31.12.2008 р. прийняті відповідачем.
Вартість виконаних робіт за
твердженням позивача складає 134
567,00 грн., про що вказано в акті
приймання виконаних підрядних робіт за
грудень 2008 року.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача оплатити роботи
на суму 134 567,00 грн., виконання та
прийняття яких оформлено актом
приймання виконаних підрядних робіт за
грудень 2008 року.

Заявлені вимоги правомірно визнані
судами необгрунтованими.

Так, в силу ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини
між юридичними особами укладаються у
письмовій формі.

Крім того, в силу п. 84 Постанови КМУ № 274
вiд 28.03.2008 р. "Про здійснення закупівель
товарів, робіт і послуг за державні
кошти", договір про закупівлю
укладається у письмовій формі
відповідно до положень Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України. Забороняється
укладення договорів, які передбачають
витрачання державних коштів без
проведення процедури закупівель.

В подальшому порядок закупівлі
товарів, робіт і послуг за державні
кошти було врегульовано Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2008 р.
№ 921 "Про затвердження Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти", згідно п. 84 якої
укладення договору про закупівлю
здійснюється у письмовій формі
відповідно до положень Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України.

Також, відповідно до п. 5 Постанови
Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 р.
№ 668 "Про затвердження Загальних умов
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві",
договір підряду укладається у
письмовій формі.

Між тим, судами встановлено, що
документальних доказів існування між
сторонами договірних відносин,
оформлених у вигляді двостороннього
договору (додаткова угода, тощо), які б
обумовлювали виконання будівельних
робіт у 2008 році, позивачем суду не
подано.

Крім того, передбачена постановою
Кабінету Міністрів України № 274
вiд 28.03.2008 р. процедура закупівлі не
проводилась.

Судами також врахований зміст листа
Голови Рокитнівського районного суду,
згідно якого роботи у 2008 році на об'єкті
взагалі не виконувались.

При цьому, правильним є висновок суду
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, про те, що акт
виконаних будівельних робіт, як
самостійний документ, не є належним
доказом існування у сторін договірних
відносин, оформлених у письмовому
вигляді та підтверджених проведеними
процедурами державної закупівлі, як
того вимагає законодавство, а отже,
позивачем не доведений факт виконання
робіт у 2008 році, за які мають бути
сплачені кошти з державного бюджету.

Доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
відхиляє, оскільки наведені у
касаційній скарзі обставини та
заперечення були предметом
дослідження у судах попередніх
інстанцій та їм дана відповідна
правова оцінка.

Крім того, відповідно до ст. 1117 ГПК
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, підстави для зміни
чи скасування постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.11.2013 р., якою залишено без змін рішення
господарського суду Рівненської
області від 13.09.2013 р., відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія
суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013 р. у
справі № 5019/3/12 господарського суду
Рівненської області залишити без змін,
а касаційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю фірма
"Технопромбудсервіс" - без задоволення.

Головуючий суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Палій В.М.