ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

16 січня 2014 року
Справа № 913/3131/13

Провадження №4/913/3131/13

За позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", м. Ровеньки
Луганської області

до відповідача Державного
підприємства "Донбасантрацит", м.
Красний Луч Луганської області

про стягнення 78531 грн. 18 коп.

Суддя Старкова Г.М

Секретар судового засідання Макаренко
В.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - Бондаренко В.А.,
довіреність № ББУ/РА65/ВП/14 від 04.01.2014;

від відповідача - Савін С.М.,
довіреність № 1-1/2619 від 23.12.2013.

Обставини справи: позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача на
свою користь заборгованості за надані
послуги з експлуатації під'їзних колій
в розмірі 78 531 грн. 18 коп. відповідно до
договору №211-8ра від 30.12.2011.

Представник позивача 23.12.2013 подав суду
заяву відповідно до ст. 22 ГПК України,
про збільшення позовних вимог, в якій
просить суд стягнути з відповідача за
даним позовом заборгованість в сумі 69
890 грн. 67 коп., пеню в сумі 5232 грн. 21 коп.,
3% річних в сумі 3518 грн. 90 коп., а всього
78641 грн. 78 коп.

Вказана заява про збільшення розміру
позовних вимог, здана до суду 23.12.2013,
прийнята судом, як така, що не
суперечить ст. 22 ГПК України. Отже,
позовними вимогами у справі слід
вважати: вимоги про стягнення з
відповідача на свою користь
заборгованості за надані послуги з
експлуатації під'їзних колій в сумі 69890
грн. 67 коп., пені в сумі 5232 грн. 21 коп., 3%
річних в сумі 3518 грн. 90 коп., а всього 78641
грн. 78 коп. (з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог).

Представник відповідача 23.12.2013 подав
суду заперечення на позовну заяву від
23.12.2013, в якому визнав позовні вимоги
частково в частині основного боргу в
сумі 69890 грн. 66 коп., в задоволенні
позовних вимог про стягнення 3% річних
і пені просить відмовити через
необґрунтованість.

Також відповідач у запереченні вказує
на те, що позовні вимоги про стягнення
пені є необґрунтованими, оскільки
умовами спірного договору не
передбачено нарахування пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення платежу за
надані послуги.

Представник відповідача 16.01.2014 подав
суду клопотання, в порядку ст. 22 ГПК
України, яким просить суд долучити до
матеріалів справи надані документи.
Дане клопотання судом розглянуте,
задоволене та надані документи
долучені до матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представника позивача та
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини справи,
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення спору, господарський суд,

в с т а н о в
и в:

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на наступне.

Між ДП «Донбасантрацит» (надалі -
Замовник, відповідач) та ТОВ «ДТЕК
Ровенькиантрацит» (надалі - Виконавець,
позивач) укладено договір про надання
послуг зі зважування і дозування
вагонів № 211-8 ра від 30.12.2011 (надалі-
Договір), відповідно до якого
Виконавець бере на себе зобов'язання з
надання послуг зі зважування і
дозування вагонів з вантажем на
залізничних вагах Виконавця на станції
Красний Луч парк 3 км, а Замовник бере на
себе зобов'язання зі сплати отриманих
від Виконавця послуг згідно умов
Договору (п.1.1, п.1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору
кінцевий розрахунок проводиться на
підставі фактично наданих послуг
згідно розрахунків та підписаних актів
виконаних робіт (послуг) до 25 числа
наступного місяця.

Позивач у позові вказує на те, що на
виконання прийнятих зобов'язань згідно
з Договором за період з січня 2012 року
по березень 2012 року ним були надані
послуги, а відповідачем прийняті
послуги, що підтверджується наступними
актами приймання-передачі виконаних
послуг: акт приймання-передачі
виконання послуг зі зважування і
дозування вагонів №б/н від 31.01.2012; акт
приймання-передачі виконання послуг зі
зважування і дозування вагонів №б/н
від 29.02.2012; акт приймання-передачі
виконання послуг зі зважування і
дозування вагонів №б/н від 31.03.2012.

Вказані вище послуги були прийняті
відповідачем, про що свідчать підписи
уповноважених осіб на актах
приймання-передачі виконання послуг зі
зважування і дозування вагонів
(а.с.13,15,17).

Для оплати наданих послуг відповідачу
були направлені наступні рахунки:
рахунок № 8 від 31.01.2012 на суму 33984,32 грн.;
рахунок № 15 від 29.02.2012 на суму 36789,68 грн.;
рахунок № 23 від 31.03.2012 на суму 19116,67
грн.(а.с.14,16,18).

Відповідач свої зобов'язання за
Договором виконав не в повному обсязі,
провів часткову оплату за надані
позивачем послуги на суму 20000,00 грн. за
період з січня 2012 року по березень 2012
року , тому залишок заборгованості
відповідача перед позивачем за надані
послуги складає 69890 грн. 67 коп. ( з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог).

Також, позивач на підставі ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, нарахував
та заявив до стягнення з відповідача 3%
річних в сумі 3518 грн. 90 коп. за період з
26.02.2012 по 11.11.2013, відповідно наданого
позивачем розрахунку(а.с.35-37) ( з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог).

Позивач, посилаюсь на п.4.2 Договору,
ст.ст.231,232 Господарського кодексу
України та ст.ст.1,3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
нарахував відповідачу пеню в сумі 5232
грн. 21 коп. за період з 26.02.2012 по 26.10.202,
згідно наданого позивачем до позову
розрахунку (а.с.8-9).

Виходячи з наведеного, позивач
звернувся до суду і за даним позовом за
яким просить стягнути з відповідача на
свою користь заборгованості за надані
послуги з експлуатації під'їзних колій
в сумі 69890 грн. 67 коп., пені в сумі 5232 грн.
21 коп., 3% річних в сумі 3518 грн. 90 коп., а
всього 78641 грн. 78 коп. (з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог).Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач посилається на умови договору
про надання послуг зі зважування і
дозування вагонів № 211-8ра від 30.12.2011 та
положення ст.ст. 526, 530, 610, 625ЦК України,
ст.ст.193,231,232 ГК України.

Відповідач запереченням на позовні
вимоги розмір позовних вимог визнав
частково, з підстав, викладених у
запереченні.

Оцінивши доводи представників сторін у
їх сукупності, суд вважає позов
обґрунтованим та таким, що підлягає до
задоволення частково з огляду на
наступне.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи, між ДП
«Донбасантрацит» (надалі - Замовник,
відповідач) та ТОВ «ДТЕК
Ровенькиантрацит» (надалі - Виконавець,
позивач) укладено договір про надання
послуг зі зважування і дозування
вагонів № 211-8 ра від 30.12.2011 (надалі-
Договір).

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 ГК України, є господарський договір.

Вказаний вище договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 173 Господарського
кодексу України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку, а саме: виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
законами України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарські
зобов'язання, які є одним із видів
господарських зобов'язань, - це
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України, з урахуванням особливостей.

Відповідно до умов Договору Виконавець
бере на себе зобов'язання з надання
послуг зі зважування і дозування
вагонів з вантажем на залізничних
вагах Виконавця на станції Красний Луч
парк 3 км, а Замовник бере на себе
зобов'язання зі сплати отриманих від
Виконавця послуг згідно умов Договору
(п.1.1, п.1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору кінцевий
розрахунок проводиться на підставі
фактично наданих послуг згідно
розрахунків та підписаних актів
виконаних робіт (послуг) до 25 числа
наступного місяця.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до приписів статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено,
що одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк /термін/ виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання прийнятих зобов'язань згідно
з Договором за період з січня 2012 року по
березень 2012 року ним були надані
послуги, а відповідачем прийняті
послуги, що підтверджується наступними
актами приймання-передачі виконаних
послуг: акт приймання-передачі
виконання послуг зі зважування і
дозування вагонів №б/н від 31.01.2012; акт
приймання-передачі виконання послуг зі
зважування і дозування вагонів №б/н
від 29.02.2012; акт приймання-передачі
виконання послуг зі зважування і
дозування вагонів №б/н від
31.03.2012(а.с.13,15,17)..

Як підтверджується матеріалами справи
та не спростовано відповідачем,
позивачем були надані вищевказані
послуги, що підтверджується актами
приймання-передачі виконання послуг зі
зважування і дозування вагонів, які
підписані уповноваженими
представниками сторін без доповнень та
зауважень, скріплені печатками їх
підприємств.

Вказані вище послуги були прийняті
відповідачем, про що свідчать підписи
уповноважених осіб на актах
приймання-передачі виконання послуг зі
зважування і дозування вагонів
(а.с.13,15,17).

Для оплати наданих послуг відповідачу
були направлені наступні рахунки:
рахунок № 8 від 31.01.2012 на суму 33984,32 грн.;
рахунок № 15 від 29.02.2012 на суму 36789,68 грн.;
рахунок № 23 від 31.03.2012 на суму 19116,67
грн.(а.с.14,16,18).

Відповідачем оплата наданих послуг
здійснена частково, у зв'язку з чим за
розрахунком позивача заборгованість
відповідача перед позивачем за надані
послуги згідно умов договору про
надання послуг зі зважування і
дозування вагонів № 211-8 ра від 30.12.2011
утворилась заборгованість в сумі 69890
грн. 67 коп. ( з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог).

Відповідачем вказаний факт не
спростований.

Відповідно до статті 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.
Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В даному випадку відповідачем доказів
належного виконання зобов'язань щодо
оплати за отримані послуги згідно
договору про надання послуг зі
зважування і дозування вагонів № 211-8 ра
від 30.12.2011 не надано.

Виходячи з наведених вище обставин
слід зазначити, що на момент звернення
позивачем до суду із даним позовом, у
останнього виникло право вимоги
заборгованості за надані послуги в
сумі 69890 грн. 67 коп. ( з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог), у зв'язку з чим позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 3518 грн. 90 коп. за період з 26.02.2012 по
11.11.2013, відповідно наданого позивачем
розрахунку ( з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних
вимог)(а.с.35-37) слід зазначити наступне.

В силу приписів статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Виходячи з наведених норм чинного
законодавства слід визначити, що
нарахування позивачем 3% річних за
вказаний період з у зв'язку із
прострочкою сплати грошового
зобов'язання, яке було припущено
відповідачем є правомірним, у зв'язку з
чим позовні вимоги в частині стягнення
3% річних в сумі 3518 грн. 90 коп. за період з
26.02.2012 по 11.11.2013, відповідно наданого
позивачем розрахунку (з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог)слід задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача пені в
сумі 5232 грн. 21 коп. (згідно акту від
31.01.20122 в сумі 1050,73 грн. за період з 26.02.2012
по 22.03.2012; згідно акту від 29.02.2012 в сумі
2751,66 грн. за період з 26.03.2012 по 26.09.2012 ;
згідно акту від 31.03.2012 в сумі 1429,82 грн. за
період з 26.04.2012 по 26.10.2012) слід вказати на
наступне.

Вказана сума позивачем нарахована як
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договорами-заявками
перевезення.

Виходячи зі змісту статей 546,548,549 ЦК
України, зобов'язання може
забезпечуватися відповідно до закону
або умов договору неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Стаття 231 ГК України передбачає, що у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується
за рахунок Державного бюджету
України чи за рахунок державного
кредиту, штрафні санкції
застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості
неякісних (некомплектних) товарів
(робіт, послуг);

за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються
у відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Таким чином, однією статтею
встановлено дві бази нарахування пені.

Системний аналіз даної норми свідчить,
що законом визначено два способи
нарахування пені, а саме - за
невиконання зобов'язання в натурі
стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка
вартості товарів (робіт, послуг), з
яких допущено прострочення виконання
за кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості (за
умови якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки). Та за порушення грошових
зобов'язань штрафні санкції
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Даний спосіб нарахування штрафних
санкцій за невиконання грошових
зобов'язань цілком узгоджується з
положеннями ст.549 Цивільного кодексу
України, ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».

За спірним договором про надання
послуг зі зважування і дозування
вагонів № 211-8 ра від 30.12.2011 у
відповідача перед позивачем відсутній
обов'язок виконати зобов'язання в
натурі (поставити товар, надати
послуги), він має сплатити кошти і не
сплатив їх. Тобто відповідач порушив
саме грошове зобов'язання.

Стаття 551 Цивільного кодексу України
визначає, що якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Вищезазначені акти цивільного
законодавства не визначають
конкретного відсотку, який має
нараховуватись, це мають встановити
сторони у договорі.

Статтею 6 ЦК України також передбачено,
що сторони мають право укласти договір,
врегулювавши відносини на свій розсуд,
навіть якщо такий договір не
передбачений законодавством але не
суперечить йому.

Разом з цим, спеціальним законом, що
регулює договірні правовідносини між
платними і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань є Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».
Вказаним законом передбачено, що закон
регулює договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Але, сторонами у договорі про надання
послуг зі зважування і дозування
вагонів № 211-8 ра від 30.12.2011 не визначена
міра відповідальності за несвоєчасний
розрахунок.

З огляду на викладене у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення пені в
сумі 5232 грн. 21 коп. слід відмовити.

Суд вважає, вимоги позову слід
задовольнити частково та стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за надані послуги в
сумі 69890 грн. 67 коп., 3% річних в сумі 3518
грн. 90 коп. (з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог), та
вважати їх такими, що підлягають
задоволенню повністю, оскільки вони
підтверджені матеріалами справи, та
підлягають стягненню з відповідача.

У судовому засіданні 16.01.2014 оголошена
вступна та резолютивна частини
рішення.

Відповідно до ст.ст. 44,49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати зі сплати судового збору у сумі
1720 грн. 50 коп. покладаються на
відповідача, оскільки позивачем
сплачений мінімальний розмір судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и
в :

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" до Державного
підприємства "Донбасантрацит" про
стягнення 78641 грн. 78 коп. задовольнити
частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Донбасантрацит", вул.Косіора,10, м.
Красний Луч Луганської області, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", вул. Комуністична,6,
м. Ровеньки Луганської області, , заборгованість за надані
послуги в сумі 69890 грн. 67 коп., 3% річних в
сумі 3518 грн. 90 коп., витрати зі сплати
судового зборі в сумі 1720 грн. 50 коп.,
видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог
щодо стягнення пені відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського
процесуального кодексу України
рішення може бути оскаржено до
апеляційної інстанції протягом
десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та
підписання рішення - 21.01.2014.

Суддя
Г.М.Старкова