донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

14.01.2014 р. справа №20/4

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:
Сгара Е.В. Будко Н.В.,
Москальової І.В. при секретарі судового
засідання: за участю представників
сторін: від позивача: від відповідача:
від держвиконавця: Задорожної А.Г.
не прибув Масюріна Г.Ю. - довір. Хноєв
С.Г. - довір. розглянувши апеляційну
скаргу на ухвалу господарського
судуДержавного підприємства
«Регіональні електричні мережі», м.
Вишгород в особі Донецької філії,
м.Донецьквід12.12.2013р.у справі№ 20/4(суддя
Зекунов Е.В.) за позовом до відповідача
про за скаргою на дії (бездіяльність)
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі», м. Вишгород в особі
Донецької філії, м.Донецьк Державного
підприємства "Шахта №13-Біс", м.Донецьк
стягнення 10 428 328,81 грн. Державного
підприємства "Шахта №13-Біс", м.Донецьк
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
м.Київ В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Шахта №13-БІС"
звернулось із скаргою до
господарського суду Донецької області
на дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, в якій скаржник просив
частково скасувати постанову про арешт
коштів боржника від 21.08.2012 року у
виконавчому провадженні №21345350 в
частині накладення арешту на кошти на
рахунках: № 3, в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805 та
№2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 12.12.2013р. вищевказану скаргу
задоволено, визнано недійсною
постанову про арешт коштів боржника
від 21.08.2012 року у виконавчому
провадженні №21345350 в частині
накладення арешту на кошти на рахунках:
№ 3, в ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", МФО 380805 та №2520 в
Донецькому РУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО
335496 та арешт коштів, що знаходяться на
рахунках: № 3, в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", №2520 в
Донецькому РУ ПАТ КБ "Приватбанк" знято.

Не погодившись з ухвалою місцевого
господарського суду, Державне
підприємство «Регіональні електричні
мережі», м. Вишгород в особі Донецької
філії, м. Донецьк звернулось до
Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду Донецької
області від 12.12.2013р. по справі №20/4,
відмовити у задоволенні скарги ДП
«Шахта №13-Біс».

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, скаржник зазначає, що у суду
були відсутні поважні причині для
поновлення пропущеного строку на
подання скарги на дії державної
виконавчої служби та той факт, що Закон
України «Про виконавче провадження» не
передбачає обмежень щодо накладання
арешту на будь-які кошти, що
знаходяться на рахунках боржника в
залежності від їх призначення, а також
на відсутність принципу юридичної
визначеності, оскільки аналогічна за
змістом та предметом скарга судом вже
розглядалась та була залишена без
задоволення.

Представник позивача у судове
засідання 14.01.2014р. не прибув, хоча про
час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України та відповідача
заперечили проти задоволення
апеляційної скарги, вважають ухвалу
господарського суду Донецької області
від 12.12.2013р. по справі 20/4 обґрунтованою,
законною та просять залишити її без
змін.

Фіксування судового засідання
апеляційної інстанції здійснювалось
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу у порядку,
встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються в
порядку, встановленому цим Кодексом та
Законом України «Про виконавче
провадження».

У відповідності до ст.116 Господарського
процесуального кодексу України
виконання рішення суду здійснюється на
підставі виданого ним наказу, який є
виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі Закон),
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За приписами ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі документи, в тому числі
накази господарських судів.

Рішенням господарського суду від
01.03.2010р. по справі № 20/4 з Державного
підприємства "Шахта № 13-БІС" на користь
Державного підприємства "Регіональні
електричні мережі", в особі Донецької
філії стягнуто: 9910018,08 грн. - суму боргу
за спожиту активну електричну
електроенергію, 72535,15 грн. - суму боргу
за реактивну електричну енергію, 381883,08
грн. - суму пені, 63892,50 грн. - суму боргу за
перевищення договірних величин, 25500,00
грн. - суму держмита, 236,00 грн. - суму
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. На
виконання рішення, у відповідності до
ст.116 Господарського процесуального
кодексу України, було віддано
відповідний наказ від 16.03.2010р.

Державним виконавцем було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 13.09.2010 рок ВП №21345350 з
примусового виконання наказу
господарського суду Донецької області
№20/4 від 16.03.2010р.

В процесі виконання вищевказаного
рішення суду державним виконавцем
винесено постанову про арешт коштів
боржника ВП №21345350 від 21.08.2012р., якою,
зокрема накладено арешт на кошти на
розрахункових рахунках:

- №№ 3; в ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль", МФО 380805;

- №2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496.

Не погодившись із зазначеною
постановою про арешт коштів ВП №21345350
від 21.08.2012р. в частині накладення арешту
на вищевказані рахунки, державне
підприємство "Шахта №13-БІС" звернулось
із скаргою до господарського суду
Донецької області. Під час звернення до
суду, скаржник заявив клопотання про
поновлення пропущеного строку на
подання заяви за нововиявленими
обставинами. У поясненнях, наданих у
судовому засіданні 04.12.2013р., скаржник
зазначив, що у вказаному клопотанні
допущено помилку та просив вважати
вірним клопотання про пропущення
строку на подачу скарги, обґрунтовуючи
його довгостроковим розглядом
обслуговуючими банками заяв про зняття
арешту з рахунків та зверненням до
Міністерства юстиції України, що
зафіксовано відповідним протоколом
судового засідання від 04.12.2013р. З огляду
на наведене, суд першої інстанції вірно
визнав причини пропуску строку на
подання скарги поважними та відновив
зазначений процесуальний строк
державному підприємству "Шахта №13-БІС".

Як вбачається з матеріалів справи,
вищезазначені рахунки на які було
накладено арешт мають наступне
призначення:

- №3 - "для розрахунку з УПСЗН по
відшкодуванню компенсації
постраждалим внаслідок ліквідації
аварії на ЧАЕС", № - "для
відшкодування по лікарняним листам за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування" в ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль", МФО 380805 - довідка ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" від 03.12.2013р. (а.с.32 матеріалів
оскарження ухвали);

- №2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 334596 - для розрахунку з
УПСЗН по відшкодуванню компенсації
постраждалим внаслідок ліквідації
аварії на ЧАЕС - довідка ПАТ КБ
"Приватбанк" від 03.12.2013р. (зворотна
сторінка а.с.31 матеріалів оскарження
ухвали).

Тобто, вищевказані рахунки мають
спеціальний режим використання.

Статтею 46 Конституції України
визначено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" (ч.2
ст.21) встановлено, що страхові кошти,
зараховані на окремий поточний рахунок
у банку або на окремий рахунок в органі,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
можуть бути використані
страхувальником виключно на надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг застрахованим
особам. Страхові кошти, зараховані на
окремий рахунок, не можуть бути
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів, на стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до закону.

Частиною 1 статті 72 Закону України "Про
виконавче провадження" також
встановлено, що на допомогу по
державному соціальному страхуванню,
яка виплачується в разі тимчасової
непрацездатності та в інших випадках,
стягнення може бути звернено тільки за
рішеннями про стягнення аліментів,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також втратою годувальника.
Як вбачається з матеріалів справи,
рішення у цій справі не відноситься до
цього переліку судових рішень.

Статтею 1 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що цей Закон
спрямований на захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та розв'язання пов'язаних з
нею проблем медичного і соціального
характеру, що виникли внаслідок
радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального
захисту потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується зокрема на
принципах:

- пріоритету життя та здоров'я людей,
які потерпіли від Чорнобильської
катастрофи, повної відповідальності
держави за створення безпечних і
нешкідливих умов праці;

- соціального захисту людей, повного
відшкодування шкоди особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до статті 13 цього
Закону держава бере на себе
відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язується
відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров'я або втрату
працездатності громадянами та їх
дітьми, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали
громадяни та їх сім'ї у зв'язку з
Чорнобильською катастрофою,
відповідно до цього Закону та інших
актів законодавства України.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах.

Таким чином, враховуючи, що в межах
даної справи виконавче провадження не
стосується надання матеріального
забезпечення та соціальних послуг
застрахованим особам, то виконання
рішення за рахунок коштів, що
знаходяться на рахунках зі спеціальним
режимом використання, є неможливим, а
відтак, накладення арешту на зазначені
рахунки є недоцільним та таким, що
порушує конституційні права громадян,
що працюють на підприємстві.

До того ж, накладення арешту на грошові
кошти що містяться на вищевказаних
рахунках №№ 3; в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805 та
№2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496, враховуючи їх
спеціальний режим використання, не
призведе до реального виконання
рішення господарського суду Донецької
області від 01.03.2010р. по справі № 20/4.

Аналогічної правової позиції також
дотримується Вищий господарський суд
України у постановах від 26.12.2013 у справі
№ 7/169, від 07.11.2013 у справі № 7/161.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції цілком правомірно
задовольнив скаргу Державного
підприємства "Шахта №13-БІС" про
часткове скасування постанови про
арешт коштів боржника від 21.08.2012 року у
виконавчому провадженні №21345350 в
частині накладення арешту на кошти на
рахунках: № 3, в ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805;
№2520 в Донецькому РУ ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 335496.

При цьому, суд першої інстанції ухвалив
зняти арешт з коштів, що знаходяться на
вказаних рахунках, що повністю
призводить до відновлення порушених
прав Державного підприємства "Шахта №
13-БІС" та не суперечить п.5 ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження».

Посилання скаржника на факт
попереднього розгляду господарським
судом аналогічної за змістом та
предметом скарги та відмови у її
задоволенні судом апеляційної
інстанції до уваги не приймається з
огляду на наступне.

Як вбачається зі скарги №01-03/693 від
05.09.2012р. за результатом розгляду якої
господарським судом було прийнято
ухвалу від 11.12.2012р. по справі №20/4 та
скарги №01-03/965 від 05.11.2013р. за
результатом розгляду якої судом першої
інстанції прийнято оскаржувану ухвалу,
визначені боржником підстави для
скасування постанови про накладення
арешту у цих скаргах є різними.

До того ж, законодавець не обмежує
сторін виконавчого провадження у
можливості оскаржити протиправні дії
державного виконавця, які здійснені в
ході примусового виконання рішення
суду.

Доводи скаржника про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваної ухвали не знайшли свого
підтвердження, у зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів не вбачає.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а ухвала
господарського суду Донецької області
від 12.12.2013р. по справі №20/4 є законною,
обґрунтованою, прийнятою із
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі», м.Вишгород в особі Донецької
філії, м.Донецьк на ухвалу
господарського суду Донецької області
від 12.12.2013р. по справі №20/4 - залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької
області від 12.12.2013р. по справі №20/4 -
залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя:
Е.В. Сгара

Судді:
Н.В. Будко

І.В. Москальова

Надруковано 6 примірників:
1 - позивачу

1 - відповідачу

1 - ДВС

1 - у справу

1 - ГСДО
1 - ДАГС