ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 р.
Справа №917/2593/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України", вул. Саксаганського, 1, м. Київ,
01030

до Відкритого акціонерного товариства
ім. Мічуріна, с. Криниця, Лохвицький
район, Полтавська область, 37205

про стягнення грошових коштів у сумі 40
628,31 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: Гринь Ю. М., дов. № 594 від
19.12.13 р.,

від відповідача: не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення заборгованості за договором
про надання послуг № 83 від 30.08.11 р. в
розмірі 40 628,31 грн., в тому числі 36 927,60
грн. основного боргу, 897,90 грн. пені, 203,45
грн. - 3% річних, 14,24 грн. - інфляційних
нарахувань та 2584,86 грн. штрафу.

Позивач в обґрунтування позову вказує,
що відповідач не виконав належним
чином свої договірні зобов'язання,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка до цього часу не
погашена.

Відповідач відзив на позов не надав,
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечив.

Згідно з витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідач значиться
в реєстрі за адресою, що вказана
позивачем у позові.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає
за можливе розглянути справу і
вирішити спір за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

30.08.11 року між Державним підприємством
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України" в особі філії
Державного підприємства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" "Лубенський насіннєобробний
завод" та Відкритим акціонерним
товариством імені Мічуріна (далі -
відповідач, замовник) укладено договір
про надання послуг № 83 (далі - договір).

18.11.11 року, на виконання Постанови
Кабінету Міністрів України від 06.06. 11
року № 593 "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.08.10 року № 764", Державне
підприємство "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" реорганізовано шляхом
перетворення в Публічне акціонерне
товариство "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (далі-позивач, виконавець), яке
є правонаступником всіх прав та
обов'язків Державного підприємства.

Відповідно умов пункту 1.1 договору,
виконавець зобов'язується надати
замовнику за плату послуги, в обсязі та
на умовах, а також за напрямками та
строки, що визначені цим договором та
додатком №1 до нього, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно з додатком № 2 до договору, що є
його невід'ємною частиною, до послуг, що
надаються замовнику, відносяться
зокрема, послуги зі зберігання
зернових, вартість яких становить 18,00
грн. за тонно-місяць.

Як зазначає позивач, відповідно до
складських квитанцій на зерно від 13.09.11
р. № 244 (серія АУ № 887558), від 14.09.11 р. № 254
(серія АУ № 887577), від 25.09.11 р. № 360
(серія АУ № 984583), від 14.06.13 р. № 1472 (серія
АФ № 705683) він прийняв на зберігання від
відповідача 186, 844 тонн проса 4 класу.

Свої зобов'язання відповідно до
договору позивачем виконано в повному
обсязі, що підтверджується актами
здачі - прийняття робіт (надання
послуг):№АЗ-001469 від 31.10.13 р., №АЗ-000979 від
30.09.13 р., №АЗ-000837 від 31.08.13 р., № АЗ-000753 від
31.07.13 р., № АЗ-000510 від 30.06.13 р., №АЗ-000465
від 31.05.13 р., № АЗ-000414 від 30.04.13 р.,
№АЗ-000305 від 31.03.13 р., №АЗ-000230 від 28.02.13
р., №АЗ-000564 від 30.06.12 р., №АЗ-000726 від
31.07.12 р., №АЗ-000864 від 31.08.12 р., №АЗ-001137
від 30.09.12 р., №АЗ-001606 від 31.10.12 р., №АЗ-
002068 від 30.11.12 р., №АЗ-002177 від 31.12.12 р.,
№АЗ-000099 від 31.01.13 р., №АЗ-000510 від 31.05.12 р.
Оригінали оглянуті судом у засіданні,
копії долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2.3.2 договору, замовник
зобов'язаний оплатити надані послуги в
розмірах і в строк, передбачені цим
договором.

Згідно п. 3.1 договору, за надання
передбачених договором послуг
замовник виплачує виконавцю вартість
наданих послуг після підписання
сторонами акту про надання послуг та
протягом п'яти банківських днів після
отримання виставленого виконавцем
рахунку.

Рахунки на оплату за надані послуги
були виставлені відповідачу після
надання послуг на підставі актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ РЗ-000587 від 30.06.12 р., №РЗ-000536 від 31.05.12
р., №РЗ-000449 від 30.04.12 р., №РЗ-000430 від 26.04.12
р., №РЗ-000751 від 31.07.12 р., №РЗ-000882 від 31.08.12
р., №РЗ-001142 від 30.09.12 р., №РЗ-001175 від 02.10.12
р., №РЗ-001616 від 31.10.12 р., №РЗ-002071 від 30.11.12
р., №РЗ-002177 від 31.12.12 р., №РЗ-002222 від 31.01.13
р., №РЗ-002348 від 28.02.13 р., №РЗ-002419 від 31.03.13
р., №РЗ-002528 від 30.04.13 р., № РЗ-002578 від 31.05.13
р., №РЗ-002624 від 30.06.13 р., №РЗ-002863 від 31.07.13
р., №РЗ-002947 від 31.08.13 р., №РЗ-003085 від 30.09.13
р., №РЗ-003562 від 31.10.13 р.

Як зазначає позивач, в порушення умов
договору, відповідачем не здійснено
оплати наданих позивачем послуг в
частині оплати послуг зі зберігання 87
957 тонн проса.

Як вказує позивач, відповідно до п.3.1
договору, ним неодноразово нарочно
надавалися відповідачу для
підписання акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) та виставлялися
рахунки-фактури, але дані акти
замовником підписані не були, оплату
виставлених рахунків не здійснено.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензіями (від 31.05.13 р.
№ 179, від 03.07.13 р. № 230, від 25.09.13 р. № 373,
від 26.11.2013 р. № 399, від 26.11.2013 р. № 400),
додатками до яких були вищезазначені
акти здачі - прийняття робіт (надання
послуг) та рахунки-фактури, відповідно
до яких він повідомляв про утворення
та збільшення заборгованості по
договору про надання послуг № 83 та
просив її погасити. Але дані претензії
були залишені без задоволення.

Як стверджує позивач, відповідач не
виконував свої зобов'язання належним
чином, допускаючи накопичення
заборгованості. На момент звернення з
позовом та прийняття рішення по справі
відповідач заборгував позивачу за
надані послуги - 36 927,60 грн.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські
зобов'язання можуть виникати: з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідачем не спростовані обставини,
на які посилається позивач, доказів
сплати за надані послуги відповідно до
умов договору не надано, таким чином,
вимоги позивача про стягнення
заборгованості у розмірі 36 927,60 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, крім
всього іншого і сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно
до ст. 549 Цивільного кодексу України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення божником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України, право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного
кодексу України, може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.3. договору, при
недотриманні строку оплати виконаних
робіт, передбачених п. 3.1 договору,
замовник зобов"язується сплатити
виконавцю пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожен день такого прострочення.

Відповідно до наданих позивачем
розрахунків, відповідачу нарахована
пеня на суму 897,90 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до наданих позивачем
розрахунків, відповідачу нараховані 3%
річних на суму 203,45 грн. та інфляційні
на суму 14,24 грн.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки пені в сумі 879,90 грн., 3%
річних в сумі 203,45 грн. та інфляційних
нарахувань в сумі 14,24 грн. суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача 7% штрафу в розмірі 2584,86 грн.
суд приймає до уваги наступне.

Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Відповідно до ст. 22 Господарського
кодексу України суб'єктами
господарювання державного сектора
економіки є суб'єкти, що діють на основі
лише державної власності, а також
суб'єкти, державна частка у статутному
капіталі яких перевищує п'ятдесят
відсотків чи становить величину, яка
забезпечує державі право вирішального
впливу на господарську діяльність цих
суб'єктів.

Перелік суб'єктів господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, визначає Кабінет Міністрів
України (п. 4 ч. 3 Прикінцевих положень
Господарського кодексу України). Таким
чином, відповідно до Господарського
кодексу України, виключно до
повноважень Кабінету Міністрів
України належить визначення суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки виходячи з критеріїв,
наведених у ст. 22 даного Кодексу.

У матеріалах справи відсутні
відповідні докази віднесення
Кабінетом Міністрів України
Публічного акціонерного товариства
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України" до суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, суду не надано доказів, які
б свідчили про виникнення у
відповідача відповідного обов'язку по
сплаті штрафу, заявленого до
стягнення.

З огляду на викладене, вимоги про
стягнення 2584,86 грн. штрафу задоволенню
не підлягають.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК
України, покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства імені Мічуріна

(37205, Полтавська область,
Лохвицький район, с. Криниця, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 1, ) суму
основного боргу в розмірі 36 927,60 грн.,
897,90 грн. - пені, 203,45 грн. - 3% річних, 14,24
грн. - інфляційних нарахувань та 1611,03
грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення суми штрафу в
розмірі 2584,86 грн. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено
_____________

Суддя
О. А. Киричук