КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 925/1058/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
22.01.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро» на
рішення господарського суду
Черкаської області від 02.09.2013 року

у справі №925/1058/13 (суддя Анісімов І.А.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро»

про стягнення 31 226 738,78 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 02.09.2013 року у
справі №925/1058/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
«КоронАгро» на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» 26 848 769,71 грн.
заборгованості з лізингових платежів, 2
918 060,24 грн. пені, 1 267 249,82 грн. 3% річних, 35
909,01 грн. інфляційних, 68 474,54 грн.
судового збору. В задоволенні решти
позовних вимог в сумі 156 750,00 грн. (штраф)
відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, товариство з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро»
звернулося до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення про часткову відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення частини суми пені
нарахованої з 16.09.2011 року (40 лізинговий
період, рахунок №18927) по 18.06.2012 року (49
лізинговий період, рахунок №23842) згідно
додатку №4/1а та з 27.09.2011 року (35
лізинговий період, рахунок №19156) по
25.05.2012 року (42 лізинговий період,
рахунок №23548) згідно додатку №4/1б за
договором фінансового лізингу №039-04/2008
від 21.04.2008 року у зв'язку із закінченням
строків позовної давності.

В своїх доводах заявник посилався на
те, що рішення суду першої інстанції
прийняте передчасно, із неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та без належних доказів та
мало місце порушення норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 25.10.2013 року Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №925/1058/13 року у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Розгляд справи №925/1058/13 відклався
Київським апеляційним господарським
судом у зв'язку з неодноразово неявкою
представників скаржника в судове
засідання.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 року у
зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І.
у відпустці, змінено склад судової
колегії на: головуючий суддя
Майданевич А.Г., судді Куксов В.В.,
Федорчук Р.В.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року у
зв'язку з перебуванням судді Куксова
В.В. у відпустці, змінено склад судової
колегії на: головуючий суддя
Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М.,
Федорчук Р.В.

Представник позивача приймав участь у
судових засіданнях, в яких заперечив
проти доводів, що викладені
відповідачем в апеляційній скарзі,
просив рішення господарського суду
Черкаської області від 02.09.2013 року
залишити без змін, а апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро» - без
задоволення.

Представники відповідача в дане судове
засідання не з'явилися. Враховуючи те,
що в матеріалах справи містяться
докази належного повідомлення всіх
учасників судового процесу про час та
місце проведення судового засідання
щодо розгляду апеляційної скарги, а
також приймаючи до уваги те, що ухвалою
про призначення справи до розгляду
учасників судового процесу було
попереджено, що неявка їх
представників без поважних причин у
судове засідання не є перешкодою для
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представників відповідача.

Згідно з ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши представлені
докази в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.04.2008 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро»
(продавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» (покупець) укладено
договір №39-04/08 купівлі-продажу (а.с. 49-50)
з додатками, предметом якого визначено
зобов'язання продавця організувати
доставку товару - ємнісного обладнання
для заводу з виробництва
альтернативних видів палива
відповідно до додатку №1, за адресою
Черкаська область, м. Золотоноша, вул.
Червонопрапорна, 20, провести його
монтаж за вказаною адресою, підготовку
до експлуатації та передати товар у
власність покупця та зобов'язання
покупця прийняти товар та оплатити
його на умовах, передбаченим вказаним
договором, а також вказано, що
вищенаведені дії вчинюються з метою
подальшої передачі товару у фінансовий
лізинг товариству з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро».

21.04.2008 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» (лізингодавець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро»
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу №039-04/2008 (а.с. 27-34,
надалі - лізинговий договір),
відповідно якого лізингодавець
прийняв на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу у власність від
продавця та передати предмет лізингу у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах фінансового лізингу,
визначених цим договором.

Додатком №1/1 «Специфікація» та
додатком №2/1 «Умови фінансування» до
лізингового договору, його сторони
визначили перелік майна - ємнісне
обладнання для заводу з виробництва
альтернативних видів палива (предмет
лізингу), що передається у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах фінансового лізингу, визначених
договором. Попередня вартість предмета
лізингу встановлена сторонами в сумі 31
350 000,00 грн. (а.с. 35-36).

Згідно з п. 3.1 лізингового договору
сторони погодили, що всі платежі, що
здійснюються на підставі цього
договору, лізингоодержувач сплачує
лізингодавцю на умовах, вказаних у
цьому договорі, графіку платежів та
умовах фінансування, якщо інше не
встановлено письмовою домовленістю
сторін.

Пунктом 3.4 лізингового договору
передбачено, що лізингоодержувач
сплачує лізингові платежі зазначені у
графіку платежів щомісяця на підставі
рахунку лізингодавця, направленого на
вказану у договорі електронну адресу
лізингоодержувача або за допомогою
факсимільного зв'язку. Лізингодавець
направляє лізингоодержувачу рахунки,
зазначені у цьому пункті договору за 3
дні до дати платежу.

У подальшому лізингоодержувач сплачує
лізингові платежі згідно виставленим
йому рахункам в українській гривні, які
можуть корегуватися відповідно до умов
договору. Цим же пунктом сторони
визначили формулу розрахунку
лізингового платежу.

Відповідно до п. 3.16 лізингового
договору визначено, що якщо
лізингоодержувач своєчасно не сплачує
лізингові платежі та інші платежі,
передбачені цим договором, він
зобов'язаний сплатити лізингодавця
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діє на момент
прострочення грошового зобов'язання,
від суми заборгованості за кожен день
затримки платежу.

Пунктом 3.17 лізингового договору
визначено, що пеня нараховується з дня
закінчення строку сплати відповідного
платежу та припиняє нараховуватись в
той день коли лізиногоодержувач
повністю сплатить прострочене грошове
зобов'язання.

Згідно актів прийому-передачі №039/1а
від 21.05.2008 року та №039/1б від 30.10.2008 року
лізингодавцем лізингоодержувачу було
передано майно - ємнісне обладнання для
заводу з виробництва альтернативних
видів палива на загальну суму 31 350 000,00
грн.

У додатку №4/1а «Графік лізингових
платежів» від 21.05.2008 року та додатку
№4/1б «Графік лізингових платежів» від
30.10.2008 року до лізингового договору
його сторони визначили строки та
порядок сплати лізингоодержувачем
лізингових платежів (а.с. 39-41).

20.08.2008 року додатковою угодою №1 до
лізингового договору сторони змінили
п.п. 3.5 та 3.6 лізингового договору,
вказавши, що з моменту сплати
лізингодавцем авансового платежу
продавцю до дати передачі
лізингоодержувач щомісячно сплачує
лізингодавцю комісію за попереднє
фінансування, що розраховується за
вказаною формулою, та внесли зміни до
формули розрахунку лізингових
платежів.

Додатковою угодою №2 від 31.10.2008 року та
додатковою угодою №3 від 21.01.2009 року до
лізингового договору сторони внесли
зміни до формули розрахунку лізингових
платежів, при цьому зазначивши, що
вказаною формулою при розрахунку
лізингового платежу враховується
обмінний курс долара США до гривні.

26.05.2010 року додатковими угодами №4 та №5
до лізингового договору його сторони
внесли зміни до додатку №4/1а від 21.05.2008
року, №4/1б від 30.10.2008 року «Графік
лізингових платежів» до договору
встановивши, зокрема, строк погашення
за останній лізинговий період до 21.05.2013
року (а.с. 45-48). Також п.4 цієї додаткової
угоди сторони узгодили, що за умови
своєчасної оплати лізингоодержувачем
усіх лізингових платежів за договором
у повному обсязі, нарахована протягом
строку дії договору пеня буде
вважатися сторонами такою, що не
підлягає сплаті, на підставі укладеної
між сторонами після закінчення строку
договору окремої угоди. У п.5 цієї угоди
вказано, що вона має перевагу над
умовами договору.

Матеріали справи, зокрема акти
прийому-передачі №039/1а від 21.05.2008 року
та №039/1б від 30.10.2008 року свідчать, що
позивач свої зобов'язання за договором
фінансового лізингу виконав повністю
(а.с. 37-38).

07.11.2012 року, 19.02.2013 року та 17.05.2013 року
позивач направляв відповідачу
претензії з вимогою погасити суму
наявної заборгованості, копії яких
разом із копіями поштових повідомлень
про їх вручення містяться у матеріалах
справи.

Відповідач належним чином свої
зобов'язання за лізинговим договором
не виконав. Станом на 20.06.2013 року сума
заборгованості відповідача перед
позивачем щодо оплати лізингових
платежів за період з 21.09.2011 року по
20.06.2013 року становить 26 848 769,71 грн.

У червні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» звернулася до
господарського суду Черкаської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«КоронАгро» про стягнення 26 848 769,71 грн.
заборгованості з лізингових платежів
за договором фінансового лізингу
№039-04/2008 від 21.04.2008 року, 2 918 060,24 грн.
пені, 156 750,00 грн. штрафу, 1 267 249,82 грн. 3%
річних, 35 909,01 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення 26 848 769,71 грн. заборгованості з
лізингових платежів, 2 918 060,24 грн. пені, 1
267 249,82 грн. 3% річних, 35 909,01 грн.
інфляційних втрат є законними і
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. У позовних
вимогах про стягнення з відповідача 156
750,00 грн. штрафу судом першої інстанції
відмовлено за недоведеністю та
необґрунтованістю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, а висновки суду є такими, що
не відповідають обставинам справи.
Згідно з твердженнями скаржника, судом
не було враховано заяву відповідача
про застосування позовної давності до
вимог про стягнення пені нарахованої з
16.09.2011 року (40 лізинговий період,
рахунок №18927) по 18.06.2012 року (49
лізинговий період, рахунок №23842) згідно
додатку №4/1а та з 27.09.2011 року (35
лізинговий період, рахунок №19156) по
25.05.2012 року (42 лізинговий період,
рахунок №23548) згідно додатку №4/1б за
договором фінансового лізингу №039-04/2008
від 21.04.2008 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга товариства з
обмеженою відповідальністю
«КоронАгро» підлягає задоволенню, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду підлягає
скасуванню частково з наступних
підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли взаємні цивільні права та
обов'язки на підставі укладеного
договору фінансового лізингу.

За договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та законом
(ст.806 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 292
Господарського кодексу України
передбачено, що лізингом є
господарська діяльність, спрямована на
інвестування власних чи залучених
фінансових коштів, яка полягає в
наданні за договором лізингу однією
стороною (лізингодавцем) у виключне
користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів. Залежно від
особливостей здійснення лізингових
операцій лізинг може бути двох видів -
фінансовий чи оперативний.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно з ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Статтею 598 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону
лізингоодержувач, зокрема,
зобов'язаний своєчасно сплачувати
лізингові платежі. Цей же обов'язок у
відповідача закріплений п. п. 3.2, 3.4 та
8.1.3 лізингового договору.

Статтею 16 Закону встановлено, що сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.

У додатках №4/1а та №4/1б «Графік
лізингових платежів» до лізингового
договору, та у відповідних пунктах
додаткових угод №4 та №5 від 26.05.2010 року
до лізингового договору, сторони
погодили строк сплати лізингових
платежів.

Порядок розрахунків по лізингових
платежах визначено п. 3.6 лізингового
договору, який полягає у тому, що
лізингоодержувач сплачує лізингові
платежі, розраховані по визначеній у
договорі формулі, згідно виставленим
лізингодавцем рахункам в українській
гривні.

Відповідач не заперечив факт
прострочення сплати лізингових
платежів за період з 21.09.2011 року по
20.06.2013 року в сумі 26 848 769,71 грн.

Таким чином, на переконання судової
колегії вимога позивача про стягнення
з відповідача заборгованості з
лізингових платежів у сумі 26 848 769,71 грн.
є правомірною та обґрунтованою,
нормативно та документально доведеною,
а тому підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд першої інстанції
правомірно визнав доведеним факт
невиконання відповідачем у
встановлений договором строк свого
обов'язку, а тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Відповідно до норм статті 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить стягнути з відповідача
штраф у сумі 156 750,00 грн. та пеню у сумі 2
918 060,24 грн. за період прострочення
виконання договірного зобов'язання з
20.06.2012 року по 20.06.2013 року.

Згідно з п. 3.16 лізингового договору
визначено, що якщо лізингоодержувач
своєчасно не сплачує лізингові платежі
та інші платежі, передбачені цим
договором, він зобов'язаний сплатити
лізингодавця пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діє на момент
прострочення грошового зобов'язання,
від суми заборгованості за кожен день
затримки платежу.

Відповідно до п. 3.17 лізингового
договору, пеня нараховується з дня
закінчення строку сплати відповідного
платежу та припиняє нараховуватись в
той день коли лізиногоодержувач
повністю сплатить прострочене грошове
зобов'язання.

Тобто, сторонами спору при укладенні
договору передбачено правові наслідки
порушення відповідачем строків оплати
лізингових платежів.

За приписами ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦУ України
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» передбачено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань»).

Разом з тим, судова колегія бере до
уваги заяву відповідача (а.с. 125-126) про
застосування позовної давності до
вимог про стягнення пені з наступних
підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Позовна давність є строком,
протягом якого особа може
розраховувати на захист свого
порушеного цивільного права судом.

Статтею 258 ЦК України визначено, що для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 1 та 5 статті 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Таким чином, оскільки додатками до
договору сторонами встановлено чіткі
строки виконання відповідачем
грошових зобов'язань (графік сплати
лізингових платежів), а позивач
звернувся до суду 27.06.2013 року (а.с. 97),
тому обґрунтованою є вимога позивача
про стягнення пені за порушення
строків сплати лізингових платежів за
період один рік, що передував зверненню
до суду.

Статтею 229 ГК України передбачено, що
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними
санкціями в цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюється у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності який
складає три роки. Однак, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК
України передбачено, що до позовних
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) встановлюється спеціальна
позовна давність в один рік.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст. 261 ЦК України).

Згідно п.6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
зобов'язання виконання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Таким чином, для нарахування пені
застосовується строк у шість місяців, а
для її стягнення позовна давність в
один рік.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевим господарським судом
зазначені вище обставини безпідставно
не прийнято до уваги та не надано їм
належної оцінки.

Відтак, оскільки відповідачем заявлено
про застосування позовної давності до
вимог про стягнення штрафу та пені,
колегія суддів вважає за необхідне
погодитися з цієї заявою та відмовити у
задоволенні вимог про стягнення штрафу
в сумі 156 750,00 грн. та пені, нарахованої у
періоди, за якими позовна давність
минула:

- 40 лізинговий період згідно рахунку
№18927 від 16.09.2011 року, 41 лізинговий
період згідно рахунку №19437 від 18.10.2011
року, 42 лізинговий період згідно
рахунку №19939 від 16.11.2011 року, 43
лізинговий період згідно рахунку №20733
від 16.12.2011 року, 44 лізинговий період
згідно рахунку №21190 від 17.01.2012 року, 45
лізинговий період згідно рахунку №21708
від 16.02.2012 року, 46 лізинговий період
згідно рахунку №22161 від 16.03.2012 року, 47
лізинговий період згідно рахунку №22578
від 17.04.2012 року, 48 лізинговий період
згідно рахунку №23257 від 16.05.2012 року, 49
лізинговий період згідно рахунку №23842
від 18.06.2012 року згідно додатку №4/1а до
договору фінансового лізингу №039-04/2008
від 21.04.2008 року;

- 35 лізинговий період згідно рахунку
№19156 від 27.09.2011 року, 36 лізинговий
період згідно рахунку №19647 від 25.10.2011
року, 37 лізинговий період згідно
рахунку №20208 від 25.11.2011 року, 38
лізинговий період згідно рахунку №20923
від 26.12.2011 року, 39 лізинговий період
згідно рахунку №21443 від 25.01.2012 року, 40
лізинговий період згідно рахунку №21929
від 24.02.2012 року, 41 лізинговий період
згідно рахунку №22365 від 27.03.2012 року, 42
лізинговий період згідно рахунку №22941
від 24.04.2011 року) згідно додатку №4/1б до
договору фінансового лізингу №039-04/2008
від 21.04.2008 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.

У відповідності до п. 3.4 лізингового
договору передбачено, що
лізингоодержувач сплачує лізингові
платежі зазначені у графіку платежів
щомісяця на підставі рахунку
лізингодавця.

Таким чином, останнім днем сплати
лізингових платежів є число поточного
місяця визначене сторонами згідно
«Графіку лізингових платежів», а отже
наступне число поточного місяця є
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання. Проте позивачем не було
враховано зазначені обставини та
помилково визначено початок для
нарахування штрафних санкцій при
здійсненні розрахунків штрафних
санкцій.

З проведеного судом апеляційної
інстанції перерахунку вбачається, що
до задоволення підлягають вимоги про
стягнення 848 650,56 грн. пені, нарахованої
по наступним періодам:

- 50 лізинговий період згідно рахунку
№24210 від 17.07.2012 року (період прострочки
з 21.07.2012 року по 19.01.2013 року) в сумі 50 647,58
грн., 51 лізинговий період згідно
рахунку №24662 від 16.08.2012 року (період
прострочки з 22.08.2012 року по 20.02.2013 року) в
сумі 50 901,23 грн., 52 лізинговий період
згідно рахунку №25061 від 18.09.2012 року
(період прострочки з 22.09.2012 року по
23.03.2013 року) в сумі 51 053,27 грн., 53
лізинговий період згідно рахунку №25499
від 16.10.2012 року (період прострочки з
20.10.2012 року по 20.04.2013 року) в сумі 51 063,61
грн., 54 лізинговий період згідно
рахунку №25972 від 16.11.2012 року (період
прострочки з 22.11.2012 року по 23.05.2013 року) в
сумі 51 702,23 грн., 55 лізинговий період
згідно рахунку №26401 від 18.12.2012 року
(період прострочки з 22.12.2012 року по
20.06.2013 року) в сумі 49 951,27 грн., 56
лізинговий період згідно рахунку №26822
від 16.01.2013 року (період прострочки з
22.01.2013 року по 20.06.2013 року) в сумі 41 853,04
грн., 57 лізинговий період згідно
рахунку №27251 від 18.02.2013 року (період
прострочки з 22.02.2013 року по 20.06.2013 року) в
сумі 33 068,82 грн., 58 лізинговий період
згідно рахунку №27682 від 18.03.2013 року
(період прострочки з 22.03.2013 року по
20.06.2013 року) в сумі 24 950,33 грн., 59
лізинговий період згідно рахунку №28142
від 16.04.2013 року (період прострочки з
20.04.2013 року по 20.06.2013 року) в сумі 17 181,13
грн., 60 лізинговий період згідно
рахунку №28674 від 16.05.2013 року (період
прострочки з 22.05.2013 року по 20.06.2013 року) в
сумі 8 133,15 грн. відповідно до додатку
№4/1а до договору фінансового лізингу
№039-04/2008 від 21.04.2008 року;

- 44 лізинговий період згідно рахунку
№24033 від 22.06.2012 року (період прострочки
з 28.06.2012 року по 28.12.2012 року) в сумі 45 749,31
грн., 45 лізинговий період згідно
рахунку №24455 від 25.07.2012 року (період
прострочки з 01.07.2012 року по 01.01.2013 року) в
сумі 45 750,23 грн., 46 лізинговий період
згідно рахунку №24858 від 27.08.2012 року
(період прострочки з 31.08.2012 року по
02.03.2013 року) в сумі 45 823,02 грн., 47
лізинговий період згідно рахунку №25222
від 25.09.2012 року (період прострочки з
29.09.2012 року по 31.03.2013 року) в сумі 46 076,39
грн., 48 лізинговий період згідно
рахунку №25691 від 25.10.2012 року (період
прострочки з 31.10.2012 року по 01.05.2013 року) в
сумі 45 703,49 грн., 49 лізинговий період
згідно рахунку №26167 від 27.11.2012 року
(період прострочки з 01.12.2012 року по
01.06.2013 року) в сумі 45 848,38 грн., 50
лізинговий період згідно рахунку №26623
від 25.12.2012 року (період прострочки з
29.12.2012 року по 20.06.2013 року) в сумі 42 401,66
грн., 51 лізинговий період згідно
рахунку №27018 від 25.01.2013 року (період
прострочки з 31.01.2013 року по 20.06.2013 року) в
сумі 35 107,84 грн., 52 лізинговий період
згідно рахунку №27453 від 25.02.2013 року
(період прострочки з 01.03.2013 року по
20.06.2013 року) в сумі 27 574,55 грн., 53
лізинговий період згідно рахунку №27891
від 26.03.2013 року (період прострочки з
30.03.2013 року по 20.06.2013 року) в сумі 20 485,20
грн., 54 лізинговий період згідно
рахунку №28489 від 25.04.2013 року (період
прострочки з 01.05.2013 року по 20.06.2013 року) в
сумі 12 569,49 грн., 55 лізинговий період
згідно рахунку №28872 від 27.05.2013 року
(період прострочки з 31.05.2013 року по
20.06.2013 року) в сумі 5 055,34 грн. відповідно
до додатку №4/1б до договору
фінансового лізингу №039-04/2008 від 21.04.2008
року.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивач просить стягнути з відповідача
інфляційні втрати в сумі 35 909,01 грн. та 3%
річних в сумі 1 267 249,82 грн. за період з
22.09.2011 року по 20.06.2013 року (а.с. 21-22).

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
«Урядовий кур'єр» та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якійсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція), а отже сума боргу
в цьому періоді зменшується.

Київський апеляційний господарський
суд, провівши перерахунок інфляційних
втрат та 3% річних, дійшов висновку, що
розрахунок, який здійснено позивачем
та перевірено господарським судом
Черкаської області є арифметично
вірним, а тому судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача суму
інфляційних втрат в розмірі 35 909,01 грн.,
3% річних в сумі 1 267 249,82 грн. за час
прострочення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «КороАгро» надано
докази та належним чином доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про часткове скасування рішення
місцевого господарського суду від
02.09.2013 року в частині розміру пені.

Статтею 103 ГПК України визначені
повноваження суду апеляційної
інстанції за результатами розгляду
апеляційної скарги, відповідно до якої
суд апеляційної інстанції має право: 1)
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
(подання) без задоволення; 2) скасувати
рішення повністю або частково і
прийняти нове рішення; 3) скасувати
рішення повністю або частково і
припинити провадження у справі або
залишити позов без розгляду повністю
або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст.104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а також
неправильне застосування норм
матеріального права та процесуального
права, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що
зазначеним вище обставинам місцевий
господарський суд не надав належної
оцінки, що призвело до прийняття
невірного рішення. Зокрема, рішення
господарського суду Черкаської
області від 02.09.2013 року прийнято після
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, а також у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і є таким що не
відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро» підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду слід скасувати частково та
прийняти нове рішення суду, яким позов
задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«КоронАгро» на рішення господарського
суду Черкаської області від 02.09.2013 року
у справі №925/1058/13 задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 02.09.2013 року у
справі №925/1058/13 скасувати частково в
частині розміру пені та прийняти нове
рішення суду, яким позов задовольнити
частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро» (19700,
Черкаська область, м. Золотоноша, вул.
Червонопрапорна, 24, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» (03056, м. Київ, вул.
Польова, 24, ) 26 848 769,71 грн.
заборгованості з лізингових платежів,
848 650,56 грн. пені, 1 267 249,82 грн. 3% річних, 35
909,01 грн. інфляційних втрат, 63 913,81 грн.
судового збору за розгляд справи в суді
першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог про
стягнення 156 750,00 грн. штрафу та 2 069 409,68
грн. пені - відмовити.

3. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Хюпо
Альпе-Адріа-Лізинг» (03056, м. Київ, вул.
Польова, 24, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «КоронАгро» (19700,
Черкаська область, м. Золотоноша, вул.
Червонопрапорна, 24, ) 34
410,00 грн. судового збору за розгляд
справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу відповідних наказів доручити
господарському суду Черкаської
області.

5. Матеріали справи №925/1058/13 повернути
до господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.М. Гаврилюк

Р.В. Федорчук