донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014 справа №905/2873/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко О.А.суддівПопкова
Д.О., Татенко В.М. за участю
представників сторін:
від позивача:
Чигирин Ю.К. - довіреність № 1
від 04.01.2013 р.; Креч В.І. - директор;
Дергільов О.М. - довіреність № 172 від
12.03.2013 р.;від відповідача:Магдєєва Н.М. -
довіреність № 1992 від 02.12.2013 р.;від
третьої особи:Бенхасін А.А. -
довіреність № 114 від 23.10.2013
р.прокурор:Лисенко С.І. - посвідчення №
000965;розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргуТовариства
з обмеженою відповідальністю "Реактив",
м.Слов'янськ Донецької області на
рішення господарського суду Донецької
області від02.10.2013р. (повний текст
підписано 07.10.2013р.)у
справі№905/2873/13(головуючий суддя
Колесник Р.М., судді Говорун О.В.,
Кучерява О.О.)за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Реактив",
м.Слов'янськ Донецької області до
Відкритого акціонерного товариства
"Содовий завод", м.Слов'янськ Донецької
області за участю Прокуратури
Донецької області, м.Донецьк та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області, м.Донецьк
про зобов'язання підписати угоду про
зміну договору оренди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 02.10.2013р. у справі
№ 905/2873/13 Товариству з обмеженою
відповідальністю "Реактив",
м.Слов'янськ Донецької області
відмовлено у позові до Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод", м.Слов'янськ Донецької області,
за участю Прокуратури Донецької
області, м.Донецьк та третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м.Донецьк про зобов'язання
підписати угоду про зміну договору
оренди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
господарського суду, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Реактив",
м.Слов'янськ Донецької області
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Донецької області
від 02.10.2013р. у справі № 905/2873/13 у зв'язку з
тим, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи; висновки, викладенні у рішенні
суду, не відповідають обставинам
справи; судом порушені та неправильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права. Зокрема,
скаржник вказує, що при прийнятті
оскаржуваного судового акта
господарський суд, відмовляючи у
позові, не прийняв до уваги істотну
зміну обставини, якими сторони
керувались при укладенні договору
оренди від 24.10.1990 року, зважаючи на
придбання позивачем частини об'єкта
оренди, що є підставою для зміни умов
договору за рішенням суду.

Відповідач проти доводів апеляційної
скарги заперечує, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
рішення господарського суду змінити,
затвердивши Додаткову угоду до
Договору оренди в редакції протоколу
розбіжностей, складеному відповідачем.
При цьому, відповідач посилається на
те, що місцевим господарським судом при
прийнятті оскаржуваного судового акта
не надано належної правової оцінки
доводам відповідача щодо наявності
підстав для внесення змін додатковою
угодою до договору оренди від 24.10.1990 р. з
протоколом розбіжностей в редакції
відповідача.

Третя особа в судовому засіданні
надала пояснення по суті спору.

Прокурор заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив суд
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, рішення суду - без змін.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду,
переглянувши в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи № 905/2873/13; розглянувши
доводи апеляційної скарги та відзиву
на неї; заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу; перевіривши застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив",
м.Слов'янськ Донецької області та
скасування рішення господарського
суду Донецької області від 02.10.2013р. у
справі № 905/2873/13 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України. Апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і переглядає законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Так, 24.10.1990р. між Слов'янським
виробничим об'єднанням "Хімпром"
(орендодавцем), правонаступником якого
є відповідач по справі та Кооперативом
"Реактив" (орендарем), правонаступником
якого є позивач по справі, укладено
договір про оренду цеху ГОК та ХОМ,
відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого (в
редакції угоди від 04.06.1999р.)
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
та володіння цех ГОК та ХОМ, будівлі, що
входять в цех, споруди, обладнання,
механізми, матеріали та інше. Перелік
відображений в додатку № 1 договору.
Орендований об'єкт розташований за
адресою: м.Слов'янськ, вул.Чубаря, 91.

Факт передачі майна в оренду
підтверджується актом
приймання-передачі від 24.10.1990р.
Додатком №1 до акта визначений перелік
основних фондів цеха ГОК і ХОМ з 337
позицій, які передавались відповідачем
в оренду позивачу.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 угоди від
04.06.1999р. (в редакції додаткової угоди
від 03.02.2009р.) розмір щомісячної орендної
плати становить 12140,00 гривень, в тому
числі ПДВ. Орендна плата
перераховується орендарем на поточний
рахунок орендодавця або вноситься в
касу орендодавця.

Відповідно до п.7.1 угоди від 04.06.1999р.,
строк дії договору оренди визначений
до 24.10.2010р. Під час дії договору
сторонами внесено зміни до п. 7.1.
договору, якими визначено строк дії
договору до 24.10.2025р.

Наказом Фонду державного майна України
від 20.12.1995р. на виконання Указу
Президента України від 25.11.1994р. №699/94
"Про заходи щодо забезпечення прав
громадян на використання
приватизаційних майнових
сертифікатів" перетворено державне
підприємство слов'янське виробниче
об'єднання "Хімпром" у Відкрите
акціонерне товариство "Содовий завод"
із статутним фондом 000,00
карбованців (32923001,25 гривень).

Наказом від 01.12.2000р. Регіональному
відділенню Фонду державного майна
України по Донецькій області були
передані повноваження з приватизації
та управління державними
корпоративними правами ВАТ "Содовий
завод".

Арбітражним судом Донецької області
ухвалою від 03.01.2001р. порушено справу про
банкрутство Відкритого акціонерного
товариства "Содовий завод".

Згідно з наказом Фонду Державного
майна України № 906 від 24.05.2002р., наказом
регіонального відділення Фонду
державного майна України у Донецькій
області № 395 від 31.03.2003р. відповідачу
видано перелік нерухомого майна,
переданого у його власність за наказом
Фонду Державного майна України № 50 від
20.12.1995р.

19.03.2001р. Донецьким філіалом СГП
"Укрспецюст" за дорученням відділу
державної виконавчої служби України м.
Слов'янська проведено публічні торги з
реалізації рухомого та нерухомого
майна відповідача, що входило до складу
орендованого майна.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, за наслідками
проведених торгів складено акт від
19.03.2001р, з якого вбачається, що
переможцем та набувачем печі №1, печі 3,
залізничної колії, рухомого майна (330
позиції), право власності на яке
підтверджується актом проведення
прилюдних торгів від 19.03.2001р., що
відповідно до п.п. 4.9, 7.1. Порядку
реалізації арештованого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 15.07.1999р. №42/5, є
достатнім підтвердженням набуття
права власності на рухоме майно щодо
якого проводилися прилюдні торги, є
позивач.

Також, свідоцтвами про придбання майна
з прилюдних торгів від 24.05.2001р.,
зареєстрованими в реєстрі за №1492, №1493,
№1494 відповідно, виданими приватним
нотаріусом Слов'янського міського
нотаріального округу Панченко А.В.,
підтверджується, що за наслідками
проведених торгів позивач став
власником і нерухомого майна, а саме
споруди котельної, споруди колишньої
компресорної, будівлі станції
акумуляторів погрузчиків.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено набуття позивачем певної
частини майна, що входила до складу
об'єкту оренди за договором оренди від
24.10.1990 року.

Листом головного архітектора м.
Слов'янська №453 від 09.07.2007р. об'єктам
нерухомого майна, в тому числі і тим, що
були придбані позивачем (що раніше
належали відповідачу) присвоєно
поштову адресу - м.Слов'янськ, вул.
Парижської комуни, 26.

Господарським судом Донецької області
постановою від 04.09.2003р. відповідача
визнано банкрутом. Ухвалами
господарського суду Донецької області
від 11.09.2012р. та від 02.04.2013р. строк
ліквідаційної процедури продовжувався
до 27.01.2013р. та до 02.10.2013р. відповідно.

Матріалами справи підтверджується, що
08.10.2012р відповідач звернувся до
виконкому Слов'янської міської ради з
заявою про присвоєння поштової адреси
майновому комплексу цеху гідрату окису
кальцію та хімічно осадженої крейди (
по тексту - ГОК і ХОМ) у складі: будівлі
складу ГСМ, будівлі механічної
майстерні з кузнею, будівлі головного
корпусу ХОМ, асфальтові дороги, будівлі
головного корпусу ГОК, будівлі складу
готової продукції; будівлі відділення
вапняно-обжигальних печей, будівлі
перевантажувальної станції і
нахильної галереї, будівлі
адміністративного корпусу, будівлі
відділення грохочення та випалу
крейдяної фракції, будівлі медпункту
та прохідної, галереї з бункерами
скіпових підйомників, приймальня 2-х
бункерне устаткування, будівля
насосної станції технічно оборотної
води, складу бункерного вапна, градирня
оборотного водопостачання, дороги
автомобільні та площадки, градирня
оборотного водопостачання. В
зазначеній заяві ВАТ "Содовий завод"
вказано, що наведені об'єкти
перебувають на балансі підприємства,
увійшли до складу статутного капіталу
та є власністю ВАТ "Содовий завод".

05.12.2012р. рішенням виконавчого комітету
Слов'янської міської ради майновому
комплексу цеху ГОК і ХОМ, переданому у
власність відповідачу на підставі
наказу Регіонального відділення Фонду
державного майна України №395 від
31.03.2003р. згідно переліку нерухомого
майна: 445. будівля складу ГСМ; 447. будівля
механічної майстерні з кузнею; 451.
будівля головного корпусу; 452.
асфальтові шляхи; 454. будівля головного
корпусу; 455. будівля складу готової
продукції; 456. будівля відділення
ізвестк. Обжиг печей; 458. будівля
перевантажувальної станції і
нахильної галереї; 459. будівля
адміністративного корпусу; 460. будівля
відділення грохочення та випалу
крейдяної фракції; 461. будівля
медпункту та прохідної; 464. галерея з
бункерами скипових підйомників; 465.
приймальний 2-х бункерного
устаткування; 467. будівля насосної
станції технічно оборотної води; 468.
склад вапняний бункерний; 469. градирня
оборотного водопостачання; 470. шляхи
автомобільні та площадки; 471. градирня
оборотного водопостачання, які
розташовані по вул. Паризької Комуни в
м. Слов'янську, присвоєно поштову
адресу: вул. Паризької Комуни, 29, м.
Слов'янськ. Також, вказаним рішенням
рекомендовано ліквідатору ВАТ "Содовий
завод" звернутися до КП "БТІ" для
внесення поточних змін до матеріалів
технічної інвентаризації та
правовстановлюючих документів згідно
пункту 1 вказаного рішення.

01.03.2013р. позивачем листом №138
направлено відповідачу проект угоди
від 01.03.2013р. про зміну договору оренди,
за умовами якої внесено зміни до
договору наступного змісту:

1. до ст. 1.1: орендодавець передав, а
орендар прийняв у строкове платне
користування та володіння наступні
будівлі та споруди:

- будівля головного корпусу (інв.
№00563);

- будівля складу готової продукції
(інв. №00564);

- будівля відділу
вапняно-обжигальних печей (інв. №00567);

- будівля перевантажувальної
станції і нахильної галереї (інв. №00569);

- будівля
адміністративно-побутового корпусу
(інв. №00570);

- будівля відділення грохочення та
випалу крейдової фракції (інв. №00571);

- будівля медпункту та прохідної
(інв. №00572);

- галерея з бункерами скіпових
підйомників (інв. №02799);

- приймальня 2-х бункерних
устаткувань (інв. №02801);

- будівля насосної станції
технічної води (інв. №02805);

- склад бункерний вапна (інв. №02800);

- градирня оборотного
водопостачання (інв. №02813);

- дороги автомобільні та площадки
(інв. №02826);

- градирня оборотного
водопостачання (інв. №02963);

- будівля складу ГСМ (інв. №00502);

- будівля мехмастерської (інв.
№005504);

- будівля головного корпусу (інв.
№005614). Вказане майно було передано в
оренду у 1990 році та задокументовано
актом приймання-передачі, який є
невід'ємною частиною договору оренди
цеху, укладеного 24 жовтня 1990 року.

2. до ст. 1.2: передані в оренду
об'єкти цеху, перелічені в п. 1.1 цієї
угоди розташовані за адресою: м.
Слов'янськ, вул. Парижської комуни, 26.

3. доповнити договір ст. 1.3: будівлі
та споруди, які входять у складу цеху
ГОК і ХОМ, та належать орендодавцю, та
будівлі та споруди, обладнання, які
належать орендарю, складають єдиний
господарюючий суб'єкт із завершеним
циклом виробництва продукції, вказаної
у ст. 2.1 договору оренди, автономними
інженерними комунікаціями, системою
енергозбереження.

4. виключити з договору: ст. 3.3, 3.4
розділу 3, п.п. 3 ст. 4.1 розділу 4, п. 8 ст. 5.1
розділу 5, ст. 7.3 розділу 7.

5. доповнити договір ст. 9.1: зміна
умов договору оренди, передбачених ст.
2.1 та п. 1 ст. 4.1 договору можливо лише в
судовому порядку. Договір оренди може
бути розірваний лише в судовому
порядку. Необхідною умовою для
розірвання договору оренди є
попередній розгляд питання про право
власності із дотримання вимог ст. 188 ЦК
України.

Відповідачем підписана додаткова
угода від 01.03.2013 року з протоколом
розбіжностей та направлена позивачу
11.03.2013р. Протоколом розбіжностей до
угоди від 01.03.2013р. відповідачем
відхилено редакцію позивача та
запропоновано внести до угоди зміни
наступного змісту:

1. до п. 7.1: керуючись ліквідаційною
процедурою по справі №5/174б про
банкрутство ВАТ "Содовий завод" строк
дії договору оренди встановлюється 6
місяців з моменту прийняття ухвали
господарського суду Донецької області
про продовження ліквідаційної
процедури. Постанова від 11.08.2012р. по
справі №5/174б про продовження
ліквідаційної процедури до 27.01.2013р.
продовжує договір оренди до 27.01.2013р.
Відповідно, договір оренди автоматично
продовжується на підставі нової ухвали
господарського суду Донецької області
строком на 6 місяців. У випадку кінцевої
ліквідації ВАТ "Содовий завод"
відповідно до ухвали чи постанови
господарського суду Донецької області
договірні зобов'язання з оренди майна
цеху ГОК і ХОМ припиняються у зв'язку із
ліквідацією орендодавця. Підстава: ст.
291 ГК України.

2. до п. 3.1: з 01.03.2013р. змінити цифри з 11013,98
гривень, в т.ч. ПДВ 1835,66 гривень на цифри
45600,00 гривень, в т.ч. ПДВ 7600,00 гривень.

3. до п. 7.4: відповідно до Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(нова редакція) при продажі майна цехів
ГОК і ХОМ на аукціоні (торгах), договір
оренди автоматично розривається з дати
підписання протоколу аукціону (торгів)
про продаж майна, про що письмово
організатор аукціону чи ліквідатор
повідомляє орендаря".

Не погоджуючись із запропонованою
відповідачем додатковою угодою від
01.03.2013 року в редакції протоколу
розбіжностей позивач звернувся до суду
з позовом про зобов'язання відповідача
підписати угоду про зміну договору.

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного розгляду
справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Правовідносини сторін у даній справі
врегульовано положеннями Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України .

За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Приписами ст. 629 Цивільного Кодексу
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів передбачений
статтею 188 Господарського кодексу
України, де, зокрема, зазначено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Частинами 3-4 статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що
сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Разом з тим, статтею 651 Цивільного
кодексу України визначено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.652 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Одночасно, ч.2 ст.652 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

За приписом ч.4 вищевказаної норми,
зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Таким чином, внесення змін до договору
можливе коли це передбачено договором
(тобто сторони узгодили таку
можливість) або законом.

Одночасно, закон пов'язує можливість
зміни договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю чотирьох умов, визначених ч.2
ст.652 Цивільного кодексу України, при
істотній зміні обставин.

Враховуючи вищенаведені приписи
законодавства, для зміни договору в
судовому порядку необхідно доведення
позивачем наявності істотної зміни
обставин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
вимоги позивача мотивовані істотною
зміною обставин, а саме придбанням
останнім значної частини орендованого
майна, внаслідок чого у сторін виникли
правовідносини щодо спільної
власності на об'єкт оренди із
одночасним набуттям позивачем та
припиненням у відповідача повноважень
щодо об'єкта оренди.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 291
Господарського кодексу України
договір оренди припиняється у разі
викупу (приватизації) об'єкта оренди.

Як вказано вище, певна частина
орендованого майна станом на час
ініціювання позивачем підписання
угоди про зміну договору оренди,
придбана позивачем та є його власністю,
що підтверджується відповідними
правовстановлюючими документами щодо
нерухомого майна, а також актом
державного виконавця, складеним
19.03.2001р.

Таким чином, у зв'язку з переходом до
позивача прав власника щодо частини
нерухомого та рухомого майна, що
входило до складу об'єкту оренди, з
огляду на положення ч. 2 ст. 291
Господарського кодексу України
договір оренди цеху ГОК та ХОМ, (в
редакції угоди від 04.06.1999р.) є
припиненим в частині придбаного
позивачем у власність майна з моменту
набуття на нього права власності.

За умовами п. 3.1 договору оренди в
редакції угоди про зміну договору
оренди цеху ГОК і ХОМ від 04.06.1999 року
розмір орендної плати на дату
підписання угоди складає 12140 гривень,
та, як вбачається зі змісту договору,
розмір орендної плати не залежить від
складу об'єкту оренди та кількості
майна, що входить до його складу.

З огляду на наведене, судом першої
інстанції, з якими погоджується
колегія суддів, вірно встановлено, що
зміни в структурі власності
відповідача щодо майна, переданого в
оренду, не мають наслідком виникнення у
відповідача обов'язку із внесення змін
до договору в частині визначення його
предмету, оскільки припинення договору
оренди в силу закону в частині
придбаного позивачем майна не
позбавляє договір дійсності щодо
іншого майна, що залишилося у власності
відповідача. При цьому, викладення
конкретного переліку майна, що
залишилося у користуванні позивача в
межах договору оренди, не впливає на
порядок виконання зобов'язань сторін
за договором.

Також, місцевим господарським судом
встановлено, що внесення змін до п. 1.2
договору в частині зміни
місцезнаходження майна з м. Слов'янськ,
вул.Чубаря, 91 на м. Слов'янськ вул.
Парижської комуни, 26 позивач
обґрунтовує обов'язковістю внесення
таких змін у зв'язку з прийняттям
органом місцевого самоврядування
рішення про присвоєння 8-ми будівлям, що
стали власністю позивача, поштової
адреси: м. Слов'янськ вул.Парижської
комуни, 26. За твердженням позивача,
вказані обставини доводять факт
існування спільної власності на
цілісно-майновий комплекс цеху ГОК і
ХОМ, а отже і решті будівель, що
залишилися у власності відповідача,
також має бути присвоєно зазначену
адресу, про що має бути зазначено в
договорі.

В матеріалах справи міститься лист
головного архітектора м. Слов'янська
про присвоєння об'єктам, що належать
позивачу (що раніше належали
відповідачу) поштової адреси - м.
Слов'янськ, вул. Парижської комуни, 26.

Водночас, зважаючи, що передумовою
визначення в договорі
місцезнаходження будівлі за певною
адресою є присвоєння цій будівлі, в
порядку визначеному законодавством,
адреси із відповідним відображенням
цього у реєстраційних документах, за
відсутності доказів на підтвердження
існування вказаних обставин, колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає, що місцевим господарським
судом вірно встановлено факт
недоведеності позивачем пов'язаності
присвоєння нової поштової адреси
будівлям, що перебувають в його
власності, із необхідністю присвоєння
такої ж адреси будівлям, що перебувають
у власності відповідача, які
перелічені в п. 1.1 запропонованої угоди
про зміну договору оренди.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що будівлям,
переліченим в п. 1. угоди про зміну
договору оренди цеху ГОК і ХОМ від
01.03.2013 року, рішенням Слов'янської
міської ради від 05.12.2012 року № 775
присвоєно поштову адресу - м.
Слов'янськ, вул. Парижської комуни, 29,
тому зміна місцезнаходження об'єкту
оренди на запропоновану позивачем є
неможливою.

Місцевим господарським судом також
вірно встановлена відсутність підстав
для доповнення договору оренди пунктом
1.3, відповідно до якого будівлі та
споруди, що входять до складу ГОК і ХОМ,
що належать орендодавцю, та будівлі,
споруди та обладнання, що належать
орендарю, складають єдиний
господарюючий об'єкт із завершеним
циклом виробництва продукції,
зазначеної в ст. 2.1. договору оренди,
автономними інженерними
комунікаціями, системою
енергопостачання, оскільки метою
внесення до договору пункту із цим
змістом є, по суті, встановлення факту
спільного із відповідачем права
власності на об'єкт із завершеним
циклом виробництва, а звернення до суду
має на меті примус відповідача до
укладення договору із запропонованим
змістом в цій частині.

Разом з тим, пунктом 2.1. договору
визначено мету договору та
передбачено, що орендар зобов'язується
в наданих йому виробництвах
здійснювати виробництво окисі кальцію,
хімічно осадженої крейди та т.і.

Тобто, договором визначено призначення
переданого в оренду об'єкту та, таким
чином, встановлено обмеження для
позивача на використання орендованого
майна на цілі, що не відповідають цілям,
визначеним п. 2.1. договору.

На підтвердження приналежності
частини орендованого майна єдиному
господарюючому об'єкту із завершеним
циклом виробництва продукції
позивачем надано витяги з Єдиного
державного реєстру прав власності на
нерухоме майно, копії
правовстановлюючих документів та т.і.
Однак, із вказаних документів
вбачається приналежність позивачу
тільки окремих будівель і споруд, а
також обладнання, як окремих,
індивідуально-визначених об'єктів
права власності. В свою чергу, вказані
вище документи не підтверджують
існування у позивача із відповідачем
прав співвласників на спільний об'єкт
із завершеним циклом виробництва та
взагалі не довододять існування такого
майна, із таким найменуванням, як
самостійного об'єкту права власності.

За змістом ст. 4 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" цілісним майновим комплексом є
господарський об'єкт з завершеним
циклом виробництва, а отже, існування
чи не існування єдиного господарського
об'єкту із завершеним циклом
виробництва є певним фактом, який не
залежить від волевиявлення сторін за
договором оренди.

Відображення в договорі факту
утворення ними спільного об'єкту
цілісно-майнового комплексу чи
господарського об'єкту із завершеним
циклом виробництва не має своїми
наслідками його дійсне утворення.
Цілісно-майнові комплекси чи
господарські об'єкти із завершеним
циклом виробництва мають відповідати
певним вимогам та мають певні ознаки і
надання тому чи іншому об'єкту чи
певній купі об'єктів, в тому числі
розташованих за однією адресою
характеристики як спільного об'єкту із
завершеним циклом виробництва не може
бути врегульоване договором за
домовленістю сторін. Існування такого
об'єкту є обставиною, яка не залежить
від волевиявлення сторін, а тому
колегія суддів погоджується з місцевим
господарським судом, що відмова
відповідача у прийнятті пропозиції про
внесення змін до договору оренди в цій
частині жодним чином не впливає на
права та охоронювані законом інтереси
позивача, і погоджується з висновками
місцевого господарського суду про
відмову в позові в цій частині.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
відмовою місцевим господарським судом
в позові в частині покладення на
відповідача обов'язку виключення з
тексту договору оренди п.п. 3.3. 3.4., п.п. 3
п. 4.1., п.п. 8. п. 5.1., оскільки кожен з цих
пунктів договору передбачає надання
тих чи інших послуг та їх оплату на
підставі окремо укладених угод.

Тобто, обов'язок з оплати наданих
послуг та їх надання за змістом цих
пунктів договору має здійснюватися на
підставі окремо укладених угод, отже
наявність чи відсутність цих пунктів в
договорі жодним чином не впливає на
права позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
виключення зі змісту договору оренди
п.7.3., відповідно до умов якого договір в
односторонньому порядку розірванню не
підлягає за виключенням випадків, коли
одна із сторін порушує умови договору
та свої зобов'язання, позивач
посилається на те, що таке положення
договору дозволяє відповідачу, навіть
якщо саме ним було порушено
зобов'язання ініціювати односторонню
відмову від договору, що суперечить
змісту ст. 651 Цивільного кодексу
України.

Відмову від договору, у контексті
наведеного положення договору, слід
розуміти саме як право потерпілої
сторони відмовитися від договору у
разі його порушення іншою стороною,
отже доводи позивача про те, що,
порушивши умови договору відповідач
може таким чином створити для себе
підстави для односторонньої відмови
від договору, не ґрунтуються на законі.
При цьому право орендодавця на
односторонню відмову від договору
оренди передбачено зокрема ст. 782
Цивільного кодексу України.

Крім того, як вже зазначалося, позивач
обґрунтовує позовні вимоги
положеннями ст. 652 Цивільного кодексу
України та посилається на істотну
зміну обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору.

Водночас, оскільки позивачем не
доведено, яким чином зміна тих
обставин, що визначені позивачем як
істотні - набуття права власності на
частину орендованого майна - вплинуло
на оцінку наведеного пункту договору,
як такого, що потребує виключенню з
договору, колегія суддів погоджується
з висновками місцевого господарського
суду про відсутність правових підстав
для задоволення позовних вимог в цій
частині.

Щодо доповнення договору п. 9.1., за
змістом якого зміна умов договору,
передбачених п. 2.1 розділу 2 та п.1 ст. 4.1.
розділу договору, можлива тільки в
судовому порядку, а необхідною умовою
для розірвання договору є попередній
розгляд питання про право власності із
дотриманням ст. 188 Цивільного кодексу
України, місцеви господарським судом
правомірно відмовлено позивачеві в цій
частині з огляду на наступне.

За змістом ст. 651 Цивільного кодексу
України та ст. 188 Господарського
кодексу України договір може бути
змінено або за домовленістю сторін або
в судовому порядку.

Тобто, у разі недосягнення сторонами
згоди щодо внесення змін до п. 2.1. та 4.1.,
внесення таких змін можливе лише у
спосіб звернення заінтересованої
сторони з цього приводу до суду, отже
обмеження у можливості змінити умови
договору за домовленістю сторін
суперечило б наведеним положенням
закону.

Попередній, перед розірванням договору
розгляд питання про право власності із
дотриманням ст. 188 Цивільного кодексу
України, не передбачений нормами
чинного законодавства, а позивачем не
доведено, яким саме чином має бути
реалізоване наведене положення та на
якій підставі питанню про розірвання
договору має передувати вирішення
питання про право власності,
враховуючи, що право на розірвання
договору є правом сторони, яке може
бути обмеженим лише умовами,
визначеними законом.

Наразі, перелічені вище обставини
вказують на те, що позивачем у
встановленому порядку не доведено
наявності істотної зміни обставин в
розумінні ст.652 Цивільного кодексу
України, які б стали підставою для
внесення змін до договору в судовому
порядку.

Зокрема, скаржником не доведено, що
виконання договору в існуючій редакції
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
позивача того, на що він розраховував
при укладенні даного договору.

Крім того, позивачем не доведено, що
чинна редакція спірного договору
суперечить суспільним інтересам, як і
не представлено доказів завдання шкоди
або понесення затрат, необхідних для
виконання договору.

Щодо посилання відповідача про
необхідність врегулювання
розбіжностей за протоколом
розбіжностей, що виникли при укладенні
додаткової угоди від 01.03.2013 року, то
колегія суддів не приймає до уваги дані
твердження відповідача з огляду на
наступне.

Предметом розгляду у даній справі є
зобов'язання відповідача підписати
додаткову угоду в редакції від 01.03.2013
року, врегулювання розбіжностей за
договором не є предметом спору, що
розглядається, зустрічного позову про
зобов'язання позивача прийняти умови
додаткової угоди в редакції протоколу
розбіжностей відповідачем не
заявлялось.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що місцевим господарським судом в
порядку ст.43 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи в їх сукупності і
вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судом першої
інстанції норм законодавства при
прийнятті рішення не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав
для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія
суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Донецької
області з урахуванням мотивів,
зазначених апеляційним судом,
відповідає фактичним обставинам
справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції та спростовані
вищевикладеними висновками судової
колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 02.10.2013р. у справі
№905/2873/13 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись законом, що
відповідає приписам ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, тому залишає зазначене
рішення без змін, а апеляційну скаргу
за наведеними в ній мотивами - без
задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Реактив»,
м.Слов'янськ Донецької області -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 02.10.2013р. у справі № 905/2873/13 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 21.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписано
24.01.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: О.Д. Попков

В.М. Татенко