ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.Справа № 916/2294/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від відповідача - Ільченко А.О.,
довіреність № б/н від 25.09.2013р.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ»

на рішення господарського суду
Одеської області від 14.11.2013р.

по справі № 916/2294/13

за позовом Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради

до Приватного підприємства
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ»

про стягнення 104 483,26 грн.

Відповідно до ст.ст. 44, 811 ГПК
України здійснювалась фіксація
судового процесу технічними засобами.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
Приватного підприємства
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» неустойки у сумі 104
483,26 грн. за користування майном після
закінчення договору оренди в період з
01.09.2010р. по 27.08.2012р.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами
частини другої статті 785 Цивільного
кодексу України.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 14.11.2013р. (суддя Гут С.Ф.)
позов задоволено; стягнуто з
Приватного підприємства
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» на користь
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради неустойку у
розмірі 104 483,26грн., витрати по сплаті
судового збору на суму 2 089,67 грн.

Рішення мотивоване тим, що після
закінчення дії договору оренди № 76/33
від 08.06.2006 р., відповідач як орендар не
звільнив приміщення за адресою м.
Одеса, вул. Соборна, не виконав
обов'язок повернення орендованого
майна, що відповідно до частини другої
статті 785 Цивільного кодексу України
тягне за собою нарахування неустойки у
розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Крім того, суд відмовив відповідачу у
задоволенні заяви про застосування
строків позовної давності, оскільки
цей строк не є пропущений.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, Приватне підприємство
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати і постановити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради
відмовити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог
скаржник наполягає на тому, що суд
першої інстанції невірно застосував
приписи ст. 257, 261 Цивільного кодексу
України та необґрунтовано відмовив при
розгляді справи у клопотанні про
застосування строків позовної
давності. На думку апелянта початок
перебігу позовної давності за
відповідною вимогою визначається за
загальним правилом частини першої
статті 261 названого Кодексу (з дня,
наступного за тим днем, коли мало бути
виконано зобов'язання щодо повернення
речі), а не згідно з положенням частини
другої статті 786 ЦК України (з моменту
повернення речі наймачем), оскільки це
положення стосується вимог, зазначених
у частині першій тієї ж статті 786 ЦК
України, а не вимоги про стягнення
згаданої неустойки.

Більш детальніше доводи зазначені у
скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу до
Одеського апеляційного господарського
суду не надходив.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, не скористався
наданим йому ст. 22 ГПК України правом.
Позивач про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Апеляційною інстанцією також
враховано, що явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про
достатність у матеріалах справи
документальних доказів для вирішення
спору по суті за відсутності
представника позивача.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
юридичну повноту встановлених судом
першої інстанції обставин справи,
проаналізувавши застосування судом
норм матеріального та процесуального
права, судова ко легія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних під став.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів
справи, 08.09.2006р. між Представництвом по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради (орендодавець) та
Приватним підприємством
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» (орендар) був
укладений договір №76/33 оренди
нежитлового приміщення, за умовами
якого Орендодавець передав, а Орендар
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення підвалу
загальною площею 85,2м2, що розташоване
за адресою: м. Одеса, пл. Соборна, 1, про
що свідчить акт прийому - передачі
приміщення від 08.09.2006р. (а.с. 14), з метою
використання наданого приміщення під
розміщення пункту з ремонту
електрообладнання.

Згідно із рішенням Одеської міської
ради від 31.01.2011р. № 273-VI „Про
затвердження виконавчих органів,
загальної чисельності апарату
Одеської міської ради" було змінено
найменування Представництва на
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради.

Пунктами 2.2, 2.4 договору передбачено, що
за орендоване приміщення Орендар
зобов'язується сплачувати орендну
плату відповідно до розрахунку,
приведеного у додатку 1 до договору, що
становить за перший після підписання
договору оренди місяць 627,50грн. без
урахування ПДВ та індексу інфляції. При
цьому, розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
минулий місяць на щомісячний індекс
інфляції, що друкується Мінстатом
України. Орендар вносить орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця,
незалежно від результатів його
господарської діяльності.

Відповідно до п.4.7 даного договору,
після закінчення строку дії договору
чи у випадку його дострокового
розірвання, Орендар зобов'язався у 15-ти
денний термін передати Орендодавцю
приміщення за актом у належному стані,
не гіршому ніж на момент передачі його
в оренду та відшкодувати Орендодавцеві
збитки у разі погіршення стану або
втрати (повної або часткової) об'єкта
оренди.

Додатковим погодженням від 17.09.2007р.
місячна орендна плата була встановлена
у розмірі 1 214,65грн. з урахуванням ПДВ.

В порушення вимог умов договору,
відповідачем за користування
орендованим приміщенням орендна плата
сплачувалась нерегулярно та не в
повному обсязі, через що позивач
відмовився, в порядку 782 ЦК України, від
договору, що підтверджується
повідомленням №01-15/416 від 30.04.2010р.

Вказаним повідомленням Представництво
запропонувало Орендарю у строк до
20.05.2010р. передати нежиле приміщення
підвалу, загальною площею 85,2 м2, яке
розташоване за адресою: м. Одеса, пл.
Соборна, 1, співробітникам
Представництва та підписати
відповідний акт приймання-передачі
приміщення.

Повідомлення було отримано
відповідачем, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення від 18.05.2010р.

Однак, відповідач вимоги
Представництва не виконав, на
повідомлення не відреагував.

Представництво по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради звернулось до суду з
позовом, про виселення Приватного
підприємства «ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» та
стягнення заборгованості у розмірі 18
438,10грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24.09.10р. по справі №12/94-10-3027
позов задоволено частково; виселено
Приватне підприємство
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» із нежилого
приміщення підвалу, загальною площею
85,2 м2, розташованого за адресою: м.
Одеса, пл. Соборна, 1; стягнуто з
Приватного підприємства
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» на користь
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради 11 475,95грн. - заборгованості
з орендної плати, 1 129,87грн. - пені,
268,43грн. - витрат на оплату державного
мита; 234,79грн. - витрат на ІТЗ судового
процесу, в іншій частині позову
відмовлено.

На виконання зазначеного рішення
господарським судом Одеської області
видані відповідні накази, які
пред'явлені до примусового виконання
до Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

Згідно акту державного виконавця
Приватне підприємство
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» 27.08.2012р. виселено з
нежитлового приміщення підвалу,
загальною площею 85,2м2, розташованого за
адресою: м. Одеса, пл. Соборна, 1.

27.12.2012р. позивач звернувся на адресу
Орендаря з претензією №01-13/7459, згідно
якої запропонував в строк до 14.01.2013р.
сплатити неустойку. Вказана претензія
була отримана відповідачем 14.01.2012р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового повідомлення (а.с.
25), однак залишена відповідачем без
відповіді та задоволення.

12.02.2013р. позивач вдруге звернувся на
адресу Приватного підприємства
«ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» з претензією №01-13/922,
згідно якої запропонувало в строк до
11.03.2013р. сплатити неустойку.

Зазначена претензія також залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

На підставі викладеного, Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради звернувся до суду із даним
позовом про стягнення з Приватного
підприємства "ЧОРНОМОР-РІЕЛТ"
неустойки у розмірі 104 483,26грн. за період
з 01.09.2010р. по 27.08.2012р.

Тобто, предметом даного спору є
стягнення з відповідача неустойки за
період неповернення орендованого
приміщення після припинення орендних
правовідносин у зв'язку з закінченням
строку договору .

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина 1 ст.785 ЦК України встановлює, що
у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Частиною
другою цієї статті передбачено, що у
разі невиконання наймачем обов'язку
щодо повернення речі наймодавець має
право вимагати від наймача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

За таких обставин, судом зроблено
правильний висновок про стягнення
спірної суми у розмірі подвійної суми
орендної плати 104 483,26грн. за період з
01.09.2010р. по 27.08.2012р.

Відносно строків позовної давності
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідачем при розгляді справи у
суді першої інстанції заявлене
клопотання про застосування ст. 267 ЦК
України внаслідок спливу позовної
давності. Судова колегія вважає, що
дана заява не підлягає задоволенню у
зв'язку з таким.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 29.05.2012р. № 01-06/735/2012 "Про
деякі питання практики застосування
статей 785 та 786 Цивільного кодексу
України" встановлено, що неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення, а тому застосування до
неї спеціальної позовної давності є
неправильним. (постанова Верховного
Суду України від 20 березня 2012р. у справі
№ 40/117). Таким чином, ця неустойка (ст.785
ЦК України) не може бути ототожнена з
неустойкою (штрафом, пенею),
передбаченою пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України, оскільки, на
відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або,
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня)."

Також, у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
зазначено, що частиною другою статті 785
ЦК України передбачено право
наймодавця вимагати від наймача сплати
неустойки в разі невиконання останнім
обов'язку щодо повернення речі. Початок
перебігу позовної давності за
відповідною вимогою визначається за
загальним правилом частини першої
статті 261 названого Кодексу (з дня,
наступного за тим днем, коли мало бути
виконано зобов'язання щодо повернення
речі), а не згідно з положенням частини
другої статті 786 ЦК України (з моменту
повернення речі наймачем), оскільки це
положення стосується вимог, зазначених
у частині першій тієї ж статті 786 ЦК
України, а не вимоги про стягнення
згаданої неустойки; у Рішенні
Конституційного Суду України від 03.07.2012
№ 14-рп/2012 зі справи № 1-20/2012 також
зазначено, що положення статті 786 ЦК
України щодо початку перебігу позовної
давності в один рік застосовується до
вимог наймодавця про відшкодування
збитків у зв'язку з пошкодженням речі,
яка була передана у користування
наймачеві, та вимог наймача про
відшкодування витрат на поліпшення
речі і не поширюється на інші вимоги
наймача та наймодавця, які випливають з
договору найму (оренди).

Водночас господарським судам
необхідно мати на увазі, що відповідна
неустойка є самостійним заходом
майнової відповідальності у сфері
орендних правовідносин, що
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення, і тому щодо неї
застосовується загальна, а не
спеціальна позовна давність.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Таким чином, з огляду на норми ст. 261 ЦК
України, право нарахування неустойки
відповідно до змісту ч.2 ст. 785 ЦК
України виникло у позивача 03.06.2010р.
(наступний день після останнього дня,
встановленого для звільнення майна
відповідачем), саме з цієї дати
розпочався перебіг строку позовної
давності.

З матеріалів справи вбачається, що
19.07.2010 року позивач вже звертався з
позовом про стягнення неустойки в
період з 19.05. 2010 р. по 30.06.2010 р., про що
свідчить оглянута судом господарська
справа за № 12/94-10-3027.

Відповідно до частині 2 ст. 264
Цивільного кодексу України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

У даному конкретному випадку
позивачем пред'явлено частину вимоги, а
саме вимога про сплату неустойки за
період з 01.09.2010р. по 27.08.2012р.

Таким чином, має місце переривання
перебігу позовної давності, а тому
перебіг позовної давності починається
заново.

Позивач звернувся із позовною заявою
до суду про стягнення неустойки 30.08.2013
року за період з 01.09.2010р. по 27.08.2012р.,
коли строк позовної давності
тривалістю у три роки ще не закінчився
.

Судова колегія звертає увагу на те, що
відповідач звернувся із заявою про
застосування строків позовної
давності з огляду на норми ст. 261 ЦК
України, а не про застосування строків
спеціальної давності, відповідно до
приписів п.1 ч.1 ст. 258 ЦК України. Тому
висновок суду в цієї частині є
помилковим, але таким, що не впливає на
правильність прийнятого судом першої
інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
відповідачем не враховано факт
переривання перебігу позовної
давності внаслідок пред'явлення
частині вимоги про стягнення неустойки
в попередній період. Ти обставини, що
при прийнятті рішення 24 вересня 2010р. по
справі № 12/94 - 10-3027 року резолютивна
частина рішення не має висновку про
стягнення неустойки у розмірі 5 738,22
грн., а мотивувальна частина рішення
має такий висновок, не приймаються
судовою колегією до уваги, оскільки не
виключають по цієї справі
застосування ст. 88 ГПК України, а тому
не мають правового значення при
вирішенні спору

Оскільки доводи, викладені в
апеляційній скарзі та матеріали справи
не спростовують висновки суду першої
інстанції, судова колегія вважає, що
оскаржуване рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального права
та не підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга Приватного
підприємства «ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 п.1, 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «ЧОРНОМОР-РІЕЛТ» -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 14.11.2013р. по справі
№ 916/2294/13 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
15.01.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Н.В. Ліпчанська