м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЛП-Чайка"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Експерт"
про стягнення 3 664 089,80 грн.
Судді: Бондарчук В.В. (головуюча)
від позивача: Надточій Д.В.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "МЛП-Чайка"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Експерт"
(далі-відповідач) про стягнення 3 421 040,08
грн. - основної заборгованості та 243 049,66
грн. - пені. Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати орендної
плати згідно договору оренди від 01.05.2012
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 30.08.2013 р. порушено
провадження у даній справі, призначено
її до розгляду у судовому засіданні на
17.09.2013 р. за участю представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
28.08.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду представник позивача
подав заяву про вжиття заходів
забезпечення позову, в якій просить
накласти арешт на грошові кошти в межах
суми позову, які знаходяться на
розрахункових рахунках відповідача.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача та неналежне виконання
сторонами вимог суду.
У судовому засіданні 03.10.2013 р. судом
оголошувалася перерва до 05.11.2013 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
05.11.2013 р. розгляд справи відкладено до
14.11.2013 р. через неявку відповідача в
порядку п.1 ч.1 ст.77 ПК України.
У процесі провадження у справі
представник позивача подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить стягнути заборгованість
по сплаті орендної плати, плати за
обслуговування та комунальні послуги в
розмірі 2 994 431,31 грн., штраф у розмірі 426
608,79 грн. та пені у сумі у 104 123,87 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013р. заяву про зменшення
розміру позовних вимог прийнято до
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 р. призначено
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 14.11.2013 р. визначено
- Бондарчук В.В. (головуюча суддя), судді:
Грєхова О.А., Спичак О.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 р. колегією суддів у
складі: Бондарчук В.В. (головуюча),
прийнято до свого провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 05.12.2013 р. за участю
представників сторін.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача та невиконання ними вимог
суду.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
задовольнити заяву про вжиття заходів
до забезпечення позову.
Суд відзначає, що відповідач
повідомлявся ухвалою суду про час та
місце розгляду даної судової справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, однак
в судове засідання своїх представників
Отже, розглянувши подану позивачем
заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову, суд відзначає
Відповідно до ст. 66 ГПК України,
Господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або зі своєї ініціативи
має право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Оскільки позивач не навів жодних
обставин, яким чином невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду, тому суд
відмовляє у її задоволенні.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.01.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "МЛП-Чайка" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Експерт"
укладено договір оренди, за умовами
якого позивач передає право
тимчасового володіння та користування
приміщеннями, парковочними місцями,
відповідачу для використання в якості
складських приміщень з допоміжними
офісами і автомобільною стоянкою
протягом строку, а відповідач приймає
таке право від позивача.

Згідно п.2.1. договору протягом всього
строку відповідач повинен виплачувати
позивачу орендну плату і плату за
обслуговування. Такі виплати повинні
проводиться авансом щомісячно до 10-го
числа поточного місяця і пропорційно у
відношенні любого періоду протяжністю
менше одного місяця.

Відповідно до п. 2.5. договору відповідач
почне нести обов'язки по виплаті
орендної плати і плати за
обслуговування з дати підписання акта
приймання згідно п. 3.1. договору.
Відповідач сплачує фіксовану орендну
плату і плату за обслуговування не
пізніше дати платежу у відповідності
зі встановленими договором умовами.
Підставою для сплати фіксованої
орендної плати і плати за
обслуговування являється даний
договір. Позивач з метою нагадування
відповідачу про його обов'язки по
сплаті може щомісячно надавати
відповідачу письмове повідомлення про
розмір фіксованої орендної плати і
плати за обслуговування у вигляді
рахунку. Факт надання чи не надання
такого повідомлення (рахунку), а також
строк його виставлення, не впливає на
обов'язки відповідача по оплаті
фіксованої орендної плати і плати за
обслуговування в строки, визначені
даним договором.

У пункті 2.7. договору сторони погодили,
що якщо будь-які суми, належні одній
стороні від другої сторони по даному
договору, виплачуються із запізненням
більше ніж на 10 робочих днів, то
сторона, якій належать такі суми, буде
вправі стягувати пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в момент заборгованості, від
таких сум за кожний календарний день
затримки платежу, починаючи з 11-го дня,
наступного за датою платежу, але, при
цьому, загальна сума пені не може
перевищувати 10% від простроченої суми.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили,
що приміщення повинні бути передані
позивачем та прийняті відповідачем по
акту приймання, який підписується
сторонами в момент підписання даного
договору, по формі, визначеній в
додатку №3 до даного договору.

Відповідно до п. 7.9. договору відповідач
підтверджує, що станом на дату
укладення даного договору у
відповідача існує заборгованість
перед позивачем у розмірі 2 550 062,74 грн.
по сплаті фіксованої орендної плати (1
986 512,24 грн.), плати за обслуговування (90
241,81 грн.) і змінюваної орендної плати (473
308,69 грн.) по договору оренди, укладеному
між сторонами 08.05.2009 р., який діяв до
30.04.2012 р. Відповідач зобов'язався
провести погашення вказаної в даному
пункті заборгованості в наступні
строки: 400 000,00 в строк до 31.05.2012 р., 600 000,00
грн. в строк до 31.07.2012 р., 750 000,00 грн. в
строк до 31.10.2012 р., 800 062,74 грн. до 24.12.2012 р.

Згідно п. 10.1. договору позивач вправі в
односторонньому порядку відмовитися
від даного договору, якщо, зокрема,
орендна плата, і/або плата за
обслуговування, і/або інші платежі,
належні від відповідача, або будь-яка
частина таких платежів залишається не
виплаченою після настання дати платежу
протягом 10 робочих днів. В такому
випадку договір вважається припиненим
з дати, вказаної в письмовому
повідомленні позивача.

Пунктом 10.2. договору сторони визначили,
що у випадку якщо позивач в
односторонньому порядку відмовиться
від даного договору у відповідності зі
статтею 10.1 договору, відповідач буде
зобов'язаний виплатити позивачу на
його вимогу штраф у розмірі місячної
фіксованої орендної плати і плати за
обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, що
01.05.2012 р. позивач передав відповідачеві
у користування офісні приміщення
площею 520,07 кв.м., а також складські
приміщення площею 7 515,18 кв.м., що
підтверджується актом приймання від
01.05.2012 р. (копія в матеріалах справи).

Як вказує позивач, та підтверджується
матеріалами справи, за період з 01.02.2013 р.
по 18.04.2013 р. позивачем було виставлено
відповідачеві рахунки на оплату
орендної плати у сумі 1 141 098,75 грн.,
рахунків на оплату за обслуговування
на загальну суму 92 485,08 грн. та рахунків
на оплату за комунальні послуги на
загальну суму 343 396,85 грн.

Крім того, відповідач неналежним чином
виконував зобов'язання щодо оплати
заборгованості, передбаченої п. 7.9.
договору, внаслідок чого за
відповідачем утворилася
заборгованість на загальну суму 2 994 431,31
грн., що також підтверджується і
проведеними між сторонами звіряннями
взаємних розрахунків, оформлених
відповідним актом.

18.04.2013 р. відповідачем було отримано
лист позивача №47 від 17.04.2013 р., яким
останній відмовився від договору
оренди в односторонньому порядку з
18.04.2013 р., вимагав сплати заборгованості
та штрафу в порядку п. 10.2. договору.

09.08.2013 р. позивачем направлялася
відповідачеві претензія №99 про сплату
заборгованості у розмірі 3 421 040,10 грн.,
що підтверджується копією фіскального
чеку №9631 та копією опису вкладення у
цінний лист, однак відповідач оплати
наявної заборгованості не провів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо оплати
орендної плати, плати за
обслуговування, плати за комунальні
послуги та існуючої заборгованості на
момент укладення договору оренди від
01.05.2012 р., у зв'язку з чим останній
заборгував позивачеві 2 994 431,31 грн.
Також позивачем нараховано
відповідачеві штраф у розмірі 426 608,79
грн. та пеню у розмірі 104 123,87 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що за
надані позивачем орендні послуги за
період з 01.02.2013 р. по 18.04.2013 р. сумою 1 196
614,43 грн. та існуючу заборгованість на
момент укладення існуючого договору
оренди від 01.05.2012 р. у розмірі 2 550 052,74
грн. відповідач розрахувався частково,
що не заперечується відповідачем, з
огляду на акт звірки взаєморозрахунків
станом на 30.09.2013р. (копія в матеріалах
справи), в результаті чого за
відповідачем рахується заборгованість
у розмірі 2 994 431,31 грн.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору оренди від
01.05.2012 р., а також положення ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 2 994
431,31 грн. визнається судом
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 426 608,79 грн.
та пені у розмірі 104 123,87 грн. за період з
23.02.2013 р. по 14.11.2013 р., суд відзначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок штрафу та пені, який
відповідає вимогам законодавства, а
тому судом визнаються обґрунтованими
вимоги позивача про стягнення штрафу у
розмірі 426 608,79 грн. та пені у розмірі 104
123,87 грн. за період з 23.02.2013 р. по 14.11.2013 р.,
зокрема, розрахованої з моменту
виникнення прострочення виконання
грошового зобов'язання за період не
більше 6 місяців з урахуванням
подвійної облікової ставки НБУ на
відповідний час.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "МЛП-Чайка"
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоджистік Експерт"
(03151, м. Київ, вул.
Очаківська/Очаківський пров., буд. 5/6,
ідентифікаційний код - 36157975) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЛП-Чайка" (08130,
Київська обл., Києво-Святошинський рай.,
с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А,
ідентифікаційний код - 33884915) 2 994 431 (два
мільйони дев'ятсот дев'яносто чотири
тисячі чотириста тридцять одна) грн. 31
коп. - заборгованості, 426 608 (чотириста
двадцять шість тисяч шістсот вісім)
грн. 79 коп. - штрафу, 104 123 (сто чотири
тисячі сто двадцять три) грн. 87 коп. -
пені та 68 820 (шістдесят вісім тисяч
вісімсот двадцять) грн. 00 коп. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 17.01.2014 р.

Судді
Бондарчук В.В.
(головуюча)

Грєхова О.А.

Спичак О.М.