ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відстрочку виконання рішення суду

29.01.2014
Справа № 38/351

Господарський суд Донецької області у
складі колегії:

головуючого
Фурсової С.М.,

суддів
Величко Н.В., Зекунова Е.В.,

при секретарі судового засідання
Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду заяву комунального підприємства
«Тепломережа» (83049, місто Донецьк,
вулиця Куйбишева, будинок № 109; код
ЄДРПОУ - 05473192) про відстрочку виконання
рішення господарського суду Донецької
області від 7 серпня 2012 року у справі №
38/351

за позовом дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, місто
Київ, вулиця Шолуденка, будинок № 1; код
ЄДРПОУ - 31301827) до комунального
підприємства «Тепломережа»

про стягнення 24 550 175,09 гривень, -

за участю представників сторін:

від заявника (відповідача):
Колеснікова О.Г. (довіреність б/н від
27.11.2013)

від стягувача (позивача): не
з'явився

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Донецької області від 7 серпня 2012 року у
справі № 38/351, позовні вимоги
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до комунального
підприємства «Тепломережа» про
стягнення 24 550 175,09 гривень задоволено
повністю.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 31 жовтня 2012
року, залишеною без змін постановою
Вищого господарського суду України від
11 грудня 2012 року рішення
господарського суду Донецької області
від 7 серпня 2012 року у справі № 38/351
змінено в частині стягнення пені.

У відповідності з вимогами статті 116
Господарського процесуального кодексу
України 12 листопада 2012 року були видані
накази про примусове виконання
постанови Донецького апеляційного
господарського суду від 31 жовтня 2012
року.

23 січня 2014 року на адресу
господарського суду Донецької області
надійшла заява комунального
підприємства «Тепломережа» про
відстрочку виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 7 серпня 2012 року у справі № 38/351.

В обґрунтування своєї заяви відповідач
зазначив, що станом на 01 січня 2014 року
загальна заборгованість за
поставлений природний газ за договором
№ 06/10-2264БО-7 від 20 грудня 2010 року складає
11 078 049,44 гривень. Комунальне
підприємство «Тепломережа» -
комунальне підприємство, що створене з
метою забезпечення безперебійного
надання послуг з теплопостачання
населенню, державний підприємствам,
установам та організаціям, у тому числі
об'єктам соціального значення (дитячі
садки, школи, лікарні тощо).

Відповідно до пункту 4 статті 2 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» державна політика в сфері
житлово-комунальних послуг базується
на принципі регулювання цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги, перелік
яких визначено цим Законом, з
урахуванням досягнутого рівня
соціально-економічного розвитку,
природних особливостей регіону та
технічних можливостей.

Статтею 20 Закону України «Про
теплопостачання» передбачено, що у
разі якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

У 2012-2013 роках тарифи на послуги
теплопостачання, що були затверджені в
установленому законом порядку,
покривали фактичні затрати на
виробництво теплової енергії на 55 %.
Об'єм заборгованості з різниці тарифів
на послуги теплопостачання станом на 01
січня 2014 року склав 95 806 533,21 гривень, що
свідчить про наявність державного
боргу комунального підприємства
«Тепломережа» і тяжке фінансове
становище.

Дебіторська заборгованість за
споживання теплової енергії
підприємствами міста станом на 01 січня
2014 року склала 4 434,7 тисяч гривень, де
заборгованість бюджетних організацій -
44,9 тисяч гривень. Заборгованість
населення перед комунальним
підприємством «Тепломережа» станом на
01 січня 2014 року склала 32 533,8 тисяч
гривень.

Відсутність дотацій з боку держави з
різниці тарифів між діючими тарифами
та фактичною собівартістю теплової
енергії, а також наявна дебіторська
заборгованість призвели до нестачі
фінансових коштів, і як наслідок -
неможливості розрахуватися з
дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в повному обсязі.

Виконавчий комітет Донецької міської
ради листом за № 01/9-568 звертався до
першого заступника міністра фінансів
України з порханням виділити
комунальному підприємству
«Тепломережа» кошти для погашення
різниці в тарифах та можливості сплати
спожиті енергоносії.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 865 від 27 листопада 2013 року
передбачалася субвенція для
комунального підприємства
«Тепломережа» у сумі 52 375,5 тисяч
гривень.

Зазначений розмір субвенцій
підтверджується листом Донецької
обласної державної адміністрації за №
06/15я-2343 від 09 грудня 2013 року, однак
станом на 21 січня 2014 року
вищевказана субвенція так і не надана
комунальному підприємству
«Тепломережа».

На підтвердження наведеного
відповідачем надано: акт звіряння
розрахунків з дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» від 19
листопада 2013 року; розрахунок обсягу
заборгованості за минулі роки з
різниці в тарифах на послуги
теплопостачання; довідку про
дебіторську заборгованість станом на 01
січня 2014 року; лист виконавчого
комітету Донецької міської ради листом
за № 01/9-568 від 04 лютого 2013 року; лист
Донецької обласної державної
адміністрації за № 06/15я-2343 від 09 грудня
2013 року.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 24 січня 2014 року заяву
прийнято до розгляду та призначено у
судовому засіданні на 29 січня 2014 року.

Представник заявника Колеснікова О.Г. у
судовому засіданні наполягала на
задоволенні заяви, надала пояснення,
аналогічні викладеним у ній та
письмових поясненнях.

Стягувач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про час і місце розгляду
заяви був повідомлений своєчасно та
належним чином, причин неявки суду не
повідомив; не надав пояснень щодо заяви
про надання розстрочки виконання
рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заяву та
додані до неї документи, заслухавши
пояснення представника заявника,
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, з урахуванням всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, господарський суд
приходить до наступного.

Відповідно до вимог частини другої
статті 6, частини другої статті 19,
пункту 1 частини третьої статті 129
Конституції України, суд управнений
здійснювати повноваження виключно на
підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України
(стаття 124 Конституції України).

Господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України (стаття 4-5
Господарського процесуального кодексу
України).

Так, в силу статті 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому цим кодексом та
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони
господарський суд у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може відстрочити виконання рішення,
ухвали, постанови, змінити спосіб та
порядок їх виконання.

Згідно з зазначеною нормою, надання
заявникові відстрочки виконання
рішення є правом господарського суду,
при цьому, закон не обмежує це право
точним переліком господарських спорів
або обставин, за яких суд має право
надання відстрочки, проте визначальним
фактором при наданні відстрочки є
винятковість цих випадків та їх
об'єктивний вплив на виконання
судового рішення. Як вбачається з
вищезазначеної норми, питання
задоволення заяви сторони у справі про
відстрочку виконання рішення суду
вирішується судом в кожному
конкретному випадку, виходячи з
особливого характеру обставин справи,
що унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення. Підставою для
відстрочки виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси обох сторін, їх фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору, наявність
інфляційних процесів у економіці
держави та інші обставини справи.

Господарський процесуальний кодекс
України не містить конкретних підстав
та застережень відстрочки чи
розстрочки, а лише встановлює критерії,
що ускладнюють виконання рішення суду.

З правового аналізу статті 121
Господарського процесуального кодексу
України вбачається, що відстрочка - це
відкладення чи перенесення виконання
рішення на новий строк, який
визначається господарським судом.

Господарський процесуальний кодекс
України не містить переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнення його
виконання у зв'язку з чим господарський
суд оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами
статті 43 вказаного Кодексу, і за
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення чи унеможливлюють
його, господарський суд має право,
зокрема, відстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови.

В контексті зазначеного, господарський
суд, оцінюючи вимоги заявника
наголошує на наступному.

За приписами статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України, саме на відповідача
покладається обов'язок доведення
існування відповідних підстав для
відстрочки виконання рішення, тоді як
позивач, у разі наявності заперечень,
має навести докази на їх (підстав)
спростування. Доказування повинно
здійснюватися за загальними правилами
відповідно до статей 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного,
змагальність сторін полягає в тому, що
сторони у процесуальній формі доводять
перед судом свою правоту, за допомогою
доказів переконують суд у правильності
своєї правової позиції.

Так, за змістом статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору
встановлюються на підставі доказів -
фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34
Господарського процесуального кодексу
України, повинні відповідати, зокрема,
вимогам належності та допустимості.

Доводи заявника щодо необхідності
відстрочки виконання рішення
полягають в обґрунтуванні скрутного
фінансового становища і оцінки
негативних наслідків виконання такого
рішення без її надання.

Виходячи з встановлених судом
обставин, відповідач перебуває у
скрутному фінансовому становище,
ступінь якого істотним чином впливає
на можливість продовження поточної
діяльності з одночасним виконанням
грошових зобов'язань перед позивачем,
встановлених рішенням у розглядуваній
справі.

Господарським судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
дебіторська заборгованість за
споживання теплової енергії
підприємствами міста станом на 01 січня
2014 року склала 4 434,7 тисяч гривень, де
заборгованість бюджетних організацій -
44,9 тисяч гривень. Заборгованість
населення перед комунальним
підприємством «Тепломережа» станом на
01 січня 2014 року склала 32 533,8 тисяч
гривень. Відсутність дотацій з боку
держави з різниці тарифів між діючими
тарифами та фактичною собівартістю
теплової енергії, а також наявна
дебіторська заборгованість призвели
до нестачі фінансових коштів, і як
наслідок - неможливості розрахуватися
з дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в повному обсязі.
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 865 від 27 листопада 2013
року передбачалася субвенція для
комунального підприємства
«Тепломережа» у сумі 52 375,5 тисяч
гривень. Зазначений розмір субвенцій
підтверджується листом Донецької
обласної державної адміністрації за №
06/15я-2343 від 09 грудня 2013 року, однак
станом на 21 січня 2014 року вищевказана
субвенція так і не надана комунальному
підприємству «Тепломережа».

Враховуючи розмір наявної
заборгованості перед стягувачем,
неможливість комунального
підприємства «Тепломережа» погасити
зазначену заборгованість одразу,
зазначені обставини можуть призвести
до паралізації діяльності
підприємства боржника, що, в свою чергу,
не може вважатися адекватним заходом,
оскільки негативні наслідки для
відповідача та позитиві для позивача
не є рівноцінними. Арешт грошових
коштів боржника призведе до повного
зупинення роботи підприємства
боржника, а також неможливості надати
послуги теплопостачання населенню,
бюджетним установам (дитячим садкам,
школам тощо)

Приймаючи до уваги, що відомості щодо
стану відповідача підтверджені
наданими до матеріалів заяви
документами, тоді як позивач означені
обставини не спростував та не надав
доказів ухилення відповідача від
виконання рішення суду, господарський
суд оцінює обґрунтованість та
адекватність вимог заявника виключно
за наявними документами.

Отже, заявник під час вирішення питання
про можливість відстрочки виконання
рішення суду, надав належних доказів,
які підтверджують викладені у заяві
обставини.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК
України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наяву загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до пункту 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
26 березня 2003 року № 14 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до статті 351 ЦПК і статті 121
ГПК України їх задоволення можливе
лише у виняткових випадках, які суд
визначає виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Прийнявши до уваги те, що винятковість
випадку є оціночним поняттям,
враховуючи доводи заявника та його
майновий стан, з метою створення
належних умов для виконання рішення, та
задля уникнення паралізації
діяльності боржника у світлі його
фінансового становища, і необхідності
збереження можливості останнього
здійснювати свою діяльність,
господарський суд вважає за можливе
задовольнити заяву частково та
відстрочити виконання рішення на 6
місяців.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

У Х В А Л И В :

Заяву комунального підприємства
«Тепломережа» про відстрочку
виконання рішення господарського суду
Донецької області від 7 серпня 2012 року
у справі № 38/351 задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 7 серпня 2012 року у справі
№ 38/351 на 6 (шість) місяців.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили 29 січня 2014
року та може бути оскаржена через
господарський суд Донецької області до
Донецького апеляційного
господарського суду протягом п'яти
днів з дня її винесення.

Виконання рішення господарського
суду Донецької області від 7 серпня 2012
року у справі № 38/351 здійснювати з
урахуванням цієї ухвали.

Головуючий суддя
С.М. Фурсова

Суддя
Н.В.
Величко

Суддя
Е.В.
Зекунов