КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р. Справа№ 910/15906/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Книш М.С. - представник

від відповідача: Любушкін М.С. -
керівник; Монтян Т.М. - адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Холдингова компанія «Київміськбуд»

на рішення Господарського суду м.Києва

від 04.11.2013

у справі № 910/15906/13 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Холдингова компанія
«Київміськбуд»

до Об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Вишняківська 9»

про зобов»язання повернути нерухоме
майно за актом приймання-передачі, ціна
позову 579 060, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Холдингова компанія "Київміськбуд"
звернулось до Господарського суду
м.Києва з позовом до Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Вишняківська-9", м.Київ про
визнання права власності на квартиру №
59 по вулиці Вишняківській, 9 в місті
Києві за Публічним акціонерним
товариством "Холдингова компанія
"Київміськбуд".

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що Публічне
акціонерне товариство "Холдингова
компанія "Київміськбуд" набуло право
власності на квартиру №59 по вулиці
Вишняківській, 9 в місті Києві в
результаті завершення будівництва
багатоквартирного будинку та введення
його в експлуатацію. Позивач стверджує,
що право власності Публічного
акціонерного товариства "Холдингова
компанія "Київміськбуд" на спірне майно
не визнається відповідачем, який є
балансоутримувачем зазначеного
будинку.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 04.11.2013 року у справі № 910/15906/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
повністю, оскільки вважає, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, неповністю
з"ясовано обставини, що мають значення
для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що місцевим
судом порушено норми матеріального
права та невірно розтлумачено той факт,
що на квартиру №59 по вул.
Вишняківській, 9 у місті Києві не було
оформлено право власності на позивача
після завершення будівництва
багатоквартирного будинку та введення
його в експлуатацію. Відповідно до
Розпорядження КМР "Про розподіл
загальної площі у жилих будинках на 2002
рік" для забудовників встановлено
розмір відрахувань від загальної жилої
площі у будинках, яка вводиться у 2002
році, а саме: "При будівництві житла
всіма забудовниками, незалежно від
джерел фінансування, - 7%, у тому числі: 2%
- службова жила площа". На виконання
даного розпорядження КМР №737, квартира
№59 по вул. Вишняківська, 9 була
запланована, як службова.

Апелянт звертає увагу суду на те, що
законом не передбачено оформлення
права власності на службові жилі
приміщення, однак розпорядженням
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації від 27.07.2005 року
№581 до числа службових була включена і
квартира № 59 по вул. Вишняківській, 9 у
місті Києві. У зв'язку з тим, що у жовтні
2006 року в будинку № 9 по вулиці
Вишняківській власниками квартир було
створено Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
"Вишняківська-9", актом
приймання-передачі житлового
комплексу від 31 травня 2007 року у
відповідності із приписами Закону
України "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" та за
процедурою встановленою Постановою
Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 №
1521 "Про реалізацію Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" житловий
комплекс було передано ОСББ разом з
квартирою № 59 у будинку № 9 по вул.
Вишняківській за Актом від від 03.08.2007
№1/185 для використання за призначенням.

Апелянт вважає, що Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Вишняківська-9" є суб'єктом
господарської некомерційної
діяльності (глава 5 Господарського
кодексу України, ст. ст. 52-54) та може бути
лише балансоутримувачем житлового
фонду (в тому числі і службового).

Крім того, апелянт зазначає, що в листі
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації від 13.06.2012 №
4702/03 зазначено, що відповідно до
Переліку категорій працівників, яким
може бути надано службове приміщення,
затвердженим Постановою Ради
Міністрів Україниської PCP від 04.02.1988 №37
"Про службові жилі приміщення", посади
працівників ОСББ відсутні. Отже, дана
думка, щодо незаконності передачі
службових квартир ОСББ "Вишняківська-9"
висловлюється і Дарницькою в м. Києві
державною адміністрацією.

На думку апелянта судом першої
інстанції не взято до уваги норми
статті 136 Господарського кодексу
України, із змісту якої випливає, що
суб'єктом права господарського відання
може бути лише суб'єкт підприємництва;
а майно, що перебуває у господарському
віданні суб'єкта підприємництва має
бути закріплено за таким суб'єктом
власником цього майна.

Апелянт зазначає, акти
прийому-передачі службових квартир
зареєстровано в Головному управління
житлового забезпечення ВО КМР (КМДА), а
отже, передавались відповідно до
законодавства власником майна, в
іншому випадку в їх реєстрації
виконавчим органом КМР (КМДА) було б
відмовлено. Отже, право власності на
жиле приміщення - квартиру №59 в будинку
№ 9 по вулиці Вишняківській в місті
Києві належить Позивачу.

Апелянт вважає, що передача квартири
№59 будинку №9 по вул. Вишняківська на
баланс ОСББ не призвела, та не може, за
визначенням, призвести до зміни
власника спірної квартири. Власником
спірної квартири і після передачі
житлового будинку з балансу TOB
"Новобудова" на баланс ОСББ залишився
Позивач. Відповідно до п.6 Положення про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в
Українській PCP, затвердженого
постановою Радою Міністрів
Української PCP від 04.02.1988 р. № 37,
передбачено, що жиле приміщення
виключається з числа службових, на
підставі клопотання підприємства,
установи, організації, якщо відпала
потреба у такому використанні рішенням
виконавчої комітету відповідної
районної, міської, районної в місті
ради. У зв'язку з зазначеним та за
клопотанням TOB "Новобудова",
розпорядженням Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації
від 27.01.2012 №39 квартира №59 в будинку № 9
по вулиці Вишняківській в місті Києві
була виключена з числа службових.

Позивач зазначає, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Враховуючи те, що замовником
(забудовником) будівництва вказаного
житлового будинку є Позивач - ПАТ "ХК
"Київміськбуд", то згідно статті 876
Цивільного кодексу України власником
об'єкту будівництва або результату
інших будівельних робіт є замовник.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду
№910/15906/13 від 17.12.2013 року призначено
колегію суддів у складі: Головуючого
судді Тищенко А.І., суддів Михальської
Ю.Б., Отрюха Б.В.

17.12.2013 ухвалою Київського апеляційного
господарського суду справу №910/15906/13
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 21.01.14р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи у повному обсязі, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та їх юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія
встановила наступне.

Відповідно до ч.2 ст.353 Цивільного
кодексу УРСР, що був чинний на момент
будівництва спірного майна, за
договором підряду на капітальне
будівництво організація-підрядчик
зобов'язується своїми силами і
засобами збудувати і здати
організації-замовнику передбачений
планом об'єкт відповідно до
затвердженої проектно-кошторисної
документації і у встановлений строк, а
замовник зобов'язується надати
підрядчику будівельну площадку,
передати йому затверджену
проектно-кошторисну документацію,
забезпечити своєчасне фінансування
будівництва, прийняти закінчені
будівництвом об'єкти і оплатити їх.

Згідно з ч.9 ст.25 Закону України "Про
планування і забудову територій" у
відповідній редакції проектування,
будівництво, приймання в експлуатацію
закінчених будівництвом окремих
будинків і споруд на території
комплексної забудови здійснюються
відповідно до укладених договорів між
замовником та інвестором у порядку,
встановленому законодавством.

07.08.2002р. Управлінням
Держархбудконтролю м.Києва було
зареєстровано акт про приймання в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта - житлового будинку на діл.№23
ж/м Осокорки, 11 м-н по вулиці
Вишняківській, 9. Згідно змісту
вказаного акту Акціонерне товариство
"Холдингова компанія "Київміськбуд" є
замовником (забудовником) будівництва.
Будівництво здійснювалось згідно з
розробленою Акціонерним товариством
"Київпроект" проектно-кошторисною
документацією на підставі дозволу
№0228-Др/р від 10.04.2002р. на виконання
будівельних робіт, що виданий
Управлінням Держархбудконтролю
м.Києва.

Згідно пояснень позивача, джерелом
фінансування будівництва були грошові
кошти товариства, а також залучені
грошові кошти фізичних та юридичних
осіб. При цьому, за твердженнями
Публічного акціонерного товариства
"Холдингова компанія "Київміськбуд",
інвесторами було оформлено право
власності на усі квартири у вказаному
будинку, окрім квартир №№ 59, 138, 142, 221.

Рішенням №168 від 07.08.2002р. правління
Акціонерного товариства "Холдингова
компанія "Київміськбуд" житловий
будинок № 9 по вул.Вишняківській
(Осокорки, 11 м-н, №23) було тимчасово
закріплено за Дочірнім підприємством
"Екос" до юридичної реєстрації
об'єднання співвласників.

Згідно акту №10 від 08.12.2003р. Дочірнім
підприємством "Екос" було прийнято на
баланс від Акціонерного товариства
"Холдингова компанія "Київміськбуд" 4
квартири загальною площею 325,22 кв.м для
службових потреб, у тому числі,
квартиру №59 у будинку №9 по вулиці
Вишняківській у м.Києві.

16.06.2004р. рішенням №142 правління
Акціонерного товариства "Холдингова
компанія "Київміськбуд" було ухвалено
передати створеній
житлово-експлуатаційній організації
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Новобудова" житлові
будинки, службове житло,
вбудовано-прибудовані приміщення,
паркінги, інженерні мережі та інше
майно в складі житлових будинків, що
перебувають на балансі Дочірнього
підприємства "Екос" та його структурних
підрозділів згідно з додатками №1 та №2
до цього рішення.

Відповідно до переліку житлових
будинків, який було викладено в додатку
№1 до вказаного рішення №142 від 16.06.2004р.,
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Новобудова" передано
будинок №9 по вулиці Вишняківській, а
саме квартири №№59, 138, 142, 221, що
підтверджується актом №31 (1/188) від
19.11.2004р.

Службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.
Жиле приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого
комітету районної, міської, районної в
місті Ради народних депутатів. Під
службові жилі приміщення виділяються,
як правило, окремі квартири (ч.1 ст.118
Житлового кодексу УРСР).

Згідно з розпорядженням № 737 від
08.04.2002р. Київської міської державної
адміністрації "Про розподіл загальної
площі у жилих будинках на 2002 рік" розмір
відрахувань від загальної жилої площі
у будинках, які вводяться у 2002р., при
будівництві житла всіма забудовниками,
незалежно від джерел фінансування
складає 7%, у тому числі 2% - службова жила
площа.

Розпорядженням №581 від 27.07.2005р.
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації "Про розгляд
житлових питань окремих громадян" на
підставі клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новобудова" квартири №№59, 138, 142, 221 у
будинку №9 по вул.Вишняківській у
м.Києві було включено до числа
службової житлової площі.

27.05.2007р. квартири №№59, 138, 142, 221 по
вул.Вишняківській, 9 були повернуті
Акціонерному товариству "Холдингова
компанія "Київміськбуд" від Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Новобудова" за актом №1/145 від 27.05.2007р.

У зв'язку зі створенням Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Вишняківська-9" 31.05.2007р. за
актом приймання-передачі житловий
комплекс по вул.Вишняківська, 9 був
переданий на баланс Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Вишняківська-9" на підставі
відповідного рішення правління
Акціонерного товариства "Холдингова
компанія "Київміськбуд".

03.08.2007р. Акціонерним товариством
"Холдингова компанія "Київміськбуд"
було передано ОСББ "Вишняківська,9"
квартири № 59,138,142,221 за актом № 1/185,
зареєстрованим Головнм управлінням
житлового забезпречення м.Києва.

Як вбачається з наданих відповідачем
доказів, протягом 2008-2009 року відповідач
подавав позови до суду про виселення з
квартир № 59,138,142,221 фізичних осіб, які
незаконно вселилися та намагались
визнати в судовому порядку за собою
право користування зазначеним житлом.
Рішенням Апеляційного суду № 22-5788/2008
від 03.09.2008р. зазначеним фізичним особам
було відмовлено у визнанні права
користування цими квартирами та
виселено без надання іншого житла. В
мотивувальній частині рішення судом
встановлено, що будинок № 9 по вул.
Вишняківській у м.Києві, в якому
розташовані спірні квартири, був
збудований за кошти інвесторів ХК
"Київміськбуд". Відповідно до Закону
України "Про об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку" ОСББ
"Вишняківська 9" є власником будинку 9 по
вул. Вишняківській у м.Києві, і
зазначені службові квартири вправі
використовувати за призначенням".

Ухвалою Верховного Суду України від
04.03.2009р. рішення Апеляційного суду №
22-5788/2008 було залишено без змін. Також в
зазначеній ухвалі в описовій частині
встановлено, що зазначені квартири є
неподільним загальним майном, яке
налажить на праві спільної часткової
власності всім співвласникам будинку.

Нормами ст.35 ГПК України визначено,
зокрема, що рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Розпорядженням №39 від 27.01.2012р.
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації "Про розгляд
житлових питань окремих громадян"
квартири №№59, 138, 142, 221 у будинку №9 по
вул.Вишняківській у м.Києві було
виключено з числа службової житлової
площі.

Листом вих. №01739/0/2-13 від 02.04.2013р.,
посилаючись на виключення квартир
№№59, 138, 142, 221 зі складу службового
житла, позивачем було заявлено
відповідачу вимогу про повернення, у
тому числі, спірного нерухомого майна
за актом-приймання передачі Публічному
акціонерному товариству "Холдингова
компанія "Київміськбуд".

Посилаючись на неповернення
відповідачем квартири №59 по
вул.Вишняківській, 9 у добровільному
порядку, позивач звернувся до суду з
вимогою про визнання за ним права
власності на вказане нерухоме майно з
підстав, передбачених ст.392 Цивільного
кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує провадження
у справі за позовами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів визначений
в ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного
кодексу України суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Способи захисту права власності
врегульовано главою 29 Цивільного
кодексу України.

Так, відповідно до ст.392 Цивільного
кодексу України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту даної правової
норми право на звернення до суду з
позовом про захист речових прав на
майно встановлюється за позивачем,
коли у інших осіб виникають сумніви у
належності йому цього майна, та
створюється неможливість реалізації
позивачем свого права власності у
зв'язку з наявністю таких сумнівів чи
втратою належних правовстановлюючих
документів на майно. Тобто, у позивача є
право власності на певне майно і має
місце факт оспорювання належного
позивачу права.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.144 Господарського
кодексу України майнові права
суб'єктів господарювання виникають
внаслідок створення та придбання майна
з підстав, не заборонених законом.

Правом власності згідно з ч.1 ст.316
Цивільного кодексу України є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.328 вказаного Кодексу
України право власності набувається
на підставах, не заборонених законом та
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
посилається на положення ч.1 та абз.1 ч.2
ст.331 Цивільного кодексу України, за
змістом яких право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).

Частиною 2 ст.331 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

На момент закінчення будівництва
будинку №9 по вул.Вишняківській у
м.Києві, в якому знаходиться спірна
квартира, право власності на нерухоме
майно підлягало державній реєстрації
відповідно до Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№ 7/5.

За змістом п.1.5 Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, яке діяло на момент
виникнення спірних правовідносин,
обов'язковій реєстрації прав підлягає
право власності на нерухоме майно
фізичних та юридичних осіб, у тому
числі іноземців та осіб без
громадянства, іноземних юридичних
осіб, міжнародних організацій,
іноземних держав, а також
територіальних громад в особі органів
місцевого самоврядування та держави в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном.

Згідно з п.1.6 зазначеного Положення у
відповідній редакції державній
реєстрації підлягає право власності на
закінчене будівництвом нерухоме майно,
яке прийняте в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

При цьому, на момент розгляду справи
законодавством встановлено
аналогічний порядок оформлення права
власності шляхом державної реєстрації
такого права, що здійснюється
відповідно до вимог Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

В силу ч.9 ст.39 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
зареєстрована декларація про
готовність об'єкта до експлуатації є
підставою для оформлення права
власності на нього.

Разом з цим, всупереч викладеним вище
нормам закону позивачем не було надано
суду доказів завершення будівництва у
встановленому законом порядку,
зокрема, державної реєстрації права
власності на нерухоме майно - квартиру
№221 в будинку №9 по вулиці
Вишняківській у м.Києві.

Як зазначалось, в обґрунтування своїх
вимог позивачем було представлено суду
акт про приймання в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта -
житлового будинку на діл.№23 ж/м
Осокорки по вулиці Вишняківській, 9, що
зареєстрований 07.08.2002р. Управлінням
Держархбудконтролю м.Києва.

Проте, введення об'єкта нерухомості в
експлуатацію не свідчить про
виникнення права власності на
збудоване нерухоме майно в розумінні
ст.331 Цивільного кодексу України.
Твердження позивача про набуття ним як
забудовником права власності на
новостворене майно з моменту
завершення будівництва є помилковими
та такими, що не відповідають
положенням законодавства.

При цьому, Публічним акціонерним
товариством "Холдингова компанія
"Київміськбуд" не надано суду доказів
на підтвердження оформлення за
позивачем права власності на спірне
нерухоме майно шляхом його державної
реєстрації відповідно до вимог
законодавства, що діяло як на момент
здачі будинку в експлуатацію
відповідно до Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, так і на момент
звернення до суду із позовом
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, за висновками суду,
позивачем не доведено наявності у
нього права власності на квартиру №59
по вул. Вишняківській, 9.

Статтею 392 Цивільного кодексу України
встановлено, що виключно власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Тобто, визнання права власності
здійснюється господарським судом за
наявності існуючого (яке виникло
згідно з приписами законодавства)
права власності на майно в межах спору
власника з іншою особою про право на це
майно.

При цьому, метою подання цього позову є
усунення невизначеності у
суб'єктивному праві, належному особі.
Судове рішення про задоволення таких
вимог має ґрунтуватись на
встановленому судом в ході розгляду
справи існуючому юридичному факті і не
може підміняти собою
правовстановлюючих документів. Момент
виникнення права не залежить від
набрання рішенням суду законної сили,
оскільки підставою для прийняття
останнього є наявність у позивача до
звернення до суду тих
матеріально-правових фактів, з якими
закон пов'язує виникнення права
власності.

Підставою для звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на підставі ст.392 Цивільного кодексу
України є оспорювання існуючого права,
а не намір набути вказане право за
рішенням суду. У даному випадку до
обставин, якими обґрунтовуються
позовні вимоги входять, зокрема, факти,
з яких вбачається, що відповідач
виконав дії, спрямовані на заперечення
наявного у позивача права, на захист
якого подано позов, або утвердження за
собою права, яке належить позивачу,
тобто такі дії, що свідчать про
порушення або оспорювання існуючого
права.

Таким чином, недоведення позивачем
наявності у нього суб'єктивного
матеріального права, на захист якого
подано позов, а саме права власності на
спірне майно, виключає можливість
задоволення позовних вимог, які
заявлено на підставі ст.392 Цивільного
кодексу України.

Аналогічної позиції дотримується
Верховний Суд України, яка викладена в
постанові від 19.09.2011р. по справі №3-82гс11,
а також висновками Вищого
господарського суду України, що
зазначені в постановах від 02.09.2013р. по
справі №913/767/13-г, від 05.08.2013р. по справі
№904/1789/13-г.

Крім того, відповідно до ст.15
Цивільного кодексу України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, про захист яких
подано позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є
диспозитивною нормою цивільного
законодавства, яке полягає у наданні
особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

Виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16
Цивільного кодексу України, ст.20
Господарського кодексу України та
Господарського процесуального кодексу
України, застосування певного способу
судового захисту вимагає доведеності
належними доказами сукупності таких
умов: наявності у позивача певного
суб'єктивного права (інтересу);
порушення (невизнання або оспорювання)
такого права (інтересу) з боку
відповідача; належності обраного
способу судового захисту (адекватність
наявному порушенню та придатність до
застосування як передбаченого
законодавством), і відсутність
(недоведеність) будь-якої з означених
умов унеможливлює задоволення позову.

Таким чином, до обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги
входять, зокрема, факти, з яких
вбачається, що відповідач вчинив дії,
спрямовані на заперечення права
позивача, на захист якого подано позов
або утверджує за собою право, яке
належить позивачу тощо, тобто ті, які
свідчать про те, що право позивача
порушене або оспорюється. Зазначені
обставини входять до підстав позову і
підлягають дослідженню, оскільки, суд,
приймаючи рішення, має встановити чи
мають місце факти порушення чи
оспорення суб'єктивного матеріального
права, на захист якого подано позов.

Приймаючи до уваги вищевикладені
положення законодавства, при зверненні
до суду з даним позовом, позивачем, перш
за все повинно бути доведено факт
порушення його речового права з боку
відповідачів.

Лист позивача вих. №01739/0/2-13 від 02.04.2013р.,
за змістом якого Публічним акціонерним
товариством "Холдингова компанія
"Київміськбуд" висунуто вимогу
Об'єднанню співвласників
багатоквартирного будинку
"Вишняківська-9" повернути спірне майно,
не приймається судом до уваги, оскільки
вказаний лист не свідчить про
наявність спору між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги недоведення наявності у позивача
права власності на спірне майно та
оспорювання його прав, позов
Публічного акціонерного товариства
"Холдингова компанія "Київміськбуд" до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
"Вишняківська-9" про визнання права
власності на квартиру №59 по вулиці
Вишняківській, 9 в місті Києві за
Публічним акціонерним товариством
"Холдингова компанія "Київміськбуд" є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об"єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують правильності
висновків місцевого суду та не можуть
бути підставами для скасування рішення
суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду м.Києва
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже,
підстав для його скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.101,103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Холдингова
компанія «Київміськбуд» на рішення
Господарського суду м. Києва від 04.11.2013
р. у справі № 910/15906/13 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва
від 04.11.2013 року по справі № 910/15906/13
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15906/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх