донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

15.01.2014 року справа №908/3121/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСкакуна О.А.,
Колядко Т.М., Принцевської Н.М.за участю
представників сторін:
від
позивача:Ляховецький Т.І. - за дов., від
відповідача:не з'явився, розглянувши
апеляційну скаргу у відкритому
судовому засіданніДержавного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" м.Київ в особі
Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру"
м.Запоріжжя на рішення господарського
судуЗапорізької областівід28.11.2013р.у
справі№908/3121/13 (суддя Зінченко Н.Г.)за
позовомтовариства з додатковою
відповідальністю "Таксопарк Плюс"
м.Запоріжжя до Державного підприємства
"Центр Державного земельного кадастру"
м.Київ в особі Запорізької
регіональної філії Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" м.Запоріжжя
простягнення 107936,51грн. заборгованості
з орендної плати та 712,15 грн. 3% річних

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 28.11.2013р. по
справі №908/3121/13 позов товариства з
додатковою відповідальністю
"Таксопарк Плюс" м.Запоріжжя
задоволено та стягнуто з Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" м.Київ в особі
Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру"
м.Запоріжжя 107 936 грн. 51 коп. основного
боргу, 712 грн. 15 коп. 3 % річних та 2 172 грн.
97 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою до Донецького
апеляційного господарського суду, в
якій просить його скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову, мотивуючи тим, що
оскаржуваний судовий акт прийнятий з
порушенням норм як матеріального, так і
процесуального права, посилаючись на
те, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги відсутність в
договорі оренди таких суттєвих умов як
плата за користування земельною
ділянкою та розмір орендної плати без
індексування, а також незаконне
стягнення останнім 3% річних, оскільки
останні безпідставно нараховано на
суму боргу з орендної плати з
урахуванням ПДВ.

В доповненнях до апеляційної скарги
апелянт вказує на те, що відповідач не є
юридичною особою, а тому є неналежним
відповідачем, в зв'язку з чим
провадження у справі за первісним
позовом підлягає припиненню. Крім
того, скаржник просить відкласти
розгляд даної справи через
неможливість явки в судове засідання
його повноважного представника у
зв'язку з відрядженням до м. Києва.

З огляду на те, що чинне законодавство
не обмежує кола осіб, які можуть
здійснювати представництво юридичної
особи в суді та зважаючи на те, що про
дату судового засідання скаржника було
попереджено заздалегідь, а отже, у
нього було достатньо часу для того, щоб
належним чином підготуватися до
судового засідання та визначитись щодо
особи, яка представлятиме його
інтереси з урахуванням відомостей про
те, що певні обставини можуть
перешкодити конкретному представнику
взяти участь у засіданні суду, колегія
суддів відмовляє скаржнику в
задоволенні клопотання про
відкладення розгляду даної справи.

Представник позивача в судовому
засіданні просив оскаржуване рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі фактичних обставин,
переглядає матеріали справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді норм
як матеріального, так і процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
17.04.2012 р. між Державним підприємством
"Центр державного земельного кадастру"
в особі Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру"
(замовник) та публічним акціонерним
товариством «ТАКСОПАРК»
(правонаступником якого, згідно
додаткової угоди №3 від 02.01.2013 року
(а.с.17), є товариство з додатковою
відповідальністю "Таксопарк Плюс"
(позивач у справі, учасник за
договором), укладено Договір № 14 про
закупівлю послуг зі здавання під найм
приміщення, з наступними змінами та
доповненнями, відповідно до умов якого
учасник зобов'язується з 17.04.2012р. по
31.12.2013р. надати замовнику послуги зі
здавання під найм нежитлових
приміщень, а замовник прийняти і
оплатити такі послуги

ѕ послуги зі строкового платного
користування нерухомим майном, а саме
нежитловим приміщенням -
двохповерхова цілісна будівля,
загальна площа якої згідно зовнішнього
обміру складає 587,6 кв.м, внутрішня
корисна площа складає 447, 4 кв.м, яке
розташоване за адресою: 69095,
м.Запоріжжя, вул.Героїв Сталінграду, 4
(п.п.1.1.1 п.1 договору);

ѕ послуги зі строкового платного
користування нерухомим майном, а саме
нежитловим приміщенням загальною
площею 136,8 кв.м, яке розташоване за
адресою: 69095, м.Запоріжжя, вул.Героїв
Сталінграду, 4 (п.п.1.1.2 п.1 договору);

ѕ право користування майданчиком
з твердим покриттям для автостоянки
службового та особистого транспорту
співробітників замовника загальною
площею 350 кв.м (п.п.1.1.3 п.1 договору).

Згідно п.3.1 договору, ціна договору
становить 643835,30 грн., в тому числі ПДВ
107305,88 грн.

Пунктом 4.1. договору сторони
встановили, що розмір орендної плати за
користування Орендованим майном за
один місяць оренди складає 31 406,60 грн., в
тому числі ПДВ - 5 234,43 грн.

В подальшому додатковою угодою №4 від
01.07.2013 року внесено зміни до п.п. 1.1.1 п.1
договору, п.п.2.2., 3.1, 4.1 договору шляхом
викладення в наступній редакції:

«…1.1.1. Послуги зі строкового платного
користування нерухомим майном, а саме
нежитловим приміщенням -
двохповерхова цілісна будівля,
загальна площа якої згідно зовнішнього
обміру складає 587,6 кв.м, внутрішня
корисна площа складає 363,4 кв.м…»;

«…2.2. Вартість орендованого майна
зазначеного у п.1.1.1, п.1.1 з урахуванням
її індексації складає 502723,74 грн. та 10718,86
грн. …»;

«…3.1. Ціна цього договору становить 607
408,60 грн, в тому числі ПДВ 101234,77 грн….»;

«…4.1. Розмір орендної плати за
користування орендованим майном за
один місяць оренди складає 25 509,97 грн.,
в тому числі ПДВ - 4251,66 грн….» (а.с.18).

Сторони у п.4.2 договору встановили
обов'язок замовника до 1 числа
наступного за звітним місяцем
отримувати в бухгалтерії учасника та
підписувати акти наданих послуг.

Серед зобов'язань замовника,
визначених у п. 6.2 договору, встановлено
обов'язок останнього своєчасно і в
повному обсязі вносити учаснику
орендну плату.

Вищевказаний договір набирає чинності
з 17.04.2012 року та діє до 31.12.2013 року (п.10.1).

На виконання вищевказаного договору
сторонами 17.04.2012р. підписано акт
прийому-здачі орендованого майна
(а.с.14).

Відповідач за період з червня по
вересень 2013р. виставлені позивачем
рахунки (а.с.а.с.21-23, 60) не оплатив,
внаслідок чого за ним перед позивачем
утворилася заборгованість в розмірі
107936,51 грн., яка заявлена до стягнення у
даній справі, а також 3% річних в сумі
712,15 грн., з урахуванням прийнятої судом
першої інстанції заяви про збільшення
позовних вимог (а.с.55-56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив умови договору та
вимоги чинного законодавства щодо
виконання свого зобов'язання своєчасно
і повно вносити орендну плату; факт
наявності та розмір заборгованості
підтверджено належними та допустимими
доказами; сума заборгованості
відповідачем не спростована та доказів
її сплати останнім суду не надано. При
цьому суд першої інстанції прийняв до
уваги підписаний сторонами 25.11.2013р. акт
звірки взаємних розрахунків в
підтвердження факту наявності
заявленої до стягнення заборгованості
в сумі 107936,51 грн.

Колегія суддів вважає вищевказані
висновки суду першої інстанції
законними і обґрунтованими, враховуючи
таке.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено обов'язок
суб'єктів господарювання та інших
учасників господарських відносин
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено,
що за користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, що передбачено
ст. 611 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач, в порушення п.п.4.3,6.2
договору, у визначені строки оплату за
оренду не провів, а, отже, прострочив
виконання зобов'язання.

Отже, наявність суми боргу з орендної
плати в сумі 107936,51 грн. заборгованості
з орендної плати за період з червня по
вересень 2013 року обґрунтовано
кваліфікована судом першої інстанції
як порушення грошового зобов'язання у
розумінні ст. 610 Цивільного кодексу
України, правовим наслідком чого є
нарахування на суму боргу 3% річних на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь
період прострочення. При цьому суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку щодо задоволення 3% річних в
розмірі 712,15 грн., з чим погоджується
судова колегія апеляційної інстанції.

Посилання апелянта щодо відсутності
ціни як суттєвої умови договору також є
необґрунтованими, оскільки
спростовуються змістом договору №14
від 17.04.2012 року про закупівлю послуг із
здавання під найм приміщення, який до
того ж як позивачем, так і відповідачем
виконувався.

Що стосується інших доводів
відповідача, які викладено в
апеляційній скарзі, то вони також до
уваги апеляційним судом не приймаються
за безпідставністю, оскільки
спростовуються вищевикладеним та
матеріалами справи.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що судом
першої інстанції вірно застосовані
норми як матеріального, так і
процесуального права, а тому доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятого у справі рішення.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів апеляційної інстанції не вбачає
підстав для скасування рішення
господарського суду Запорізької
області від 28.11.2013р. по справі №908/3121/13 і
залишає його без змін.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати за подання апеляційної скарги
відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру" м.Київ в особі
Запорізької регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру"
м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 28.11.2013р. по
справі №908/3121/13 - залишити без змін.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М.Колядко

Н.М.Принцевська

Надруковано: 5
прим.

1-позивачу

2-відповідачу

3. у справу

4-ГСЗО

5-ДАГС