ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

21.01.2014 Справа № 901/3795/13за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ефос рітейл»

(вул. Шполянської, 15, м. Сімферополь, АР
Крим, 95000)

до фізичної особи - підприємця Гамової
Кіри - Ванесси Ігорівни

(вул. Лісова, б. 6, с. Дубки,
Сімферопольський район, АР Крим, 97591)

за участю третьої особи товариства з
обмеженою відповідальністю «Армікс»

(Коробейников пер., буд.1, м. Москва, 119034)

(Цветной бульвар, буд.11, стр.6, м. Москва,
127051)

про визнання договору недійсним.

Суддя Радвановська Ю.А.

Представники сторін:

Від позивача: Джелдубаєв Ельдар
Рашидович, представник, довіреність б/н
від 22.11.2013, ТОВ «Ефос рітейл»;

Від відповідача: Зленко Роман
Васильович, представник, довіреність
б/н від 21.11.2013, Грачова Олена Миколаївна,
представник, довіреність б/н від 21.11.2013,
ФОП Гамова К.І.;

Від третьої особи: не з'явився, ТОВ
«Армікс».

Суть спору: товариство з
обмеженою відповідальністю «Ефос
рітейл» звернулося до господарського
суду АР Крим з позовною заявою до
фізичної особи - підприємця Гамової
Кіри - Ванесси Ігорівни та просив суд
визнати недійсним договір про надання
послуг №10 від 27 вересня 2012 року та
стягнути грошові кошти в сумі 243 320.00
грн..

Позовні вимоги обґрунтовані
положеннями статей 203, 215, 216, 234
Цивільного кодексу України та
вмотивовані тими обставинами, що
відповідач за договором про надання
послуг № 10 від 27 вересня 2012 року
фактично не надавав послуги та не мав
можливості їх надавати, вони
надавалися іншою особою, а отже під час
укладання вказаного договору не мав на
меті реального отримання зазначених у
ньому результатів, у зв'язку з чим
позивач просить визнати недійсним
вищевказаний договір.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
договір про надання послуг № 10 від 27
вересня 2012 року відповідає вимогам
законодавства і містить всі істотні
умови, та зазначає, що виконання робіт
підтверджується належними доказами
(а.с. 52-54).

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 28
листопада 2013 року по даній справі було
залучено до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Армікс».

Третя особа явку представника у судове
засідання не забезпечила, повідомлена
належним чином, будь-яких клопотань на
адресу суду не надходило.

В судовому засіданні 21 січня 2014 року
сторонами було подано клопотання про
продовження строку розгляду справи на
п'ятнадцять днів в порядку статті 69
Господарського процесуального кодексу
України (а.с. 132).

Відповідно до частини 3 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України (з урахуванням змін і
доповнень, внесених згідно із Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів» від 07 липня 2010 року N 2453-VI) у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів.

Суд, оглянувши матеріали справи,
заслухавши присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
враховуючи особливості розгляду спору
та його складність, а також
необхідність встановлення обставин
щодо визнання недійсним договору, що
тягне неможливість розгляду справи у
строк, передбачений статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України, визнав за можливе клопотання
сторін задовольнити та продовжити
строк розгляду справи на п'ятнадцять
днів.

Розгляд справи відкладався в порядку
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21 січня 2014 року
представником позивача було також
надано суду клопотання про
витребування у відповідача доказів,
обладнання - комп'ютеру з операційною
системою Windows з наявністю доступу до
мережі Интернет, програму для доступу
за допомогою захищеного з'еднання VPN до
системи замовника Open VPN 2.0 Х та програми,
необхідні для роботи з системою (а.с. 133).

Вказані докази, за твердженням
представника позивача, повинні
підтвердити факт ненадання
відповідачем послуг за спірним
договором.

Однак, суд з огляду на положення статей
32, 33, 34 та 38 Господарського
процесуального кодексу України
відмовив у задоволенні такого
клопотання.

Підставою для відмови у його
задоволенні є, зокрема, некоректність
його викладення в частині витребування
обладнання та комп'ютерних програм без
визначення їх ідентифікуючих ознак.

Також, за приписами процесуального
господарського законодавства докази
повинні підтверджувати наявність
обставин, на які посилається сторона, а
не їх відсутність, що також було
прийнято судом до уваги під час
вирішення клопотання.

Крім того, за приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, факт здійснення господарських
операцій, у тому числі надання послуг
повинен підтверджуватися первісною
бухгалтерською документацією.

Враховуючи вищевикладене, у
задоволенні клопотання товариства з
обмеженою відповідальністю «Ефос
рітейл» про витребування доказів судом
було відмовлено.

Згідно зі статтями 20, 22, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України представникам сторін
роз'яснені процесуальні права та
обов'язки.

За клопотанням представників сторін,
відповідно до статті 10 Конституції
України, статті 12 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»,
пояснення та клопотання по справі
надавалися ними російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд -

встановив:

27 вересня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Ефос
Рітейл» (замовник) та фізичною особою -
підприємцем Гамовою Кірою - Ванесса
Ігорівною (виконавець) був укладений
договір про надання послуг № 10 (а.с. 9-11).

Відповідно до пункту 1.1. договору в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, виконавець зобов'язався за
завданням замовника протягом
визначеного в договорі строку надавати
за плату наступні послуги: на базі Oracle
Retail спостереження і прийом, реєстрація
звернень користувачів системи
управління роздрібної торгівлі «ТОВ
«Армикс», а замовник зобов'язався
оплачувати надані послуги.

Згідно з пунктом 2.1 договору виконавець
зобов'язався за письмовим завданням
замовника особисто надавати
останньому визначені цим договором
послуги в строк не пізніше 3 днів з дня
отримання завдання; при неможливості в
передбачений цим договором строк
надати послуги, негайно повідомити про
це замовника письмово.

Відповідно до пункту 2.2 договору
виконавець має право отримати за
надані послуги оплату в розмірах і
строки, передбачені цим договором;
отримати від замовника інформацію про
всі службові реєстраційні імена і
паролі, які використовуються для
доступу до керованих систем в рамках
виконання своїх зобов'язань за цим
договором.

У пунктах 2.3 та 2.4 договору визначено, що
замовник зобов'язаний приймати від
виконавця результати надання послуг
шляхом підписання акту приймання -
передачі наданих послуг, якщо надані
послуги відповідають умовам договору,
і оплачувати їх в розмірах і в строк,
передбачені цим договором;
забезпечувати виконавця інформацією,
необхідною для надання послуг.
Замовник має право: відмовитись від
прийнятих результатів надання послуг,
якщо надані послуги не відповідають
умовам договору, і вимагати від
виконавця відшкодування збитків, якщо
вони виникли внаслідок невиконання або
неналежного виконання виконавцем
взятих на себе обов'язків за цим
договором.

Згідно з пунктом 3.1 договору за надання
передбачених договором послуг
замовник виплачує виконавцю
винагороду протягом 30 днів з дня
підписання акта приймання - передачі
наданих послуг. А також авансом, але не
більше подвійного розміру суми в
підписаному акті виконаних робіт за
попередній місяць.

Здавання послуг виконавцем та
приймання їх результатів замовником
оформлюється актом приймання -
передачі наданих послуг, який
підписується повноважними
представниками сторін протягом 3
робочих днів після фактичного надання
послуг. Підписання акту приймання -
передачі наданих послуг сторонами є
підтвердженням відсутності претензій
з їх боку (пункти 3.2, 3.3 договору).

Відповідно до пункту 6.1 та 6.2 договору
він вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін. Строк цього договору починає
свій перебіг у момент, визначений у
пункті 6.1 цього договору та
закінчується 26 вересня 2013 року.

Зміни у договір можуть бути внесені
тільки за домовленістю сторін, яка
оформлюється додатковою угодою до
цього договору. Зміни у цій договір
набирають чинності з моменту належного
оформлення сторонами відповідної
додаткової угоди, якщо інше не
встановлено у самій додатковій угоді,
цьому договорі або у чинному
законодавстві України (пункти 6.4., 6.5.
договору).

27 вересня 2012 року між сторонами була
укладена додаткова угода до договору №
10 від 27 вересня 2013 року, у якій сторони
дійшли згоди про те, що вартість однієї
години надання послуг за договором
складає 110 гривень за одну годину
надання послуг. Вартість однієї години
надання послуг є незмінною до
закінчення договору № 10 від 27 вересня
2012 року (а.с. 93).

Відповідно до пунктів 3,4. додатку №1 до
договору кількість відпрацьованих
годин у звітному місяці узгоджується
сторонами з врахуванням фактичних
обсягів надання послуг, про що
щомісячно сторони підписують
відповідний звіт про фактично
відпрацьовані години. Звіт про
фактично відпрацьовані години є
підставою для щомісячного розрахунку
вартості послуг, відображених у актах
виконаних робіт.

18 червня 2013 року між сторонами була
укладена додаткова угода до договору №
10 від 27 вересня 2013 року, відповідно до
якій сторони погодилися продовжити
термін дії вказаного договору з 27
вересня 2013 року по 26 вересня 2014 року
(включно) (а.с. 94).

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що сторонами під час
укладення договору не було досягнуто
згоди з усіх істотних його умов, а також
не мали на меті реального досягнення
зазначених у ньому результатів,
оскільки за його твердженням
відповідачем фактично послуги надані
не були, що, на думку позивача, повинне
мати наслідком визнання цього договору
недійсним та повернення позивачеві
усіх коштів, сплачених відповідачу за
цим договором.

Вказане з'явилося підставою для
звернення товариства з обмеженою
відповідальністю «Ефос Рітейл» до
господарського суду Автономної
Республіки Крим із даною позовною
заявою.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення сторін, суд
визнав позовні вимоги такими, що
задоволенню не підлягають, з наступних
підстав.

Предметом доказування та спору у даній
справі є встановлення наявності чи
відсутності правових підстав для
визнання недійсним договору про
надання послуг № 10 від 27 вересня 2012
року.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України встановлено, що
підставами виникнення прав та
обов'язків, є, зокрема, договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті
174 Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до пункту 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного
кодексу України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Так, як на підстави визнання договору №
10 від 27 вересня 2012 року недійсним
позивач посилається на те, що у ньому
відсутня така істотна умова як ціна
договору, а також те, що він є фіктивним,
оскільки з огляду на відсутність у
відповідача фактичної можливості його
виконувати, договір не був спрямований
на настання реальних наслідків.

Щодо такої підстави як відсутність
істотної умови - ціни договору, суд
визнав таки доводи позивача
необґрунтованими, оскільки додатковою
угодою № 1 (додаток № 1) до договору № 10
від 27 вересня 2012 року, укладеною між
сторонами по справі одночасно із
укладенням договору, сторони дійшли
згоди про те, що вартість однієї години
надання послуг за договором складає 110
грн. за одну годину надання послуг (а.с.
93).

Виходячи з цього, вартість наданих
відповідачем послуг формувалася та
узгоджувалася сторонами шляхом
підписання кожного місяця звітів про
фактично відпрацьовані години та
актів приймання - передачі виконаних
послуг за період дії договору, які
містяться в матеріалах справи.

Щодо фіктивності укладеного правочину,
суд вважає таки доводи представників
позивача також такими, що
спростовуються матеріалами справи,
виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють його лише для
вигляду, знаючи заздалегідь, що він не
буде виконаний, а невиконання або
неналежне виконання угоди не може бути
підставою для визнання її недійсною.

Позивач, який вимагає визнання
правочину недійсним, повинен довести,
що всі учасники правочину не мали
наміру створити правові наслідки на
момент його вчинення.

Однак, матеріали справи свідчать про
те, що відповідачем у виконання п. 1.1.
договору № 10 були виконані та передані
послуги зі спостереження, прийому і
реєстрації звернень користувачів
системи управління роздрібної
торгівлі ТОВ «Армикс» на загальну суму
243 320.00 грн., що підтверджується актами
при прийняття-передачі виконання
послуг (а.с. 12-21), які підписані
сторонами та скріплені печаткою
позивача.

При цьому, у пункті 3 вказаних актів
зазначено, що жодних претензій по
якості та обсягу робіт замовник та
виконавець немає, а також відображено,
що вартість робіт становить 110.00 грн. за
годину.

Пунктом 3.3. спірного договору
визначено, що підписання акту
приймання-передачі наданих послуг
сторонами є підтвердженням
відсутності претензій з їх боку.

Крім того, в матеріалах справи наявні
звіти про фактично відпрацьовані
години, які підписані відповідачем та
затверджені директором ТОВ
«Ефос-Рітейл» Блашко А.А. (а.с. 55, 56, 59, 61,
63, 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77).

Посилання представників позивача на
те, що факти надання послуг за
договором відповідачем повинні бути
відображені в електронному вигляді,
зокрема, на обладнанні ФОП Гамової К.-В.
І. повинні залишитися електронні сліди,
суд визнає хибними, оскільки згідно
вимог статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, факт виконання такої
господарської операції як надання
послуг, як це і передбачено умовами
укладеного між сторонами договору,
підтверджується первісною
документацією, - актами про прийняття -
передачу виконаних послуг та
відповідними звітами.

Судом також враховується, що будь - яких
претензій стосовно наданих послуг, або
невиконання його умов відповідачем,
позивачем протягом 2012-2013 року не
висловлювалося.

З огляду на те, що позивачем не надано
доказів на підтвердження фіктивності
оскаржуваного договору, а посилання
позивача на те, що відповідачем не
надавалися послуги з спостереження не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, суд дійшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

У відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовій збір у зв'язку з
відмовою в позові покладається на
позивача.

У судовому засіданні були оголошені
вступна та резолютивна частини
рішення. Повне рішення складено 25 січня
2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 69, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України, суд

вирішив:

1. Продовжити строк розгляду
справи на п'ятнадцять днів.

2. В позові відмовити в повному
обсязі.

Суддя Ю.А.
Радвановська