Господарський суд Чернігівської
Р І Ш Е Н Н Я

16 січня 2014 року
№ 927/1381/13

Позивач: Відкрите акціонерне
товариство «Бахмацьке ХПП»

16500 м. Бахмач, вул. Петровського, 56

Відповідач: Чернігівське обласне
територіальне відділення
антимонопольного комітету України, 14000
м. Чернігів,пр. Миру, 49-А,

Предмет спору: про визнання недійсним
рішення

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

від позивача: Бочаров В.В. д. б/н від
28.10.2013

від відповідача: Казацька Н.В. д. 01-14/2045
від 25.05.2013

Позивачем подано позов про
визнання недійсним рішення № 40-рш від
20.08.2013 р. адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України у
справі 02-05/40-2013 про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції ВАТ «Бахмацьке ХПП» та
накладення штрафу.

Відповідач у відзиві на позов
повідомив про невизнання позовних
вимог.

Розглянувши подані матеріали,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача та відповідача,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд встановив:

Відповідно до ст. 40 Господарського
кодексу України державний контроль за
дотриманням
антимонопольного-конкурентного
законодавства, захист інтересів
підприємців та споживачів від його
порушень здійснюються Антимонопольним
комітетом України відповідно до його
повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 41 Господарського
кодексу України законодавство, що
регулює відносини, які виникають у
зв'язку з недобросовісною
конкуренцією, обмеженням та
попередженням монополізму,
складається з Господарського кодексу
України, закону про Антимонопольний
комітет України та інших законодавчих
актів.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені строки ними строки.

Відповідно до ст. 22-1 Закону
України "Про Антимонопольний комітет
України" суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю, інші
юридичні особи, їх структурні
підрозділи, філії, представництва,
їх посадові особи та працівники,
фізичні особи зобов'язані на
вимогу органу Антимонопольного
комітету України, голови
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення подавати документи,
предмети чи інші носії інформації,
пояснення, іншу інформацію, в тому
числі з обмеженим доступом та
банківську таємницю, необхідну для
виконання Антимонопольним комітетом
України, його територіальними
відділеннями завдань, передбачених
законодавством про захист
економічної конкуренції.

Відповідач в своїй діяльності
керується Законами України "Про
Антимонопольний комітет України", в т.ч.
п.п.1,2 ч.1 ст.7, ст.12, ст.12 1 , ч.5 ст.14 ,"Про
захист економічної конкуренції", в т.ч.
ст.ст. 2,37, Положенням "Про порядок
проведення перевірок законодавства
про захист економічної конкуренції" ,
затверджений розпорядженням
Антимонопольного комітету України
25.12.2001 року за №182-р та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 13 лютого
2002 року за №139/6427 ( далі по тексту
рішення - Положення) та Правилами
розгляду справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції , затвердженими
Антимонопольним комітетом України
19.04.94 за №5 із змінами та доповненнями
та зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 6.05.1994 року за №90/299 (
далі за текстом рішення - Правила).

Чинним законодавством, а саме
Методикою про визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, прийнятою
Антимонопольним комітетом України в
межах своїх повноважень, визначених п.11
ч.3 ст.7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»,
затвердженою розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 №49-р та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за
№317/6605, встановлена процедура
визначення монопольного становища на
ринку і яка призначена для аналізу
діяльності суб'єктів господарювання,
груп суб'єктів господарювання та
споживачів з виробництва, реалізації,
придбання товарів, надання послуг,
виконання робіт на загальнодержавних
та регіональних ринках. При цьому слід
зазначити, що право визначати межі
товарного ринку та монопольне
(домінуюче) становище суб'єкта
господарювання на ньому є виключно
компетенцією органів Антимонопольного
комітету України і не може
здійснюватися іншими державними
органами.

Згідно п. 1.2 Методики об'єктами для
визначення монопольного (домінуючого)
становища є: суб'єкти господарювання;
групи суб'єктів господарювання -
декілька суб'єктів господарювання, які
діють на ринку в певних товарних та
територіальних (географічних) межах;
обставини, які визначають на
відповідному товарному ринку умови
здійснення господарської діяльності з
виробництва, реалізації, придбання
товарів, надання послуг, виконання
робіт, а також умови придбання та
використання зазначених товарів,
робіт, послуг.

Пунктом 2.1 Методики передбачено, що
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання
може включати в себе такі дії:

встановлення об'єктів аналізу щодо
визначення монопольного (домінуючого)
становища, а саме суб'єкта
господарювання (групи суб'єктів
господарювання), конкретного товару
(продукції, роботи, послуги), який
випускається, постачається,
продається, придбавається
(споживається, використовується) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання; складання переліку
товарів (робіт, послуг), щодо яких має
визначатися монопольне (домінуюче)
становище суб'єкта господарювання і
які мають ознаки одного товару,
товарної групи; складання переліку
основних продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів)
товарів (товарних груп); визначення
товарних меж ринку; визначення
територіальних (географічних) меж
ринку; встановлення проміжку часу,
стосовно якого має визначатися
становище суб'єктів господарювання на
ринку - визначення часових меж ринку;
визначення обсягів товару, який
обертається на ринку; розрахунок
часток суб'єктів господарювання на
ринку; складання переліку продавців
(постачальників, виробників),
покупців (споживачів) товару
(товарної групи) - потенційних
конкурентів, покупців, які можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку; визначення бар'єрів вступу на
ринок та виходу з ринку для суб'єктів
господарювання, які продають
(постачають, виробляють), придбавають
(споживають, використовують) або можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку; встановлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
(суб'єктів) господарювання на ринку.

Таким чином, саме наведеною Методикою
передбачено для органів АМКУ порядок
проведення досліджень у вигляді
певних дій, які в подальшому оцінюються
та робиться висновок про наявність або
відсутність монопольного становища
суб'єкта господарювання.

13.05.2013 р. відповідачем було направлено
позивачу попереднє повідомлення №
02-3/2055 від 23.05.2013 р. про те, що
територіальним відділенням
проводиться дослідження ринку послуг
із зберігання зерна на предмет
дотримання законодавства про захист
економічної конкуренції. За
результатами дослідження встановлено,
що в 2011-2012 маркетинговому році
позивачем на ринку послуг із
зберігання зерна мало частки, що
перевищували 35 % в територіальних межах
Сосницького р-ну Чернігівської
області. Також зазначено про надання у
10-денний термін з дня отримання листа
доказів того чи зазнає товариство
значної конкуренції на ринку послуг із
зберігання зерна. В разі ненадання
тервідділення матиме підстави для
визнання товариства таким, що займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг із зберігання зерна в
зазначених територіальних межах.

На підставі ст. 17, 22, 221 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
позивачу по справі було направлено
вимогу № 06-04/1979 від 17.05.2013 р. про надання
інформації в семиденний термін з дня
отримання вимоги.

Позивачем надано інформацію
Чернігівському обласному
територіальному відділенню
Антимонопольного комітету України.

29.05.2013 р. розпорядженням
адміністративної колегії
Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
40-2013/1-р розпочато розгляд справи
02-05/40-2013 проти Відкритого акціонерного
товариства «Бахмацьке хлібоприймальне
підприємство» за ознаками порушення,
передбаченого п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку надання послуг із зберігання
зерна шляхом встановлення таких цін
реалізації, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку. Збір та аналіз
доказів доручено відділу досліджень та
розслідувань.

Листом № 02-3/2151 від 29.05.2013 р.
Чернігівським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України повідомлено позивача про
початок розгляду справи та направлено
розпорядження № 40-2013/1-р.

Згідно подання про визначення
монопольного (домінуючого) становища
ВАТ «Бахмацьке ХПП» на ринку послуг із
зберігання зерна від 14.06.2013 р. відділу
досліджень та розслідувань
запропоновано за результатами
діяльності у 2011-2012 маркетинговому році
визначити монопольне (домінуюче)
становище ВАТ «Бахмацьке ХПП» на ринку
послуг із зберігання зерна в
територіальних межах Сосницького р-ну
з часткою 85,8 %.

Розпорядженням в.о. голови тер
відділення № 15 від 14.06.2013 р. розглянувши
подання постановлено визначити
монопольне (домінуюче) становище ВАТ
«Бахмацьке ХПП» на ринку послуг із
зберігання зерна в територіальних
межах Сосницького р-ну з часткою 85,8 %.

Про дане розпорядження позивача
повідомлено листом № 02-3/2306 від 14.06.2013 р.

Згідно подання відділу
досліджень та розслідувань з
попередніми висновками у справі
02-05/40-2013 від 30.07.2013 р. запропоновано
визнати, що ВАТ «Бахмацьке ХПП» займало
монопольне (домінуюче) становище за
результатами діяльності в 2011/2012
маркетинговому році на ринку послуг із
зберігання зерна в територіальних
межах Сосницького р-ну з часткою 85,8;
визнати що ВАТ «Бахмацьке ХПП»
встановивши економічно необґрунтовані
ціни (тарифи) в 2011/2012 маркетинговому
році на послуги сушки зерна, сушки
олійних культур та ячменю пивоварного,
підробки зернових, навантаження зерна
у вагони, зберігання ріпаку, вчинило
порушення передбачене пунктом 2 ст. 50, п.
1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг із
зберігання зерна шляхом встановлення
таких цін реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку, прийняти рішення про накладення
штрафу.

Відповідно до п. 2 ст. 50 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції порушеннями
законодавства про захист економічної
конкуренції є зловживання монопольним
(домінуючим) становищем.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ст. 257 Господарського
кодексу України справи про порушення
антимонопольно-конкурентного
законодавства розглядаються
Антимонопольним комітетом України,
його територіальними відділеннями у
порядку, встановленому законом.

20.08.2013 року Рішенням адміністративної
колегії Чернігівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України за
№ 40-рш по справі 02-05/40-2013 визнано, що
Відкрите акціонерне товариство
«Бахмацьке хлібоприймальне
підприємство» займало монопольне
(домінуюче) становище за результатами
діяльності в 2011-2012 маркетинговому році
на ринку послуг із зберігання зерна в
територіальних межах Сосницького
району Чернігівської області з часткою
85,8 %; визнати дії Відкритого
акціонерного товариства «Бахмацьке
ХПП»щодо включення в 2011/2012
маркетинговому році: у калькуляції
витрат на сушку зерна, олійних культур
та ячменю, на підробку зернових, на
навантаження зерна на автомашину, на
приймання зерна, на навантаження зерна
у вагони до прямих витрат на оплату
праці зарплати начальника лабораторії,
лаборанта, старшого майстра;
необґрунтованого розміру нічних у
калькуляції витрат на сушку зерна, на
сушку олійних культур та ячменю, на
підробку зернових, на навантаження
зерна у вагони, що призвело до
встановлення економічно
необґрунтованих тарифів на ці послуги
порушенням передбаченим пунктом 2 ст. 50,
п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку послуг із
зберігання зерна шляхом встановлення
таких цін реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку. Відповідно до абзацу другого
частини другої статті 52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
накласти на Відкрите акціонерне
товариство «Бахмацьке хлібоприймальне
підприємство» штраф у розмірі 68000 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

З тексту оспорюваного позивачем
рішення відповідача вбачається
зазначення порушень ВАТ "Бахмацьке
ХПП", які призвели до встановлення
таких цін реалізації товару, які
неможливо було встановити за умов
існування значної конкуренції на ринку
в 2011-2012 маркетинговому році, а саме :

дії по віднесенню у калькуляції витрат
на сушку зерна, олійних культур та
ячменю, на підробку зернових, на
навантаження зерна на автомашину, на
приймання зерна, на навантаження зерна
у вагони до прямих витрат на оплату
праці зарплати начальника лабораторії,
лаборанта, майстра, старшого майстра
та необґрунтованого розміру нічних у
калькуляції витрат на сушку зерна, на
сушку олійних культур і ячменю, на
підробку зернових, на навантаження
зерна у вагони, що призвело до
необґрунтованих тарифів на ці послуги .

При цьому вбачається з тексту рішення
відповідача дослідження калькуляцій
наданих позивачем витрат на сушку
зерна, олійних культур та ячменю, на
підробку зернових, на навантаження
зерна на автомашину, на приймання
зерна, на навантаження зерна у вагони
саме в 2011-2012 маркетинговому році.

Позивач в письмових поясненнях
зазначає, що включення витрат на оплату
праці з нарахуванням персоналу
управління загально-виробничого
призначення ніяким чином не змінило
зазначену в калькуляціях підсумкову
вартість надання послуг на сушку зерна,
олійних культур і ячменю пивовареного,
підробку і навантаження зерна у вагони,
так як ця сума витрат є нерозподіленими
загально виробничими витратами, які на
законних підставах включаються до
складу собівартості реалізованих
послуг.

Відповідач в письмових
поясненнях поданих в судове засідання
20.11.2013 року зазначає, що перенесення зі
складу постійних прямих витрат до
складу загально виробничих витрат сум
заробітної плати майстра, лаборанта,
начальника лабораторії, старшого
майстра та відповідних нарахувань на
оплату праці загально виробничих
управлінських працівників значно
вплине на зменшення підсумкової
вартості надання послуг ВАТ "Бахмацьке
ХПП", в зв'язку з чим надано суду
розрахунок як приклад за інший
маркетинговий рік ніж досліджувався
при прийнятті оспорюваного рішення .

Таким чином, враховуючи позицію
позивача щодо відсутності впливу на
підсумкову вартість надання послуг
перенесення зі складу прямих до складу
загально виробничих витрат сум
заробітної плати та відповідних
нарахувань на неї загально виробничих
управлінських працівників, протилежну
позицію відповідача, відсутність
спеціальних знань у суду щодо
зазначених обґрунтувань позову та
заперечень відповідачем позову, було
визнано необхідним призначення
судової експертизи.

Окрім того, враховуючи позиції
сторін щодо визначення позивачем у
калькуляціях розміру 20% нічних,
визначення відповідачем такого
розміру як необґрунтованого, слід
також з'ясувати правомірність такого
розміру в процесі розгляду справи, а
враховуючи відсутність спеціальних
знань у суду щодо зазначених
обґрунтувань позову та заперечень
відповідачем позову, є необхідним
призначення судової експертизи і з
цього питання.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 27.11.2013 р. по
справі 927/1381/13 було призначено судову
економічну експертизу.

Господарським судом Чернігівської
області отримано супровідний лист
Чернігівського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 24/06-16/3581-3583/13 від 19.12.2013 р. з
клопотанням експертів про надання
додаткових матеріалів для проведення
судової економічної експертизи №
3581-3583/13-24 призначеної у господарському
провадженні по справі 927/1381/13.
Супровідним листом також повернуто
матеріали справи 927/1381/13.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 09.01.2014 р. по
справі 927/1381/13 було поновлено
провадження по справі, призначено
розгляд на 16 січня 2014 р. та зобов'язано
відповідача надати додаткові
документи по клопотанню експерта.

Відповідачем надано письмові
пояснення та зазначено, що запитувані в
ухвали суду документи на підприємстві
відсутні, просить продовжити розгляд
справи за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні 16.01.2014 року,
представник позивача пояснив, що
фінансова ситуація на підприємстві не
дає можливості оплатити призначену
судом експертизу та надати витребувані
документи, які на підприємстві
відсутні.

Така позиція позивача
сприймається судом як відмова від
надання додаткових доказів та оплати,
призначеної судової експертизи.

За таких обставин, клопотання
експерта не може бути задоволено.

З урахуванням письмової позиції
позивача про розгляд справи, за
наявними у справі матеріалами, судом
врахована така позиція позивача.

Сторони в судовому засіданні 16.01.2014
року наполягали на розгляді справи по
суті за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 16.01.2014 року
сторонами повідомлено суд про
відсутність додаткових доказів до
матеріалів справи для підтвердження
своєї позиції та на спростування
позицій протилежної сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме поясненнями відповідача від 05.11.2013
року, Поданням про визначення
монопольного становища від 14.06.201 року,
відповідачем дотримано приписи
Методики про визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, прийнятою
Антимонопольним комітетом України в
межах своїх повноважень, визначених п.11
ч.3 ст.7 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України», в
тому числі визначення монопольного
становища позивача проведено з оцінкою
всіх необхідних крітерієв по 2.1.
Методики.

Позивачем заперечується монопольне
становище обставинами наявності в
Чернігівській області 30
зернозберігаючих підприємств, тобто 29
прямих конкурентів, відсутню участь
позивача в об'єднаннях, консорціумах
тощо, а тому не має впливу на інші
зберігаючи зерно підприємства області,
а отже не може визначати умови обороту
товарів на ринку. При цьому, позивач по
тексту позову зазначає, що не має змоги
підтвердити чи спростувати визначену у
рішенні відповідача його часту
зберігання зерна 85,8% в межах
Сосницького району.

Наведені обґрунтування позиції
позивача судом до уваги не приймаються
та вважаються судом необґрунтованими
з огляду на відсутність належних та
допустимих доказів на спростування
проведеного відповідачем дослідження
монопольного становища та його
визначення по Розпорядженню №15 від
14.06.2013 року як по критеріям за умовами
п.2.1 Методики про визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку так й
за приписами Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
.Позивачем не доведено факт, що він
зазнає значної конкуренції з боку
інших суб'єктів господарювання саме на
визначеному відповідачем ринку в 2011-2012
маркетингових роках в межах
Сосницького району, а відповідачем
доведено правомірність визначення
ринку послуг позивача.

При цьому судом не встановлено
порушень процедури, норм матеріального
або процесуального права,
невідповідність висновків відповідача
проведеним дослідженням , неповне
з'ясування або недоведеність обставин
при винесення п.1 Рішення від 20.08.2013 року
№40-рш при визнанні за позивачем
монопольного становища за
результатами діяльності в 2011-2012
маркетинговому році на ринку послуг із
зберігання зерна в територіальних
межах Сосницького району
Чернігівської області з часткою 85,8%.

Стаття 59 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» визначає
підстави для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
АМКУ, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи;

недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи;

порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Окрім того, підставами для визнання
акта недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт; обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації.

За таких обставин п.1 оспорюваного
позивачем Рішення відповідача від
20.08.2013 року №40-рш відповідає
законодавству й не визнається судом
недійсним.

В обґрунтування відсутності порушення,
визначеного в п.2 оспорюваного Рішення
відповідача від 20.08.2013 року №40-рш,
позивач посилається на відповідність
калькуляцій Положенню (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
зазначає, що калькуляції є плановими й
сформовані підприємством до укладення
договорів зберігання зерна, питома
вага виплат нічних у калькуляціях
становить менше одного відсотка, а тому
суттєво не впливає на вартість послуг і
не призвело до встановлення економічно
необґрунтованих тарифів на ці послуги.
Зазначає про відсутність державного
регулювання й встановлення цін
(тарифів) до послуг зі зберігання зерна,
а тому вважає порушенням відповідачем
ст.6 ГК України загальних принципів
господарювання в Україні, як то свобода
підприємницької діяльності, обмеження
державного регулювання економічних
процесів, заборона втручання органів
державної влади у господарські
відносини та інші. Порушення
відповідачем приписів ч.6 ст.52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» щодо компетенції
Чернігівського обласного
територіального відділення АМКУ
застосування штрафу у розмірі 68000 грн.,
а наявність такої компетенції виключно
у АМКУ.

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції» в
редакції станом на 20.08.2013 року (момент
прийняття Рішення №40-рш) рішення про
накладення штрафів у розмірах понад
чотири тисячі неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян
приймаються виключно Антимонопольним
комітетом України, адміністративною
колегією Антимонопольного комітету
України на їх засіданнях. Розмір
застосованого до позивача штрафу
становить 68000 грн. саме чотири тисячі
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а тому відповідачем не
порушена компетенція за приписами ч.6
ст.52 наведеного вище Закону.

Наказом №318 від 31.12.1999 року
Міністерства фінансів України,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248
затверджено Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати», зі
змінами внесеними в редакції за
наказом МФ У №304 від 30.11.2000 року). З п.2
вбачається, що норми цього Положення
(стандарту) застосовуються
підприємствами, організаціями та
іншими юридичними особами (далі -
підприємства) незалежно від форм
власності (крім банків, бюджетних
установ та підприємств, які відповідно
до законодавства складають фінансову
звітність за міжнародними
стандартами фінансової звітності).

Відповідно до п. 11 Положення зазначено,
що до виробничої собівартості
продукції (робіт, послуг) включаються:
прямі матеріальні витрати; прямі
витрати на оплату праці; інші прямі
витрати; змінні загальновиробничі
та постійні розподілені
загальновиробничі витрати.

Пунктами 12-14 визначено, що
відноситься до прямих матеріальних
витрат, прямих витрат на оплати праці
та інших прямих витрат. Так , п.13 до
складу прямих витрат на оплату праці
включаються заробітна плата та інші
виплати робітникам, зайнятим у
виробництві продукції, виконанні
робіт або наданні послуг, які можуть
бути безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Пунктом 15 Положення визначено, що
відноситься до загально виробничих
витрат, в т.ч. витрати на управління
виробництвом (оплата праці апарату
управління цехами, дільницями тощо;
відрахування на соціальні заходи й
медичне страхування апарату
управління цехами, дільницями;
витрати на оплату службових
відряджень персоналу цехів, дільниць
тощо).

З наданих суду та описаних по
тексту Рішення №40-рш від 20.08.2013 року
калькуляцій витрат на послуги в 2011-2012
маркетингових роках вбачається
включення позивачем до прямих
матеріальних витрат заробітної плати
начальника лабораторії, лаборанта,
майстра та старшого майстра.

Відповідно до наказу міністерства
праці та соціальної політики України
від 29.12.2004 року №336 «Про затвердження
випуску 1 «Професії працівників, що є
загальними для всіх видів економічної
діяльності», посади начальник
лабораторії, старший майстер, майстер
включені до розділу «Керівники», а за
умовами п.15.1 Положення (стандарту)
оплата праці апарату управління,
цехами, дільницями ( в т.ч. начальника
лабораторії, старшого майстра, майстра
) віднесено до загальновиробничих, а не
прямих витрат.

Таким чином, включення відповідачем до
калькуляцій витрат на сушку зерна, на
сушку олійних культур і ячменю, на
підробку зерна, на навантаження зерна в
автомашину, на приймання зерна, на
навантаження зерна в вагони,
заробітної плати начальника
лабораторії, старшого майстра, майстра
суперечить умовам п.15.1 Положення
(стандарту).

Відповідачем , при дослідженні
зазначених вище калькуляцій,
встановлено нарахування позивачем
нічних у розмірі 20% на заробітну плату
робітників і спеціалістів, зайнятих у
наданні цих послуг (апаратник,
електрик, оператор, робітники,
машиніст, начальник лабораторії,
лаборант, майстер, старший майстер) та
зроблено висновок, що всі перелічені
послуги надаються в нічний час.

Відповідно до інформації, наданої
позивачем на вимогу відповідача
(вх.№02-3/2006 від 27.05.2013 року), на протязі
2011-2012 маркетингового року питома вага
відпрацьованого внічний час від
загальної кількості відпрацьованого
часту становила: апаратники 22,9%,
електрики -5,9%, оператори -12,4%, робочі -13%,
машиніст тепловозу -0%, начальник
лабораторії -0,4%, лаборанти -20,34%, старший
майстер -0%, майстри -22,5%.

Таким чином, електрики, оператори,
робочі, машиніст тепловозу, начальник
лабораторії, старший майстер
відпрацювали в нічний час значно менше,
ніж це закладено в калькуляціях (20%) й
таким чином, в калькуляціях нічні
нараховані в необґрунтованому розмірі.

З урахуванням зазначених вище
неправомірних розрахунків в
калькуляціях шляхом віднесення до
прямих затрат заробітної плати
керівних посад, включення
необґрунтованих відсотків нічних,
позивачем необґрунтовано проведено
розрахунок ціни послуг, що призвело до
встановлення позивачем економічно
необґрунтованих тарифів на
вищезазначені послуги.

Наведені факти належними та
допустимими доказами позивачем не
спростовано, надані суду 26.11.2013 року
пояснення та докази до них не
спростовують вищезроблені судом
висновки, а лише доводять факт
існування різних цін (тарифів) на
послуги у інших суб'єктів
господарювання по зберіганню зерна,
однак не підтверджують правомірність
проведених позивачем розрахунків за
калькуляціями .

Закон не покладає на АМКУ та його
органи здійснення контролю за
ціноутворенням у сфері застосування
вільних цін і тарифів. Водночас за п.1 ч.2
ст.13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції»
встановлення, зокрема, таких цін, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку, кваліфікується як зловживання
монопольним становищем на ринку. А тому
органи АМКУ можуть здійснювати
контроль за дотриманням вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції і у встановлення та
застосуванню вільних цін і тарифів. За
таких обставин посилання позивача на
ст.6 ГК України, є вільним та
неправильним трактуванням приписів
законодавства й судом до уваги не
приймається. Така позиція
підтверджується Постановою Пленуму
ВГСУ №15 від 26.12.2011 року.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідачем правомірно
встановлено порушення у вигляді
зловживання монопольним становищем на
ринку послуг із зберігання зерна
шляхом встановлення таких цін
реалізації товарів, які неможливо було
б встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку , що зафіксовано в
п.2 оспорюваного рішення та правомірно
п.3 Рішення №40-рш застосовано штраф у
розмірі 68 000 грн.

З урахуванням всього вищенаведеного,
суд приходить до висновку, що вимоги
про визнання недійсним рішення
відповідача недоведені та не
обґрунтовані позивачем, порушень
повноважень та процедури відповідачем
при прийнятті рішення судом не
встановлено, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 11 ЦК України,
ст.ст. 29,40-41, 257 ГК України, 17, 22, 22-1, 25
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України", Положенням "Про
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України" ,
ст.ст. 13, 48, 50, 52, 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" ст.ст.
22, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю

Повне рішення складено 21.01.2014 року

Суддя
І.А.Фетисова