КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. Справа№ 910/17501/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "НОВА"

на рішення господарського суду
міста Києва від 06.11.2013

у справі № 910/17501/13 (суддя:
Гавриловська І.О.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "НОВА"

про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 24045,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "НОВА" про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу в розмірі 24045,48 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.11.2013 у справі № 910/17501/13 позов
задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "НОВА" на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" страхове відшкодування в сумі
24045,48 грн. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1720,50 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "НОВА" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у відповідності до якої
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
06.11.2013 у справі № 910/17501/13 і прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 №
910/17501/13 у справі № 910/17501/13 сформовано
для розгляду апеляційної скарги
колегію суддів у складі: головуючий
суддя: Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф.,
Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 прийнято
до розгляду справу № 910/17501/13. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
20.01.2014 об 11:00.

20.01.2014 позивач та відповідач в судове
засідання не з'явились, повноважних
представників в судове засідання не
направили, про причини неявки суд не
повідомили, не зважаючи на те, що були
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином
відповідно до вимог ст. 64, 86
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи позивач та відповідач
повідомлені належним чином.

Керуючись ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів вважає за необхідне
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами та за відсутності
представників позивача та
відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, колегія
суддів встановила наступне.

10.01.2011 р. на вул. Шевченка у м. Львові
трапилась дорожньо - транспортна
пригода, внаслідок якої відбулося
зіткнення транспортного засобу "Форд",
державний номер ВС8544АМ, що належить на
праві власності Станько Роману
Зеновійовичу, під керуванням Малоноса
Анатолія Дмитровича, та транспортного
засобу "Форд", державний номер ВС5358ВМ,
що належить на праві власності
Комаречко Уляні Євгенівні, під
керуванням Комаречка Руслана
Ярославовича.

Внаслідок ДТП були завдані механічні
пошкодження автомобілю "Форд",
державний номер ВС5358ВМ, який був
застрахований у позивача, згідно
договору страхування транспортних
засобів № 050086 від 13.09.2010 р.

Дорожньо - транспортна пригода
відбулася з вини водія автомобіля
"Форд", державний номер ВС8544АМ -
Малоноса Анатолія Дмитровича, що
підтверджується постановою
Шевченківського районного суду міста
Львова № 3-195/2011р. від 02.02.2011р.

Згідно звіту про оцінку вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу пошкодженого
колісного транспортного засобу № А-00034
автомобіля "Форд", державний номер
ВС5358ВМ, встановлена вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу в розмірі 24048,72 грн. (разом з ПДВ).

На виконання умов договору страхування
транспортних засобів № 050086 від 13.09.2010
р., на підставі заяви страхувальника,
звіту про оцінку вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу пошкодженого
колісного транспортного засобу № А-00034,
розрахунку суми страхового
відшкодування, а також на підставі
страхового акту № UA032/L01/01 від
05.10.2011 р. на суму 16 831,84 грн. та страховий
акт № UA032/L01/02 від 05.10.2011 р. на суму 7
213,64 грн. Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" виплатило страхувальнику
страхове відшкодування в розмірі 24045,48
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 4820 від 28.04.2011 р. та № 11064
від 25.10.2011 р.

В зв'язку з тим, що цивільно - правова
відповідальність власника
транспортного засобу "Форд", державний
номер ВС8544АМ, застрахована у
Приватного акціонерного товариства "
Страхова компанія "Нова" (відповідач),
01.02.2012 позивач звернувся до відповідача
з заявою на виплату відшкодування в
порядку регресу в якій просив
здійснити виплату в розмірі 16831,84 грн., а
29.02.2012 з претензією про відшкодування в
порядку регресу шкоди в якій просив
здійснити виплату в розмірі 24045,48 грн.

Як заяву так і претензію відповідач
отримав, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Проте, як заява так і претензія
залишились без відповіді та
реагування, що і стало підставою для
звернення позивача з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З огляду на викладене вище, відповідач
є відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля "Форд",
державний номер ВС5358ВМ, а до позивача
як страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором перейшло
право вимоги до особи, відповідальної
за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 22 Закону України " Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів ", при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону України "
Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів"
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 5 Закону України " Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні " визначено, що суб'єктами
оціночної діяльності є: суб'єкти
господарювання - зареєстровані в
установленому законодавством порядку
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз.10 ч. 2 ст. 7 зазначеного
Закону України, проведення оцінки
майна є обов'язковим у випадку
визначення збитків або розміру
відшкодування.

Згідно ст. 34 Закону України " Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні ", а також
п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, як належний
доказ розміру заподіяної шкоди,
вартості та об'єму необхідних для
проведення відновлення пошкодженого
транспортного засобу робіт, - має бути
наданий відповідний звіт суб'єкта
оціночної діяльності.

Таким чином, звіт про оцінку вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу пошкодженого
колісного транспортного засобу № А-00034,
є належним доказом розміру заподіяної
шкоди, вартості та об'єму необхідних
для проведення відновлення
пошкодженого транспортного засобу
робіт, відповідно до ст. 34 Закону
України " Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні ", а також п. 4.3 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, а тому
твердження скаржника про
необґрунтованість стягуваної суми є
безпідставними та необґрунтованими.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи і прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову повністю.

Таким чином, наведене вище та докази,
які містяться в матеріалах справи,
спростовують доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
06.11.2013 у справі № 910/17501/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "НОВА" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 06.11.2013 у справі №
910/17501/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17501/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко