ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.Справа № 916/2924/13

За позовом: Чорноморської прокуратури
з нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України в особі
Державної судноплавної компанії
«Чорноморське морське пароплавство»

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

про стягнення 11 084,07 грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від прокурора: Пшенічко С.О.,
посвідчення №012370 від 01.11.2012р.

Від позивача - Міністерства
інфраструктури України: Ляхович М.П.,
довіреність №71/4/14-13 від 11.01.2013р.

Від позивача - ДСК «ЧМП»: Горобченко
Ю.Ю., довіреність №Ю-1-16/13 від 12.09.2013р.;
ВасилінВ.В., довіреність №КС-1300 від
27.12.2012р.

Від відповідача: не з'явився

В засіданні 13.01.2014 р. приймали участь
представники:

Від прокурора: Пшенічко С.О.,
посвідчення №012370 від 01.11.2012р.

Від позивача - Міністерства
інфраструктури України: не з'явився

Від позивача - ДСК «ЧМП»: Горобченко
Ю.Ю., довіреність №Ю-1-16/13 від 12.09.2013р.

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_1
на користь ДСК «ЧМП» заборгованості за
договором про надання послуг №КС-230 від
01.01.2012р. в сумі 11084,07грн., з яких 10 281,41грн.
основного боргу, 147,72грн. три проценти
річних, 738,62грн. пені.

Прокурор підтримує заявлені позовні
вимоги, подав уточнення позовних вимог
від 29.11.2013р. за вх.№36497/13, в їх
обґрунтування зазначає, що 01.01.2012р. між
ДСК «ЧМП» та ФОП ОСОБА_1 було укладено
договір №КС-230, за яким судноплавна
компанія надавала відповідачу послуги
по розміщенню автотранспортних
засобів на належній її території. В
свою чергу, відповідач за отримані
послуги не розрахувався, що стало
підставою для прокурора звернутись із
даним позов за захистом порушених прав
та інтересів держави в особі
Міністерства інфраструктури України,
яке здійснює контроль за використанням
та збереженням належного державі
майна, закріпленого за ДСК «ЧМП».

Клопотання ДСК «ЧМП» від 11.11.2013р. за
вх.№34296/134 про відкладення розгляду
справи та клопотання від 25.11.2013р. за
вх.№35997/13 про залучення до справи
додаткових документів були судом
задоволені.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, відзив на позов та
витребувані судом документи не надав, у
зв'язку з чим справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами у
відповідності до ст.75 ГПК України.

Ухвалою суду від 25.12.2013р., за
клопотанням прокурора та позивача від
25.12.2013р. за вх.№39651/13, згідно ч.3 ст.69 ГПК
України, строк розгляду справи було
продовжено до 14.01.2014р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, оцінивши пояснення
представника позивача та його правову
позицію, суд встановив наступне:

01.01.2012р. між ДСК «ЧМП» (виконавець) та
ДСК «ЧМП» (власник) було укладено
договір №КС-230 з надання послуг по
розміщенню автотранспортних засобів,
за умовами якого виконавець надає
замовнику послуги з розташування його
майна на спеціально визначеній для
цієї мети відкритій території, а
власник зобов'язується своєчасно
оплачувати надані послуги по
розміщенню майна згідно з умовами
цього договору. Для розташування майна
власника виконавець виділяє відкриту
територію, загальною площею 150кв.м., яка
розташована на дільниці
«Автогосподарство» ДСК «ЧМП» за
адресою: АДРЕСА_2, згідно з планом
розташування, який є невід'ємною
частиною цього договору (Додаток №1).
Власник приймає послуги з розміщення
майна на умовах, зазначених у договорі,
але не раніше підписання сторонами
даного договору та акту
прийому-передачі відкритої території з
метою розташування на ній майна, який є
невід'ємною частиною цього договору
(Додаток №2) (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).

Відповідно до п.п.3.1., 3.2., 3.3. договору
№КС-230 від 01.01.2012р. за послуги з
розташування майна власник щомісяця
сплачує авансовий платіж, шляхом
перерахування відповідної суми,
вказаної в п.3.3. цього договору до 05
числа кожного календарного місяця.
Власник повинен самостійно одержати
від виконавця оформлений рахунок.
Розташування майна на виділеній
території, що вказана в п.1.1. цього
договору, оплачується із розрахунку
6,50грн. за 1 м.кв. з урахуванням ПДВ.
Загальна вартість послуг по розміщенню
майна на виділеній території за цим
договором в місяць з урахуванням ПДВ
складає 975грн.

Додатково надані послуги, що пов'язані
із забезпеченням експлуатації майна
власника, оплачуються по факту
споживання, згідно окремих рахунків та
актів виконаних робіт, підписаних
сторонами, виставлених на підставі
показників приладів обліку, діючих
норм або узгодженого розрахунку. Якщо
власник у поточному місяці допустить
прострочення платежу або
перерахування суми по розміщенню майна
не в повному обсязі, відповідно до
п.п.3.1., 3.3. з власника стягується пеня на
користь виконавця у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
суми за кожен день прострочення (п.п.3.5.,
3.6. договору №КС-230 від 01.01.2012р.).

Згідно п.2.1.8. договору №КС-230 від 01.01.2012р.
власник майна зобов'язується в термін
2-х робочих днів з дня отримання акту
виконаних робіт, що вказані в п.3.1. цього
договору, направити виконавцю
підписаний акт, або мотивовану відмову
від його прийняття. У разі неповернення
оформленого акту виконаних робіт у
вказаний термін, послуги вважаються
прийнятими власником і підлягають
оплаті в повному обсязі.

За положеннями п.п.7.1., 7.2. договору
№КС-230 від 01.01.2012р. договір укладений
строком на один рік з моменту його
підписання. Дія договору може бути
припинена достроково в
односторонньому порядку, з
повідомленням будь-якої сторони за 15
календарних днів відповідно до п.3.6.
цього договору.

Згідно акту прийому-передачі від
01.01.2012р. відповідач отримав у
користування територію ДСК «ЧМП»,
обумовлену вищенаведеним договором.

В матеріалах справи міститься
повідомлення ДСК «ЧМП» №Д-1026 від
30.07.2013р. ФОП ОСОБА_1 про дострокове
розірвання договору №КС-230 від 01.01.2012р.,
однак, доказів його надсилання
відповідачу або отримання останньою до
суду не подано.

На підтвердження надання відповідачу
послуг позивач - ДСК «ЧМП» подало до
суду акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 31.08.2012р., від
31.07.2012р., від 29.06.2012р., від 31.05.2012р., від
30.04.2012р., від 30.03.2012р., від 29.02.2012р.

Крім того, супровідним листом №Д-1026 від
30.07.2013р. ДСК „ЧМП" надіслало
відповідачу за адресою його
місцезнаходження акти надання послуг
№298 від 31.01.2013р., №784 від 31.05.2013р., №865 від
30.06.2013р., №1011 від 29.07.2013р., №22 від 31.01.2013р.,
№127 від 28.02.2013р., №177 від 28.02.2013р., №389 від
31.03.2013р., №534 від 30.04.2013р., рахунок на
оплату №1001 від 29.07.2013р., акти звірки
взаєморозрахунків. Однак, зазначене
поштове відправлення повернулось
відправнику, у зв'язку з закінченням
терміну зберігання. Таким чином
відповідач вказані акти не підписав,
однак, згідно умов договору №КС-230 від
01.01.2012р. вони вважаються прийнятими, так
як акти були надіслані відповідачу
належним способом.

Наразі, ФОП ОСОБА_1 частково
здійснювались розрахунки по договору
№КС-230 від 01.01.2012р., що підтверджується
копіями сторінок прибуткової каси за
30.04.2013р., 20.03.2013р., 31.10.2013р., прибуткових
касових ордерів №385 від 06.09.2012р., №357 від
14.08.2012р., №319 від 19.07.2012р., №267 від 18.07.2012р.,
№162 від 20.04.2012р., №219 від 23.05.2012р., №202 від
18.05.2012р., №66 від 20.02.2012р., №25 від 25.01.2012р.

Між тим, як вбачається із пояснення
начальника ділянки „Автогосподарство"
ДСК „ЧМП" від січня 2014р., майно згідно
договору №КС-230 від 01.01.2012р. відповідача
знаходиться на території позивача.

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи, подані прокурором та
позивачами докази та викладену ними
правову позицію, суд вважає заявлені
прокурором позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за договором про
надання послуг №КС-230 від 01.01.2012р. в сумі
11084,07грн. правомірними, такими, що
відповідають дійсними обставинам
справи з огляду на наступні положення
законодавства.

Відповідно до п. 1 ст.901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої (замовника) надати
послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором. Якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Отже, враховуючи вищевикладені
положення чинного законодавства, з
огляду на наявні в матеріалах справи
первинні документи, що підтверджують
факт надання у січні - серпні 2013р.
послуг позивачем та набуття їх
відповідачем, несвоєчасну оплату цих
послуг відповідачем, суд дійшов
висновку про правомірність
нарахування до стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 10197,73грн., із яких
послуги по розміщенню автотранспорту в
сумі 9492,99грн., 704,77грн. додаткові
послуги.

Крім того, прокурор заявив до стягнення
з відповідача 738,62грн. пені,
розрахованої за період з 05.11.2012р. по
31.08.2013р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язань може забезпечуватись
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин, щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зі змісту п.п.1, 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України вбачається, що
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України. За змістом
пункту 1 частини другої статті 258 ЦК
України щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) передбачено
спеціальну позовну давність в один рік.
Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Відтак частина
шоста статті 232 ГК України передбачає
строк та порядок, у межах якого
нараховуються штрафні санкції, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

За вищенаведених умов мало місце
звернення прокурора із вимогою про
стягнення пені із дотриманням строку
спеціальної позовної даності, який
визначений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, та
порушенням шестимісячного строку
нарахування пені, визначеного
положеннями ч.6 ст.232 ГК України в
частині обліку пені по заборгованості
за грудень 2012, січень, лютий 2013р., у
зв'язку з чим пеню прокурором
розраховано невірно. За перерахунком
суду сума пені складає 701,57 грн., у
зв'язку з чим позовна вимога прокурора
про стягнення пені підлягає частковому
задоволенню на суму 701,57грн.

Крім того, прокурором заявлено до
стягнення з відповідача 147,72грн. три
проценти річних за період з 05.11.2012р. по
31.08.2013р.

У відповідності до п. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові... Тієї ж позиції
дотримується ВСУ у постановах від
04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по
справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від
16.03.2011 по справі № 11/109.

Перевіривши розрахунок трьох
процентів річних, здійснений
прокурором, суд встановив, що він
зроблений вірно, відповідно до
економічних формул, у зв'язку з чим
позовна вимога про їх стягнення
підлягає судом задоволенню в повній
мірі.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

За таких обставин, суд задовольняє
заявлені прокурором позовні вимоги
частково, у зв'язку з чим стягненню з
відповідача підлягає 10197,73грн. основної
заборгованості, 701,57грн. пені, 147,72грн.
три проценти річних.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір в
сумі 1714,75 грн. підлягає стягненню до
державного бюджету України з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача
частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, код
НОМЕР_1) на користь Державної
судноплавної компанії «Чорноморське
морське пароплавство» (65026, м. Одеса,
вул. Ланжеронівська,1, код 01125614) 10197
(десять тисяч сто дев'яносто сім) грн. 73
коп. основної заборгованості, 701 (сімсот
одну) грн. 57коп. пені, 147 (сто сорок сім)
грн. 72коп. три проценти річних, 1714 (одну
тисячу сімсот чотирнадцять) грн. 75коп.
судового збору.

3. Відмовити прокурору в решті
частині заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає
законної сили згідно зі ст. 85 ГПК
України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст складено 16.01.2014р.

Суддя
Малярчук І.А.