донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014 справа №905/6710/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко О.А.суддівПопкова
Д.О., Татенко В.М. за участю
представників сторін:
від позивача:
не з'явився;від відповідача:
Бобровська Н.Є.- за довіреністю №
05-46/04-144 від 17.01.2014 р.прокурорЛисенко С.І.
- посвідчення № 000965;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
Донецька область на рішення
господарського суду Донецької області
від07.11.2013р. (повний текст рішення
підписано 08.11.2013р.) у справі№ 905/6710/13
(суддя Довгалюк В.О.) за
позовомПрокурора Жовтневого району м.
Маріуполя в інтересах держави в особі
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
Донецька область простягнення
неустойки у розмірі 7020 грн. 42 коп.В С Т А
Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.11.2013р. у справі
№905/6710/13 позов Прокурора Жовтневого
району м. Маріуполя, поданий в
інтересах держави в особі Управління
міського майна Маріупольської міської
ради, м. Маріуполь Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
Донецька область про стягнення
неустойки у розмірі 7020 грн. 42коп.,
задоволено в повному обсязі та з
відповідача на користь позивача
стягнуто неустойку в сумі 7020 грн. 42 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі
подало апеляційну скаргу, в якій
останнє просить скасувати судове
рішення у зв'язку з тим, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи; висновки,
викладенні у рішенні суду, не
відповідають обставинам справи; судом
порушені та неправильно застосовані
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, скаржник вважає, що
судом не надано належної правової
оцінки відстрочення до 01.04.2013 року
виконання рішення господарського суду
Донецької області від 16.11.2009 року у
справі № 24/118пд, яким останнього
зобов'язано звільнити об'єкт оренди та
передати його за актом позивачеві.

Відповідач наполягає на задоволенні
апеляційної скарги та просить рішення
суду скасувати, в позові відмовити.

Прокурор в судовому засіданні
заперечував проти доводів апеляційної
скарги в частині безпідставності
задоволення місцевим господарським
судом позову про стягнення неустойки з
підстав, викладених у відзиві, та
підтримав доводи апеляційної скарги в
частині безпідставності стягнення з
відповідача в дохід Державного бюджету
України судового збору.

Представник позивача наданим йому
правом не скористався, у судове
засідання не з'явився, до суду від
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому позивач заперечує проти
доводів апеляційної скарги з підстав,
викладених у відзиві. Також, позивачем
надано клопотання про розгляд справи
судом апеляційної інстанції без його
участі.

Зважаючи на достатність наданих
сторонами доказів, та керуючись
статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України -
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено наступне.

Прокурором Жовтневого району м.
Маріуполя до господарського суду
Донецької області поданий позов в
інтересах держави в особі Управління
міського майна Маріупольської міської
ради, м. Маріуполь Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Маріуполі,
Донецька область про стягнення
неустойки у розмірі 7020 грн. 42
коп.

Позовні вимоги обґрунтовані
припиненням договірних відносини між
сторонами з 01.03.2008р. у зв'язку із
закінченням строку дії договору оренди
№4785-Ж від 01.03.2007р, що встановлено
рішенням господарського суду
Донецької області від 16.11.2009 року у
справі № 24/118пд, та неповерненням майна,
що відповідно до ст.785 Цивільного
кодексу України є підставою для сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування майном за час
прострочення за період з листопада 2011
року по березень 2013 року включно.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із обґрунтованості
та доведеності позовних вимог з огляду
на не повернення предмету оренди після
закінчення строку дії договору.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи заявника
апеляційної скарги, повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, оцінюючи
правильність застосування місцевим
господарським судом норм чинного
законодавства, перевіривши повноту
встановлених фактів, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду підлягає зміні з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України. Апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і переглядає законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Так, 01.03.2007р. між Управлінням міського
майна Маріупольської міської ради
(орендодавець) та Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
м.Маріуполь Донецька область (орендар)
укладений договір оренди нежитлового
приміщення №4785-Ж. Згідно з п.1.1.
договору, на підставі листа №434-01 від
02.03.2007р. орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення (будівлю),
розташоване за адресою: м. Маріуполь,
вул. Зелинського, 27 "а" загальною площею
130,48 кв.м.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору
орендна плата визначається на підставі
рішення Маріупольської міської ради.
За вказане в договорі приміщення
орендар сплачує орендну плату за
перший місяць у розмірі 106,08 грн. з
урахування 0,81 грн. за 1 кв.м., згідно
рішення Маріупольської міської ради
від 27.01.2007 р. встановлена пільгова
орендна плата, та перераховує її на
рахунок отримувача не пізніше 20 числа
поточного місяця з урахуванням індексу
інфляції.

За умовами п. 4.3. Договору орендна плата
сплачується щомісячно, на підставі
рахунку на оплату, виданого з 11 по 19
число кожного місяця.

Пунктом 7.1. договору визначено, що даний
договір діє та вступає в силу з 01.03.2007р.
по 01.03.2008р.

Пункт 7.5. договору передбачає, що у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну цього договору
після закінчення його строку протягом
одного місяця, Договір вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
цим Договором.

Позивач листом від 21.03.2008 р. № 07-4/317
повідомив Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
м.Маріуполь Донецька область про
закінчення строку договору та про те,
що договір оренди від 01.03.2007 р.
продовжено не буде.

Пунктом 7.7. договору передбачено, що дія
договору припиняється у разі
закінчення строку оренди, на який він
був укладений.

Отже, зважаючи на умови п.7.7. договору
останній припинив свою дію 01.03.2008р.

Зазначені обставини встановлені
рішенням господарського суду
Донецької області від 16.11.2009 р. у справі
№ 24/118пн, яке залишено без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.01.2010 року, та
яким зобов'язано відповідача звільнити
займане приміщення у зв'язку з
закінченням строку, на який укладено
договір оренди на нежитлове приміщення
№4785-Ж від 01.03.07р., розташоване за
адресою: м. Маріуполь, вул. Зелинського,
27-а, загальною площею 130,48кв.м., яке
знаходиться у нього у володінні без
відповідної правової підстави та здати
вказане приміщення за актом
прийому-передачі.

Даний факт є преюдиціальним для даної
справи у розумінні ч.2 ст.35
Господарського кодексу України.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, орендоване майно
повернуто відповідачем Управлінню
міського майна Маріупольської міської
ради за актом прийому-передачі № 7376
29.03.2013р.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
обов'язку щодо повернення орендованого
майна після закінчення строку дії
договору оренди-01.03.2008 р. позивачем
нарахована неустойка у розмірі
подвійної плати за користування майном
за час прострочення за період з
листопада 2011р. по березень 2013р. включно
у розмірі 7020,42грн., що й стало підставою
звернення до суду із відповідними
позовними вимогами про стягнення
неустойки.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд погоджується з
правильністю висновків місцевого
господарського суду щодо доведеності
та обґрунтованості позовних вимог та
правомірністю їх задоволення, з огляду
на наступне:

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного розгляду
справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на статус сторін та характер
правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3
Господарського кодексу України
регламентуються насамперед його
положеннями, Цивільним кодексом
України, Законом України "Про оренду
державного та комунального майна" та
умовами договору оренди.

Як зазначено вище, орендні
правовідносини між сторонами за
договором №4785-Ж від 01.03.07р.
припинились 01.03.2008р., і саме з цієї дати
відповідач втратив правові підстави
для подальшого володіння і
користування об'єктом оренди та мав
вжити заходів з його повернення
орендодавцеві або визначеній останнім
особі.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України та ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст.193
Господарського кодексу України та ст.525
Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст.629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" наслідком
припинення договору оренди є обов'язок
орендаря повернути об'єкт оренди на
умовах, визначених у договорі.
Аналогічні положення щодо обов'язку
повернення із вказівкою на негайність
його здійснення закріплені і в ч.1 ст.785
Цивільного кодексу України та
безпосередньо визначені в договорі.

При цьому, термін „негайно"
застосований у відповідному положенні
Цивільного кодексу України для
визначення строку щодо повернення
речі, а саме одразу після припинення
договору. Тобто, на наступний день
після спливу останнього дня строку,
впродовж якого відповідно до договору
наймач мав право користуватись річчю,
яку передав йому наймодавець.

Таким чином, відповідач не мав жодних
правових підстав ухилятися від
повернення майна відповідно до умов
договору, який, в свою чергу, не містить
спеціальних положень щодо строку
процедури з повернення майна, що з
урахуванням передачі майна в оренду в
день укладання договору зумовлює
висновок, за відсутністю застережень
іншого, про необхідність повернення
майна безпосередньо після 01.03.2008р.

Як встановлено ч.1 ст.202 Господарського
кодексу України, ст.599 Цивільного
кодексу України за загальним правилом
зобов'язання припиняються належним
виконанням. В свою чергу, неналежне
виконання зобов'язань, у тому числі
щодо строків, є їх порушенням у
розмінні ст.610 Цивільного кодексу
України, а сам відповідач - вважається
таким, що прострочив виконання
обов'язку з повернення майна у
розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу
України одним із наслідків порушення
зобов'язання, що мають бути встановлені
договором або законом, є сплата
неустойки, що узгоджується із ч.1 ст.550
вказаного Кодексу. Аналогічні
положення закріплені в ст.ст.216, 217
Господарського кодексу України. При
цьому, несвоєчасне виконання
господарських зобов'язань, у тому числі
з повернення орендованого майна є
належною підставою у розумінні ст.218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Згідно ст.795 Цивільного кодексу
України, повернення наймачем предмета
договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, відповідач
продовжував користуватися об'єктом
оренди після закінчення строку дії
договору, звільнив та передав предмет
оренди позивачу 29.03.2013 року за актом
прийому-передачі № 7376, а відтак позивач
має право нарахувати неустойку за
прострочення повернення майна.

Частина 2 ст.785 Цивільного кодексу
України безпосередньо (незалежно від
наявності відповідного застереження у
договорі) встановлює обов'язок
Орендаря, який прострочив повернення
об'єкту оренди, на вимогу Орендодавця
сплатити неустойку у розмірі подвійної
плати за користування майном за час
прострочення його повернення.

Оскільки, договір оренди є припиненим з
01.03.2008р., тобто враховуючи невиконання
відповідачем положень ч.1 ст.785
Цивільного кодексу України щодо
негайного повернення орендованого
майна, у позивача виникло право
вимагати сплати неустойки в розмірі, що
визначений ч.2 ст.785 Цивільного
кодексу України.

За розрахунками позивача, розмір
неустойки за період з листопада 2011р. по
березень 2013 р. включно складає 7020 грн. 42
коп. Вказаний розрахунок не суперечить
вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, перевіривши
вищезазначений розрахунок, з огляду на
несвоєчасне повернення відповідачем
орендованого майна, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду щодо
правомірності задоволення позовних
вимог в частині стягнення неустойки за
період з листопада 2011 року по березень
2013 року включно в сумі 7020 грн.
42 коп.

Разом з тим, рішенням господарського
суду Донецької області з відповідача в
доход Державного бюджету України
стягнуто 1720,00 грн. судового збору за
розгляд даного позову.

Однак, в силу приписів ч. 3 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір, від сплати якого
позивач звільнений, стягується з
відповідача в доход Державного бюджету
України, якщо відповідач не звільнений
від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Пунктом 18 частини 1 статті 5 Закону
України «Про судовий збір» визначено,
що органи Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звільнені від
сплати судового збору.

З огляду на наведене, оскільки в силу
норм закону відповідача звільнено від
сплати судового збору, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про безпідставність
стягнення зі скаржника в доход
Державного бюджету України 1720,00 грн.
судового збору.

З викладених вище підстав, колегія
суддів Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 07.11.2013р. у справі
№905/6710/13 підлягає зміні в частині
стягнення з відповідача в доход
Державного бюджету України 1720,00 грн.
судового збору.

В решті рішення господарського суду
Донецької області за мотивами,
зазначеними апеляційним судом,
відповідає фактичним обставинам
справи, чинному законодавству.

Твердження скаржника про
безпідставність задоволення позову та
стягнення з останнього неустойки за
несвоєчасне повернення орендованого
майна з огляду на відстрочення до 01.04.2013
року виконання рішення господарського
суду Донецької області від 16.11.2009 року у
справі № 24/118пд, яким останнього
зобов'язано звільнити об'єкт оренди та
передати його за актом позивачеві, не
приймаються колегією суддів до уваги, з
огляду на таке.

Передбачені ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України наслідки у вигляді
нарахування неустойки настають у
випадку саме неналежного виконання
зобов'язання з повернення орендованого
приміщення при припиненні договору
оренди. Отже, за умовами даної норми
належним виконанням зобов'язання є
повернення орендованого приміщення
при припиненні договору оренди.

Відстрочення виконання рішення суду
від 16.11.2009 року у справі № 24/118пд є
підставою для відкладення дій з
виселення відповідача з об'єкта оренди
при його примусовому виконанні в
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження», однак, не
є підставою для звільнення відповідача
від відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання з повернення
об'єкту оренди

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не впливають на правильність
висновків суду першої інстанції та
спростовані вищевикладеними
висновками судової колегії.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
Донецька область залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 07.11.2013р. у справі №905/6710/13
змінити.

Виключити абзац третій резолютивної
частини рішення господарського суду
Донецької області від 07.11.2013р. у справі
№905/6710/13 щодо стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Маріуполі,
Донецька область на користь державного
бюджету України витрат по сплаті
судового збору у сумі 1720грн. 50коп.

В іншій частині рішення господарського
суду Донецької області від 07.11.2013р. у
справі №905/6710/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 21.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписано
24.01.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: Д.О. Попков

В.М. Татенко