ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Справа № 901/1682/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого суддів:С.Могил, Є.Борденюк,
І. Вовка, розглянувши у відкритому
судовому засіданнікасаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Лоза"на постановувід
05.11.2013Севастопольського апеляційного
господарського судуу справі№ 901/1682/13за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "АЕК АС"доТовариства
з обмеженою відповідальністю
"Лоза"простягнення 113 257,76 грнВ судове
засідання прибули представники
сторін:позивачаБіляєва М.О. (дов. від
04.12.2013 № 10) Заслухавши суддю-доповідача
- Є. Борденюк, пояснення представника
позивача та перевіривши матеріали
справи, Вищий господарський суд
України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АЕК АС" звернулось з
позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лоза" заборгованість
у розмірі 70 000,00 грн, 3% річних у розмірі
11026,38 грн, інфляційних втрат у розмірі
32231,38 грн, на підставі неналежного
виконання зобов'язань за договором №
4008-6349 від 22.10.2007.

Позивач подав заяву про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої
просить суд стягнути з відповідача
суму основної заборгованості у розмірі
70000,00 грн, 3% річних у розмірі 7289,58 грн,
інфляційні втрати у розмірі 11370,64 грн.

Рішенням Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 16.07.2013
(суддя Н. Лагутіна), залишеним без зміни
постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
05.11.2013 (колегія суддів: І. Черткова, С.
Рибіна, В. Голик), позов задоволений
частково, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лоза" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЕК АС" суму основної
заборгованості у розмірі 70 000,00 грн, 3%
річних у розмірі 7289,58 грн, індекс
інфляції у розмірі 10 640,00 грн. Вирішене
питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані наступним.

22.10.2007 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АЕК АС" (виконавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лоза" (замовник)
укладений договір № 4008-6349, відповідно
до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується
в порядку та на умовах визначених даним
договором здійснити поставку
кондиціонерного обладнання марки
"General", виконати монтажні роботи,
використовуючи свої комплектуючі
матеріали, роботи з пуско-наладки, а
замовник зобов'язується у порядку та на
умовах, визначених договором, прийняти
та оплатити обладнання, роботи
виконавця.

Загальна вартість обладнання та
загальна вартість робіт складає 1216694,17
грн, ПДВ 243338,83 грн, всього - 1460033,00 грн. (п.
2.3 договору).

На виконання умов договору позивач
здійснив поставку обладнання та
виконав монтажні роботи, роботи з
налагоджування на загальну суму 1 460 033,00
грн, що підтверджується наявними у
матеріалах справи видатковими
накладними № 428 від 20.11.2007, № 442 від
24.12.2007 та актами прийому-передачі
виконаних робіт № 4008/6349 від 30.06.2008, №
4008/6349 від 08.07.2008 та № 4008/6349/1 від 06.08.2008.
Зазначені видаткові накладні та акти
прийому-передачі виконаних робіт
підписані відповідачем без зауважень
та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем здійснена оплата
частково, у сумі 1 390 033,00 грн, що
підтверджується банківськими
виписками.

Проте, інша частина відповідачем не
оплачена, унаслідок чого утворилась
заборгованість у сумі 70 000 грн.

Факт існування заборгованості
підтверджується актом звірки
розрахунків сторін на 28.12.2010 за
договором № 4008-6349 від 22.10.2007, підписаним
уповноваженими представниками сторін.

Суди попередніх інстанцій зазначили,
що доводи відповідача про те, що ТОВ
"Лоза" ніколи не оформлювало документи,
які б надавали головному бухгалтеру
повноваження на вчинення від
підприємства дій з питань, пов'язаних з
визнанням зобов'язань ТОВ "Лоза", а отже
відповідач не визнавав борг шляхом
підписання акту звірки 28.12.2010, який є
підставою для переривання строку
позовної давності, є необґрунтованими,
оскільки акт звірки розрахунків хоч і
не є первинним обліковим документом,
проте є зведеним документом, який
складений відповідно до вимог чинного
законодавства, встановлених для
складання такого документу, підписаний
уповноваженою особою та у межах
позовної давності, а тому є належним
доказом переривання перебігу позовної
давності.

Водночас в наявних у матеріалах справи
актах передачі-прийняття виконаних
робіт зазначено, що прийнято "роботи з
пусконалагоджування з використанням
комплектуючих і матеріалів систем
кондиціювання і вентиляції повітря". А
тому, оскільки комплектуючі та
матеріали використовуються при
здійсненні монтажу кондиціонерів, а
здійснення пусконалагоджувальних
робіт відносно обладнання, яке не
змонтоване (не встановлене та не
підключене) є технічно не можливим,
суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про те, що монтажні роботи
передували пусконалагоджувальним та
також виконані позивачем, і доводи
відповідача про невиконання позивачем
монтажних робіт є такими, що не
відповідають обставинам справи.

Враховуючи зазначене вище, а також,
здійснивши арифметичних розрахунок
пені та інфляційних втрат за наявною
заборгованістю і встановивши часткову
обґрунтованість розрахунку позивачем
розміру інфляційних втрат, суди
попередніх інстанцій прийняли рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, відповідач посилається на
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій при ухвалені
оскаржуваних судових рішень норм
права, просить рішення та постанову
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволені позову відмовити.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
такого.

Постановою Верховного Суду України від
24.04.2007 у справі № 26/271 зазначено, що акт
звіряння заборгованості є дією, яка
свідчить про визнання відповідачем
свого боргу та перериває строк
позовної давності.

А тому, з огляду на зазначену позицію
Верховного Суду України, висновки
судів попередніх інстанцій щодо
переривання перебігу позовної
давності є правомірними.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з позицією
судів попередніх інстанцій щодо
наявності правових підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення основної суми
заборгованості, оскільки відповідач
прийняв роботи від позивача у
передбаченому договором обсязі.

Зафіксовану у акті звірки від 28.12.2010
заборгованість відповідач не
спростував, що свідчить про неналежне
виконання останнім своїх зобов'язань
за договором і необхідність стягнення
з нього заявленої позивачем суми
заборгованості.

Присуджена до стягнення сума 3 % річних
та інфляційних втрат відповідає
законодавчим положенням способу її
нарахування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лоза"
залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
05.11.2013 у справі № 901/1682/13 залишити без
зміни.

Судді:
С. Могил

Є. Борденюк

І. Вовк