ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

14.01.2014 Справа №
901/3847/13

За позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«Приватбанк»

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електроніка Зв'язок
Інтернет Сервіс Плюс»

про стягнення 34699,08 грн.

Суддя Лагутіна Н.М.

Представники:

від позивача - Подпльота О.В.,
довіреність №755-О від 14.03.2013, заступник
керівника напрямку філії;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» звернулось до
Господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електроніка Зв'язок
Інтернет Сервіс Плюс» заборгованості
за договором б/н від 19.05.2011 у розмірі
34699,08 грн основного боргу, з яких 24000,00
грн - заборгованість за кредитом, 7071,65
грн - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 2049,62 грн - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 1577,81 грн -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, а також судових
витрат.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем умов договору
банківського обслуговування б/н від
19.05.2011 в частині своєчасної оплати
кредиту, повного повернення кредитних
коштів та сплати відсотків за ним, у
зв'язку з чим відповідач повинен
сплатити суму боргу за кредитом у
розмірі 24000,00 грн, заборгованість по
процентам за користування кредитом у
розмірі 7071,65 грн, пеню за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 2049,62 грн,
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом у розмірі 1577,81
грн.

Відповідач у жодне судове засідання не
з'явився, явку представника не
забезпечив, відзиву на позов суду не
надав, про день, час та місце розгляду
справи повідомлявся рекомендованою
кореспонденцією за вказаною у позовній
заяві адресою, яка відповідає адресі,
зазначеній у наявному в матеріалах
справи витязі з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ №675044 від
10.12.2013 (а. с. 70-71).

У матеріалах справи наявна копія
ухвали Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 20.11.2013, яка
надсилалась на належну адресу
відповідача, однак повернута
підприємством поштового зв'язку із
зазначенням причини повернення - за
закінченям терміну зберігання (а. с.
59-62).

Відповідно п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року
№18 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

З наведеного виходить, що відповідач
належним чином повідомлявся про час і
місце розгляду справи судом, однак не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторін добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористувався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від 26
грудня 2011 року №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами.

Розгляд справи відкладався відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України в межах строку,
встановленого ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні у справі
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.05.2011 Товариством з обмеженою
відповідальністю «Електроніка Зв'язок
Інтернет Сервіс Плюс» було підписано
заяву про відкриття поточного рахунку
(а. с. 28).

Згідно з умовами вказаної заяви
відповідач приєднався до «Умов та
правил надання банківських послуг»,
тарифів банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
із заявою складають договір
банківського обслуговування б/н від
19.05.2011, та взяв на себе зобов'язання
виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу
було встановлено кредитний ліміт на
поточний рахунок №1508 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи клієнт
- банк, Інтернет клієнт - банк,
sms-повідомлення або інших), що визначено
і врегульовано «Умовами та правилами
надання банківських послуг» (далі за
текстом - «Умови»).

Відповідно до пункту 3.18.1.16 Умов при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
клієнта до «Умов і правил надання
банківських послуг» (або у формі «Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки» або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт -
банк / Інтернет клієнт - банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та / або підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом «першого» підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про електронний цифровий підпис»
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Згідно з частиною 2 статті 639 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Пунктом 3.18.1.1 Умов встановлено, що
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
клієнта в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту банк повідомляє клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку та клієнта.

Відповідно до пункту 3.18.1.3 Умов кредит
надається в обмін на зобов'язання
клієнта щодо його повернення, сплати
процентів та винагороди.

Пунктом 3.18.1.8 Умов передбачено, що
проведення платежів клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту
проводиться банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання клієнта до «Умов і правил
надання банківських послуг» (або у
формі «Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки» або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт - банк / Інтернет клієнт - банк,
або у формі обміну паперовою або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі - «Угода»).

Відповідно до пункту 3.18.1.6 Умов ліміт
може бути змінений банком в
односторонньому порядку,
передбаченому умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами банку.
Підписавши угоду, клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи клієнт
- банк, Інтернет клієнт - банк,
sms-повідомлення або інших).

Згідно до розділу умов 3.18.4, яким
затверджений порядок розрахунків, за
користування кредитом, в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця, розрахунок процентів
здійснюється за процентною ставкою в
розмірі 0% річних від суми залишку
непогашеної заборгованості

При необнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24.00% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, з якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь-якого з грошових зобов'язань
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48%
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. У разі порушення
клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань і при реалізації права
банку на встановлення іншого строку
повернення кредиту, передбаченого
умовами і правилами надання
банківських послуг, клієнт сплачує
банку пеню у розмірі 0,1315% від суми
залишку непогашеної заборгованості за
кожен день прострочення. Сплата пені
здійснюється з дня, наступного за датою
порушення зобов'язань.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом виконується щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до пункту 3.18.2.3.4 Умов банк
має право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Пунктом 3.18.6.1 Умов встановлено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до «Умов
та Правил надання банківських послуг»
(або у формі «Заяви про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками підписів і відбитка печатки»
або у формі авторизації кредитної
угоди в системах клієнт - банк /
Інтернет клієнт - банк, або у формі
обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі) та / або з моменту надання
клієнтом розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах визначених у
них сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Свої зобов'язання за договором позивач
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредитний ліміт в розмірі
24000,00 грн, що підтверджується наявною у
матеріалах справи довідкою банку (а. с.
39).

В порушення умов договору відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконав, у зв'язку з чим за ним станом на
25.10.2013 склалася заборгованість за
кредитом у розмірі 24000,00 грн,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 7071,65
грн, пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 2049,62
грн, заборгованість по комісії за
користуванням кредитом у розмірі 1577,81
грн.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено претензією (а. с. 53-55) від
21.10.2013 за вих. №10221SI38S02H з вимогою
негайної сплати простроченої
заборгованості у повному обсязі, однак
відповіді або відповідного виконання
від відповідача не отримав, претензія
була залишена останнім поза увагою.

Викладені обставини стали підставою
для звернення Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«Приватбанк» із даною позовною заявою
до Господарського суду Автономної
Республіки Крим.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та
дослідивши представлені докази, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
визначено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України та статті 173
Господарського кодексу України, яка
містить аналогічні положення,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

При цьому, майново-господарськими,
згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Спірні правовідносини між сторонами у
справі виникли з приводу неналежного
виконання позичальником умов
кредитного договору в частині сплати
кредитних коштів, процентів за
користування ними, а також порушення
інших умов договору, у зв'язку з чим
вони підлягають регулюванню
положеннями глави 71 Цивільного кодексу
України.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1049
Цивільного кодексу України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (частина 3 статті 1049 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Так, згідно умов договору у випадку
непогашення кредиту протягом 90 днів з
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними (п. 3.18.4.1.3).

Під «непогашенням кредиту» мається на
увазі невиникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4
Умов).

Згідно із ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем свої зобов'язання за
договором виконані належним чином,
однак відповідач зобов'язання щодо
повернення суми кредиту у порушення
умов договору не виконав, у зв'язку із
чим за ним станом на 25.10.2013 утворилась
заборгованість у розмірі 24000,00 грн.

Відповідач на час розгляду справи у
суді доказів повернення позики не
представив, доводів позивача не
спростував, а тому позовні вимоги про
стягнення 24000,00 грн заборгованості за
кредитом підлягають задоволенню.

Одночасно, позивач просив стягнути з
відповідача 7071,65 грн заборгованості по
процентам за користування кредитом.

Згідно з частиною 2 статті 1052
Цивільного кодексу України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 1048
зазначеного Кодексу позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Як вже зазначалось, відповідно до
пункту 3.18.2.3.4 умов банк має право при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань, передбаченого умовами,
змінити умови кредитування - вимагати
від клієнта дострокового повернення
кредиту, сплати відсотків за його
користування, виконання інших
зобов'язань за кредитом в повному
обсязі.

Доказів сплати відповідачем відсотків
в сумі 7071,65 грн суду не надано, у зв'язку
з чим вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача 2049,62 грн пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором за період з 20.01.2012 по 25.10.2013.

Частиною 1 статті 199 Господарського
кодексу України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 548 та статті
546 Цивільного кодексу України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом,
зокрема, неустойкою.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу
України, передбачено, що пенею
визнається неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим кодексом, іншими законами та
договором.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231
Господарського кодексу України
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається. Приписами
частини 6 вказаної статті унормовано,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо іншій розмір
відсотків не передбачено
законодавством або договором.

Договірні відносини між платниками та
одержувачами грошових зобов'язань
регулюються Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
статтями 1 та 3 якого встановлено, що
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочу платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до пункту 3.18.5.1 умов при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
умовами пунктів 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3,
термінів повернення кредиту,
передбачених пунктами 3.18.1.8, 3.18.2.2.3,
3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої
пунктами 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, клієнт
сплачує банку за кожний випадок
порушення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня, (у %
річних) від суми простроченого платежу
за кожний день прострочення платежу. А
в разі реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в пункті 3.18.4.1.3 від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачем не були своєчасно
виконані зобов'язання за договором
щодо повернення суми кредиту, а відтак
вимоги про стягнення нарахованої суми
пені за період з 20.01.2012 по 25.10.2013 у
розмірі 2049,62 грн підлягають
задоволенню.

При цьому, суд погоджується з наданим
позивачем розрахунком пені у розмірі
2049,62 грн, враховуючи її розмір та період
нарахування.

Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача 1577,81 грн заборгованості
по комісії за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.18.1.3 Умов кредит
надається в обмін на зобов'язання
клієнта щодо його повернення, сплати
процентів та винагороди.

Так, винагорода за своєю правовою
природою є комісією за користування
кредитом.

Суд погоджується з наданим позивачем
розрахунком комісії у розмірі 1577,81 грн,
враховуючи її розмір та період
нарахування.

Доказів сплати відповідачем комісії в
сумі 1577,81 грн суду не надано, у зв'язку з
чим вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

В силу вимог статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, враховуючи, що
судом був встановлений факт порушення
відповідачем строків повернення
кредитних коштів позивачеві, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог позивача.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються на
відповідача в порядку ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Вступна і резолютивна частини рішення
оголошені у судовому засіданні 14.01.2014.

Повне рішення складено 15.01.2014.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електроніка Зв'язок
Інтернет Сервіс Плюс» (95022, АР Крим, м.
Сімферополь, вул. Кечкеметська, 190, кв. 15,
) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "Приватбанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, Жовтневий район, вул.
Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість за кредитом у
розмірі 24000,00 грн, заборгованість по
процентам за користування кредитом у
розмірі 7071,65 грн, пеню за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 2049,62 грн,
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом у розмірі 1577,81
грн та 1720,50 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Н.М. Лагутіна