м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом PHU Centrum budowlane Robert Dlugozima
(ПХУ Центрум будовляне
до Приватного
підприємства "Енерго Біо Сервіс"
про стягнення 1598000,00 грн.
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Янушевський Р. (дов.
б/н від 25.05.2012 р. )
Від відповідача Трохлюк Н. В. (дов.
б/н від 01.10.2013 року)
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 09.01.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

PHU Centrum budowlane Robert Dlugozima (ПХУ Центрум
будовляне Роберт Длугозіма) (далі за
текстом - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Приватного
підприємства "Енерго Біо Сервіс" (далі
за текстом - відповідач) про стягнення
1598000,00 грн. заборгованості за
контрактом № 2102-12 від 21.02.2012 року, а
також позивач просить покласти на
відповідача витрати по оплаті судового
збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.08.2013 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/16196/13, розгляд
справи призначено на 01.10.2013 року.

В судовому засіданні 01.10.2013 року в
порядку ст. 77 ГПК України судом
оголошувалась перерва до 15.11.2013 року.

Розпорядженням В. о. Голови
Господарського суду міста Києва від
15.10.2013 року, у зв'язку з перебуванням
судді Бондаренко Г.П. у відряджені,
справу № 910/16196/13 передано для розгляду
судді Балацу С. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.10.2013 року суддею Балацом С.В.
справу № 910/16196/13 прийнято до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 26.11.2013 року.

Розпорядженням В. о. Голови
Господарського суду міста Києва від
21.10.2013 року, у зв'язку з виходом судді
Бондаренко Г.П. з відрядження та з метою
дотримання процесуальних строків,
справу № 910/16196/13 передано для розгляду
судді Бондаренко Г.П.

04.11.2013 року через відділ канцелярії
Господарського суду м. Києва
представником позивача подано
письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 року судом відкладено
розгляд справи на 17.12.2013 року, у зв'язку
з неявкою позивача в судове засідання,
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року в порядку ст. 69 ГПК
України продовжено строк вирішення
спору на п'ятнадцять днів в порядку ст.
77 ГПК України оголошено перерву в
судовому засіданні до 09.01.2014 року.

09.01.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником відповідача подано
документи по справі.

09.01.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано
документи по справі.

В судове засідання 09.01.2014 року
представники сторін з'явились, надали
суду усні пояснення по суті справи,
позивач просив суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
відповідач просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за контрактом № 2102-12 від
21.02.2012 року в частині поставки
обумовленого контрактом товару, з
огляду на що позивач просить повернути
суму передплати за непоставлений
товар. Позовні вимоги позивач
обґрунтовує, зокрема, ст.ст. 193, 197, 220, 224,
225, 229 Господарського кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує з
тих підстав, що сторонами було
досягнуто домовленості зарахувати
попередню оплату за контрактом № 2102-12
від 21.02.2012 року в рахунок оплати по
контракту № 0404-11 від 04.04.2011 року, який
був повністю виконаний сторонами, на
підтвердження чого надає відповідні
докази.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2012 року між позивачем , як покупцем,
та відповідачем, як продавцем, в місті
Києві був укладений контракт № 2102-12
(далі за текстом - контракт), відповідно
до п. 1.1., якого продавець
зобов'язується поставити гранули та
брикети з деревини і лушпиння
соняшника УКТ ЗЕД ; ),
енергетичну деревину, дрова, лучину УКТ
ЗЕД 4401 10 1000 у власність покупця, а
покупець зобов'язується отримати та
провести оплату за поставлений товар в
кількості згідно Додатків
(Специфікацій) до контракту, який є
невід'ємною його частиною - на умовах і
у відповідності з контрактом.

Відповідно до п. 2.3. контракту загальна
сума контракту складає 200000,00 доларів
США. Ціна товару розуміється та
обговорюється в рахунках-фактурах
(інвойсах) на кожну партію (п. 2.5.
контракту).

За пунктом 3.1. контракту покупець
проводить оплату товару в
безготівковому порядку шляхом
перерахування суми на розрахунковий
рахунок продавця, вказаний в даному
контракті, протягом 14 календарних днів
з дня відвантаження товару. Також
можлива передплата.

Розділом 4 контракту сторони визначили
умови поставки та строки передачі
товару. Так, відповідно до зазначеного
розділу контракту передача товару по
контракту здійснюється продавцем
перевізнику після очищення товару від
мита на експорт, протягом 5 днів з
моменту отримання передплати за партію
товару (п. 4.2. контракту). Товар
відвантажується покупцю зі складу,
який знаходиться в смт. Народичі
Житомирська область (п. 4.6. контракту).

Згідно п. 5.2. контракту протягом 24 годин
після передачі товару продавець
зобов'язаний передати покупцю наступні
документи: 1) рахунок - фактуру (інвойс);
2) накладну; 3) CMR.

На виконання умов контракту позивач
24.02.2012 року перерахував відповідачу
200000, 00 доларів передплати по контракту
2102-12 за пелети США на рахунок вказаний
в контракті, що підтверджено
матеріалами справи. На рахунок
відповідача перераховані позивачем за
контрактом № 2102-12 від 21.02.2012 року кошти
надійшли 27.02.2012 року в сумі 199 976, 00
доларів США, що підтверджено
матеріалами справи.

За твердженням позивача товар
обумовлений контрактом відповідачем
поставлений позивачу не був. Доказів
поставки товару відповідачем позивачу
за контрактом, яким мотивовані позовні
вимоги, матеріали справи не містять.

За твердженням відповідача, оплата по
контракту № 2102-12 від 21.02.2012 року була
зарахована за домовленістю сторін в
рахунок оплати за контрактом № 0404-11 від
04.04.2011 року укладеним між сторонами.
Зазначене відповідач підтверджує
Листом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Євробанк» Вих. № 01-123/3308 від 26.11.2013 року
та актом звірки взаємних розрахунків
по контракту № 0404-11 від 04.04.2011 року від
19.06.2012 року, копії яких додані до
матеріалів справи.

Крім того, відповідачем в матеріали
справи надані копія доповнення № 3 до
контракту № 0404-11 від 04.04.2011 року від
19.06.2012 року, відповідно до якого сторони
погодили повернення 83573, 25 доларів США,
сплачених позивачем відповідачу за
зазначеним контрактом та докази
повернення відповідачем позивачу 86096,00
євро.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
зовнішньоекономічний договір
(контракт) - матеріально оформлена
угода двох або більше суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та їх
іноземних контрагентів, спрямована на
встановлення, зміну або припинення їх
взаємних прав та обов'язків у
зовнішньоекономічній діяльності.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про
міжнародне приватне право», суди
України можуть приймати до свого
провадження та розглядати справи з
іноземним елементом у випадках, якщо на
території України відповідач у справі
має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
міжнародне приватне право» право, що
підлягає застосуванню до
приватноправових відносин з іноземним
елементом, визначається згідно з
колізійними нормами та іншими
положеннями колізійного права цього
Закону, інших законів, міжнародних
договорів України.

Відповідно до ст. 1 Конвенції
Організації Об'єднаних Націй про
договори міжнародної купівлі - продажу
товарів від 11 квітня 1980 року,
учасницями якої є, як Україна так і
Польша, ця Конвенція застосовується до
договорів купівлі-продажу товарів між
сторонами, комерційні підприємства
яких перебувають у різних державах,
коли ці держави є Договірними
державами.

Враховуючи зазначене правовідносини,
що склалися між сторонами щодо
укладання та виконання контракту №
2102-12 регулюються положеннями Конвенції
Організації Об'єднаних Націй про
договори міжнародної купівлі - продажу
товарів від 11 квітня 1980 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
міжнародне приватне право» при
визначенні права, що підлягає
застосуванню, суд чи інший орган
керується тлумаченням норм і понять
відповідно до права України, якщо інше
не передбачено законом.

Згідно ст. 31 Закону України «Про
міжнародне приватне право» якщо інше
не передбачено законом, форма
правочину має відповідати вимогам
права, яке застосовується до змісту
правочину, але достатньо дотримання
вимог права місця його вчинення, а якщо
сторони правочину знаходяться в різних
державах, - права місця проживання
сторони, яка зробила пропозицію, якщо
інше не встановлено договором.

За ст. 32 Закону України «Про міжнародне
приватне право» якщо інше не
передбачено або не випливає з умов,
суті правочину або сукупності обставин
справи, то правочин більш тісно
пов'язаний з правом держави, у якій
сторона, що повинна здійснити
виконання, яке має вирішальне значення
для змісту правочину, має своє місце
проживання або місцезнаходження.

Враховуючи викладені норми
законодавства та умови контракту
укладеного між сторонами до
правовідносин, що склалися між
сторонами застосовується право
України, в частині не врегульованій
Конвенцією Організації Об'єднаних
Націй про договори міжнародної
купівлі - продажу товарів від 11 квітня
1980 року.

Відповідно до ст. 30 Конвенції продавець
зобов'язаний поставити товар, передати
документи, що стосуються його, та
передати право власності на товар
відповідно до вимог договору та цієї
Конвенції. Згідно ст. 33 Конвенції
продавець повинен поставити товар,
якщо договір встановлює чи дає
можливість визначити дату поставки - в
цю дату.

Статтею 74 Конвенції встановлено, що
збитки за порушення договору однією із
сторін становлять суму, що дорівнює тій
шкоді, включаючи упущену вигоду, якої
зазнала інша сторона внаслідок
порушення договору. Такі збитки не
можуть перевищувати шкоди, яку сторона,
що порушила договір, передбачала чи
повинна була передбачати в момент
укладення договору як можливий
наслідок його порушення, враховуючи
обставини, про які вона в той час знала
чи повинна була знати.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу
Україна учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частина 1 ст. 225 Господарського кодексу
України певною мірою дублює положення
ч. 2 ст. 224 ГК, втім конкретизує ці
положення, зазначаючи дещо інший склад
збитків, розкриває зміст кожного
конкретного виду збитків.

Вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна може бути включена до
складу збитків за умови, що вона буде
визначена відповідно до вимог
законодавства, яких чимало передбачено
в спеціальних законодавчих актах.
Конкретний склад збитків передбачений
також у відповідних статтях
Господарського і Цивільного кодексів,
у законах та інших нормативних актах.

Саме невиконання зобов'язання за
договором не може розглядатися як
реальна шкода, тому сума основного
боргу не повинна включатися до складу
збитків.

Змішувати поняття суми основного боргу
із збитками не можна, тому що порядок
примусового стягнення суми основного
боргу і збитків суттєво відрізняється,
і перш за все тим, що основний борг
стягується згідно з правилами щодо
виконання господарських зобов'язань, а
збитки стягуються відповідно до правил
про відповідальність.

Доказів поставки товару в дату
обумовлену контрактом матеріали
справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Із наведеної норми вбачається, що право
вимагати повернення суми попередньої
оплати у покупця виникає у разі, якщо
продавець не поставив йому товар у
встановлений строк. При цьому, із
аналізу наведених вище норм
вбачається, що у випадку використання
права покупця на повернення суми
передплати, відповідне зобов'язання є
сумою основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Доказів направлення позивачем
відповідачу вимоги про повернення
суми попередньої оплати матеріали
справи не містять.

За контрактом відповідач зобов'язаний
поставити позивачу товар обумовлений
договором. При цьому, зобов'язання щодо
повернення коштів позивачу оплачених
за непоставлений товар за контрактом
відсутнє, проте виникає за умови
направлення про це відповідної вимоги.

Таким чином, на момент розгляду справи
в суді, з огляду на той факт, що
матеріали справи не містять доказів
направлення відповідачу позивачем
вимоги про повернення грошових коштів
сплачених як передплата за поставлений
товар за контрактом, у відповідача не
існує зобов'язань перед позивачем щодо
повернення грошових коштів в розмірі 200
000, 00 доларів США за контрактом, і
відповідно відповідач не міг порушити
такі зобов'язання.

Отже, позивач передчасно звернувся до
суду з позовними вимогами про
стягнення передплати за контрактом з
огляду на не поставку товару
обумовленого контрактом, до моменту
направлення вимоги про повернення
грошових коштів (використання права
наданого позивачу ст. 693 ЦК України).
Відповідно у суду відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений
права наданого йому чинним
законодавством України звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
оспорюваних прав або охоронюваних
законом інтересів після виникнення у
відповідача зобов'язання щодо
повернення грошових коштів передплати
сплачених за контрактом позивачу.

Доводи відповідача стосовно
зарахування 200 000, доларів США
сплачених за контрактом за
домовленістю сторін в рахунок
контракту № 0404-11 від 04.04.2011 року
укладеного між сторонами та інші
викладені відповідачем в відзиві на
позовну заяву не досліджувалися судом,
оскільки судом встановлено
передчасність позовних вимог. Разом з
тим, суд вказує на те, що відповідачем
разом з тим не надано в ході судового
розгляду доказів досягнення між
сторонами згоди щодо зарахування суми
передплати по спірному контракту в
рахунок оплати товару по контракту №
0404-11 від 04.04.2011 року.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували факт порушення
відповідачем зобов'язання по
поверненню грошових коштів сплачених
позивачем відповідачу в якості
передплати за контрактом, отже позовні
вимоги не доведені не обґрунтовані і
відповідно не є такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по оплаті судового збору покладаються
на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 16.01.2014р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко