ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" січня 2014 р.Справа № 924/1317/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Приватного підприємства
„Аграрна компанія 2004", с. Попівці,
Волочиський район

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Русь" Д, с. Плужне,
Ізяславський район

про стягнення 112 629,38 грн.
заборгованості, з яких 71 610,00 грн.
основного боргу, 1 445,22 грн. за
користування товарним кредитом, 3 101,96
грн. пені, 35 805,00 грн. штрафу, 667,20 грн. 3%
річних

Представники сторін:

від позивача: Бундз Т.В. - за довіреністю
від 01.08.2013р.;

від відповідача: Волічков Р.Й. - за
довіреністю №76 від 27.11.2013р.

В засіданні суду 11.01.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом про стягнення із
відповідача 112 629,38 грн. заборгованості,
з яких 71 610,00 грн. основного боргу, 1 445,22
грн. за користування товарним кредитом,
3 101,96 грн. пені, 35 805,00 грн. штрафу, 667,20
грн. 3% річних, посилаючись на доводи,
викладені в позові.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 18.04.2013р. між ПП
„Аграрна компанія 2004" (постачальник) та
ТОВ „Русь Д" (покупець) було укладено
договір поставки кукурудзи №35-04/13ЖТ,
відповідно до якого позивач
зобов'язався поставити насіння (товар),
а відповідач зобов'язався прийняти
товар та оплатити його.

Крім того, 18.04.2013р. сторони підписали
Специфікацію №1 до договору поставки
насіння кукурудзи №35-04/13 ЖТ, 26 квітня 2013
року сторони підписали Специфікацію №2
до Договору поставки насіння кукурудзи
№ 35-04/13 ЖТ, якими встановили назву
товару, кількість, ціну, загальну
вартість товару, терміни поставки та
календарний графік платежів.

На виконання умов договору ТОВ „Русь Д"
отримало від постачальника насіння
кукурудзи на загальну суму 143 220,00 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною та довіреністю на отримання
ТМЦ (копії видаткової накладної та
довіреності додаються.)

Позивач вказує, що за отриманий товар
згідно із договору № 35-04/13 ЖТ від
18.04.2013р. відповідач повністю не
розрахувався і на час подання позову до
суду його заборгованість перед ПП
„Аграрна компанія 2004" становить 71 610,00
грн.

У відповідності до ст.509 ЦК України,
ст.173 ГК України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Позивач посилається на те, що згідно ч.2
ст.180 ГК України господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Зазначений
договір є підставою для виникнення у
його сторін господарських зобов'язань,
а саме майново-господарських
зобов'язань.

При цьому відповідно до ч.1 ст.175 ГК
України майново-господарські
зобов'язання, які є одним із видів
господарських зобов'язань, - це
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

За таких обставин, позивач наполягає на
задоволені позовних вимог.

Представник позивача в засіданні суду
11.01.2014р. прибув та повідомив про те, що
відповідач частково провів розрахунки
із позивачем на суму 32 338,08 грн., що
підтверджується накладними за
№№19,20,21,22 та Актами приймання-передачі
кукурудзи. За таких обставин, позивач
підтримав позовні вимоги та просив
стягнути із відповідача основний борг
в сумі 39 271,92 грн., 1 445,22 грн. за
користування товарним кредитом, 3 101,96
грн. пені, 35 805,00 грн. штрафу, 667,20 грн. 3%
річних.

Представник відповідача в засідання
суду 11.01.2014р. прибув, у направленому
суду відзиві повідомив про таке. ПП
„Аграрна компанія 2004" звернулись до
ТОВ „Русь Д" із листом, відповідно до в
якого в рахунок погашення
заборгованості за договором №35-04/13 ЗЖТ
від 18.04.2013 р. в сумі 71 610,00 грн. просила
дозволу на вивіз кукурудзи фуражної з
під комбайна в кількості 250 т. по ціні
306,00 грн./т. Товариством „Русь Д" листом
від 06.12.2013 р. за вих.№86 така згода була
надана.

Як зазначає відповідач, на виконання
даної угоди в період 06-08.12.2013 р. ТОВ
„Русь Д" попередньо для ПП „Аграрна
компанія 2004" було поставлено кукурудзи
на загальну суму 32 338,08 грн., що
підтверджується відповідними
накладними за №19, 20, 21, 22 та Актами
приймання-передачі кукурудзи.

З огляду на викладене, відповідача
вказує, що борг ТОВ „Русь" Д за
договором №35-04/13 ЗЖТ від 18.04.2013 р.
складає: 71 610,00 - 32 338,08 = 39 272,92 грн.
Відповідач вважає, що зазначена у
позовній заяві ПП „Аграрна компанія
2004" ціна позову не є обґрунтованою, а
предмет спору між сторонами відсутній.

Тому, враховуючи вищевикладене,
відповідач просить суд припинити
провадження у справі 924/1317/13 за позовом
ПП „Аграрна компанія 2004" у зв'язку з
відсутністю спору між сторонами.

Крім того, відповідач подав заяву від
11.01.2014р., згідно якої просить суд
врахувати часткове погашення боргу та
зменшити нарахування штрафних санкцій
та пені.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Приватне підприємство „Аграрна
компанія 2004", с. Попівці Волочиський
район, значиться в Єдиному державному
реєстрі як юридична особа, що
підтверджено Випискою із ЄДР від
01.11.2013р. №774296.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Русь" Д, м. Шепетівка
як юридична особа значиться в Єдиному
Державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осі-підприємців згідно
Виписки із ЄДР №840923 від 29.12.2013р.

18.04.2013р. між ПП „Аграрна компанія 2004"
(постачальник) та Товариство з
обмеженою відповідальністю „Русь Д"
(покупець) було укладено Договір
№35-04/13ЖТ, згідно якого постачальник
зобов'язується поставити насіння
(товар), а покупець зобов`язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах, визначених договором (п.п.1.1
договору).

Згідно п.п.1.2, 2.2, 2.3 договору сторони
передбачили, що найменування товару,
його кількість визначаються в
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами договору. Покупець повинен
за 15 днів до поставки надати
постачальнику у письмовому вигляді
заявку на поставку товару із
зазначенням в ній сорту/гібриду
замовленого товару та кількості
певного асортименту. Після надання
такої інформації постачальник надає
покупцю для підписання специфікацію та
приймає заявку до виконання. У разі
відсутності замовленого асортименту
товару за згодою сторін можлива
поставка товару іншого асортименту
аналогічної якості.

Згідно п.п.2.4 договору передбачено, що
загальна кількість товару, кількість
товару відповідного сорту/гібриду,
які зобов'язаний поставити
постачальник, можуть коливатися в
межах +/- 5%. При цьому Покупець оплачує
фактично поставлену кількість товару.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору
передбачено, що ціна товару
вираховується як сума вартостей усіх
партій Товару (згідно відповідних
специфікацій), переданих
Постачальником у власність Покупцю.
Покупець проводить оплату вартості
товару шляхом перерахування коштів на
рахунок постачальника у банківській
установі. Термін та схема оплати кожної
партії товару будуть обговорюватись
сторонами в кожному конкретному
випадку окремо, та відображатись у
відповідних специфікаціях-додатках,
які є додатками до цього договору.

Вказаним договором сторони
передбачили, що протягом строку дії
договору, грошові зобов'язання покупця
існують і підлягають сплаті у гривнях.
Сума у гривнях, яку покупець повинен
сплатити постачальнику як оплата
вартості товару, визначається шляхом
множення грошового еквівалента ціни
товару (її неоплаченої частини) в
іноземній валюті, вказаній в додатках
до договору (специфікація) на курс
продажу іноземної валюти,
встановленого Публічним акціонерним
товариством „Райффайзен Банк Аваль" на
банківський день, який передує
фактичній оплаті Покупцем ціни Товару
(її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця
умова не застосовується, якщо курс
продажу іноземної валюти,
встановленого Публічним акціонерним
товариством „Райффайзен Банк Аваль" на
банківський день, який передує
фактичній оплаті покупцем ціни товару
(її неоплаченої частини), менший
(нижчий) або рівний курсу, який був
встановлений на день підписання
договору, в цьому випадку оплата
здійснюється за ціною, яка була
встановлена на момент підписання
договору.

Згідно п.п.7.2, 7.3, 7.4 договору
передбачено, що за несвоєчасну і таку,
що не відповідає умовам договору,
поставку Товару Постачальник сплачує
Покупцю штрафні санкції (пеню) у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, обрахованої від вартості товару,
поставка якого була прострочена, за
кожний день прострочення, але не більше
5% вартості товару. Сторони прийшли до
взаємної згоди що Відповідальність
постачальника щодо якості товару
обмежена лише вартістю товару, який
визнаний неякісним. За несвоєчасну і
таку, що не відповідає умовам договору,
оплату товару, оплату відсотків за
користування товарним кредитом та
оплату заборгованості по індексації.
Покупець сплачує постачальнику штраф у
розмірі 25% від суми заборгованості та
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, обрахованої від суми
заборгованості з оплати товару, суми
заборгованості з оплати відсотків за
користування товарним кредитом та суми
заборгованості по індексації за кожен
день прострочення. Сплата штрафних
санкцій, відсотків за користування
товарним кредитом і відшкодування
збитків не звільняють покупця від
виконання зобов'язань за даним
договором.

„18" квітня 2013 року сторони підписали
Специфікацію №1 до договору поставки
насіння кукурудзи №35-04/13 ЖТ, 26 квітня 2013
року сторони підписали Специфікацію №2
до договору поставки насіння кукурудзи
№35-04/13 ЖТ, якими встановили умови щодо
назви товару, кількості, ціни,
загальної вартості товару, терміну
поставки та календарний графік
платежів.

На виконання умов договору позивач
передав відповідачу товар (насіння
кукурудзи) на загальну суму 143 220,00 грн.,
що підтверджено видатковими
накладними №1655 від 29.04.2013р. на суму 65
100,00 грн.; №1700 від 29.04.2013р. суму 13 020,00 грн.;
№1573 від 24.04.2013р. на суму 65100,00 грн.

Відповідач частково сплатив
заборгованість на суму 71 610,00 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 16.05.2013р. на суму 20 000,00 грн.,
від 17.05.2013р. на суму 12 550,00 грн., від
28.05.2013р. на суму 39 060,00 грн.

Решта заборгованості станом на 07.10.2013р.
в сумі 71 610,00 грн. відповідачем не
погашена.

Оскільки відповідач не провів
розрахунки із позивачем за отриманий
товар в повному обсязі, позивач
звернувся до суду із позовом про
стягнення із відповідача 112 629,38 грн.
заборгованості, з яких 71 610,00 грн.
основного боргу, 1 445,22 грн. за
користування товарним кредитом, 3 101,96
грн. пені, 35 805,00 грн. штрафу, 667,20 грн. 3%
річних за період прострочення згідно
наявних в матеріалах справи
розрахунків.

В ході вирішення спору відповідач
частково розрахувався із позивачем
шляхом відвантаження кукурудзи
фуражної на загальну суму 32 338,08 грн., що
підтверджується накладними №19 від
06.12.2013р. на суму 7 567,38 грн., №20 від 06.12.2013р.
на суму 7 246,08 грн., №21 від 08.12.2013р. на суму
9 531,90 грн., №22 від 08.12.2013р. на суму 7992,72
грн., актами приймання-передачі від
06.12.2013р., від 08.12.2013р. із підписами про
отримання товару позивачем та
відміткою „в рахунок погашення
заборгованості за договором №35-04/13ЖТ
від 18.04.2013р."

Натомість, позивач підтримав позовні
вимоги про стягнення із відповідача 39
271,92 грн. основного боргу, 1 445,22 грн. за
користування товарним кредитом, 3 101,96
грн. пені, 35 805,00 грн. штрафу, 667,20 грн. 3%
річних відповідно до поданих
розрахунків.

Відповідач підтримав заяву про
зменшення суми пені та штрафних
санкцій в порядку ч.3 ст.83 ГПК України у
зв'язку із частковою сплатою боргу та
значним розміром нарахування сум
штрафу та пені у порівнянні із сумою
боргу.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності,
судом прийнято до уваги таке:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК
України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
боргу.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 694 ЦК України передбачає, що
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу. Товар продається в кредит за
цінами, що діють на день продажу. Зміна
ціни на товар, проданий в кредит, не є
підставою для проведення перерахунку,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі невиконання продавцем
обов'язку щодо передання товару,
проданого в кредит, застосовуються
положення статті 665 цього Кодексу.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, продавець
має право вимагати повернення
неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
обов'язок покупця сплачувати проценти
на суму, що відповідає ціні товару,
проданого в кредит, починаючи від дня
передання товару продавцем. З моменту
передання товару, проданого в кредит, і
до його оплати продавцю належить право
застави на цей товар.

Згідно вимог ст.695 ЦК України -
договором про продаж товару в кредит
може бути передбачено оплату товару з
розстроченням платежу. Істотними
умовами договору про продаж товару в
кредит з умовою про розстрочення
платежу є ціна товару, порядок, строки і
розміри платежів. Якщо покупець не
здійснив у встановлений договором
строк чергового платежу за проданий з
розстроченням платежу і переданий йому
товар, продавець має право відмовитися
від договору і вимагати повернення
проданого товару. До договору про
продаж товару в кредит з умовою про
розстрочення платежу застосовуються
положення частин третьої, п'ятої та
шостої статті 694 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
в установлений строк. Відповідно до
ст.193 Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що між
сторонами укладено договір поставки
насіння від 18.04.2013р. №35-04/13ЖТ,
відповідно до якого відповідач взяв на
себе зобов'язання придбати та оплатити
кошти за товар, проте не виконав взятих
на себе зобов'язань стосовно оплати, що
стало підставою для звернення позивача
із даним позовом.

В ході вирішення спору судом
встановлено, що позивач передав
обумовлений договором товар на
загальну суму 143 220,00 грн., що
підтверджено видатковими накладними
№1655 від 29.04.2013р., №1700 від 29.04.2013р.; №1573
від 24.04.2013р. Натомість, відповідач
частково розрахувався за товар на суму
71 610,00 грн., решта боргу станом на 07.10.2013р.
залишилась непогашеною.

Проте, в ході вирішення даного спору
судом встановлено, що відповідач
провів розрахунки із позивачем на суму
32 338,08 грн. шляхом відвантаження
останньому кукурудзи фуражної, що
підтверджується накладними №19 від
06.12.2013р. на суму 7 567,38 грн., №20 від 06.12.2013р.
на суму 7 246,08 грн., №21 від 08.12.2013р. на суму
9 531,90 грн., №22 від 08.12.2013р. на суму 7992,72
грн., актами приймання-передачі від
06.12.2013р., від 08.12.2013р. із підписами про
отримання товару позивачем та
відміткою „в рахунок погашення
заборгованості за договором №35-04/13ЖТ
від 18.04.2013р."

Приймаючи до уваги те, що відповідач
частково провів розрахунки із
позивачем на суму 32 338,08 грн. основного
боргу після порушення провадження у
справі, тому на день розгляду справи,
станом на 11.01.2014р. між сторонами
відсутні спірні правовідносини в цій
частині, відтак відсутній предмет
спору.

Відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відповідно до п.4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе у разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає, що
провадження у справі щодо стягнення із
відповідача 32 338,08 грн. основного боргу
підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1
ст.80 ГПК України.

Решта позовних вимог щодо стягнення 39
271,92 грн. основного боргу суд вважає
правомірними та обґрунтованими.

Щодо правомірності нарахованих
позивачем 3% річних, судом враховується,
що згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку 3% річних в сумі 667,20 грн.
вбачається, що останні обраховані
правильно в межах допустимих сум та
підлягають стягненню.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем заявлено до стягнення, крім
основного боргу, також 1 445,22 грн. за
користування товарним кредитом, 3 101,96
грн. пені та 35 805,00 грн. штрафу,

При вирішенні питання правомірності
нарахування позивачем цих сум судом
враховується наступне.

Статтею 230 ГК України передбачено
обов'язок учасника господарських
відносин сплатити неустойку, штраф,
пеню у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст.ст.546, 548,
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного
кодексу України, предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 статті 231 ГК України,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір
пені, передбачений ст.1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно п.7.3 договору сторони
передбачили, що за несвоєчасну оплату
товару, оплату відсотків за
користування товарним кредитом та
оплату заборгованості по індексації
покупець сплачує постачальнику штраф у
розмірі 25% від суми заборгованості та
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ.

Судом перевірено нарахування
позивачем 3 101,96 грн. пені та 35 805,00 грн.
штрафу відповідно до поданих
розрахунків і приймаються до уваги як
такі, що обраховані правильно.

Натомість, застосування штрафу в
розмірі 25% від суми боргу, що становить
35 805,00 грн., суд вважає є значно більшими
у порівнянні із завданими позивачу
збитками, а стягнення із відповідача
штрафу в такому розмірі матиме
наслідком важке фінансове становище
відповідача.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України встановлено
загальне правило про те, що кредитор
має право на стягнення неустойки у всіх
випадках порушення боржником
зобов'язання, незалежно від того,
виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням
збитки на стороні кредитора.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України: розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В силу дії ч.1 ст.233 ГК України: у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.83 ГПК України:
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшити у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно п.3.17.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011р. №18 передбачено, що вирішуючи, в
тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру
неустойки вирішується судом на
підставі аналізу конкретної ситуації,
тобто сукупності з'ясованих ним
обставин, що свідчать про наявність
підстав для вчинення зазначеної дії.

Враховуючи вищенаведене, норми
законодавства, заяву відповідача про
зменшення суми нарахованих штрафних
санкцій, об'єктивні обставини, які
призвели до виникнення боргу, беручи до
уваги те, що відповідач систематично
сплачував заборгованість, суд вважає
за необхідне зменшити розмір штрафу на
50% до 17 902,50 грн.

Щодо заявлених до стягнення
позивачем відсотків за користування
товарним кредитом сумі 1 445,22 грн., такі
нарахування судом перевірені та
приймаються до уваги як такі, що
заявлені правомірно. Натомість,
належних та допустимих доказів на
спростування зазначеного, суду не
подано, доводи позивача не спростовані.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст.34 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню в сумі 39 271,92
грн. основного боргу, 1 445,22 грн.
відсотків за користування товарним
кредитом, 3 101,96 грн. пені, 17 902,50 грн.
штрафу та 667,20 грн. 3% річних.

В решті позову про стягнення із
відповідача 17 902,50 грн. штрафу суд
вважає за необхідне відмовити.
Провадження у даній справі в частині
стягнення із відповідача 32 338,08 грн.
основного боргу припинити згідно п.1-1
ч.1 ст.80 ГПК України.

У відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК
України судові витрати у справі
покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, п.п. 1-1 ст.
80, ст. ст. 82-84, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, СУД, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства
„Аграрна компанія 2004", с. Попівці,
Волочиський район до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Русь" Д, с.
Плужне, Ізяславський район про
стягнення 112 629,38 грн. заборгованості, з
яких 71 610,00 грн. основного боргу, 1 445,22
грн. за користування товарним кредитом,
3 101,96 грн. пені, 35 805,00 грн. штрафу, 667,20
грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою
відповідальністю „Русь" Д, с. Плужне,
вул. Бортника, 5, Ізяславського району
() на користь Приватного
підприємства „Аграрна компанія 2004", с.
Попівці, Волочиський район,
Хмельницька область, вул. Шкільна, 34а
() 39 271,92 грн. (тридцять
дев'ять тисяч двісті сімдесят одна
гривня 92 коп.) основного боргу, 1 445,22 грн.
(одна тисяча чотириста сорок п'ять
гривень 22 коп.) за користування
товарним кредитом, 3 101,96 грн. (три тисячі
сто одна гривня 96 коп.) пені, 17 902,50 грн.
(сімнадцять тисяч дев'ятсот дві гривні
50 коп.) штрафу, 667,20 грн. (шістсот
шістдесят сім гривень 20 коп.) 3% річних
та 2 252,59 коп. (дві тисячі двісті
п'ятдесят дві гривні 59 коп.) витрат по
оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення 17 902,50 грн. штрафу
відмовити.

Провадження у справі щодо стягнення 32
338,08 грн. основного боргу припинити.

Повне рішення складено 15.01.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддруковано 2 прим.

1-до матеріалів справи;

2-позивачу (31200, Хмельницька обл., м.
Волочиськ, вул. Котовського,7), прост.
кореспонд. згідно заяви