ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15.01.2014р.
№ 905/267/14

Суддя
господарського суду Донецької області
Осадча А.М., розглянувши матеріали

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 м.Алчевськ Луганської області

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «ШВЕЯ»
м.Краматорськ Донецької області

про стягнення 49918,89грн.,

В С Т А Н О В И В:

09.01.2014 року Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 м.Алчевськ Луганської області
(далі - ФОП ОСОБА_1) звернулась до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача, Публічного
акціонерного товариства «ШВЕЯ»
м.Краматорськ Донецької області (далі -
ПАТ «ШВЕЯ») про стягнення 49918,89грн.

Позовна заява ФОП ОСОБА_1 підлягає
поверненню без розгляду, як така, що
подана з порушенням вимог розділу VIII
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), з огляду на
наступне.

Приписами п.3 ч.1 ст.57 ГПК України
визначено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий
збір» судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у
таких розмірах: за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру сплачується 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Станом на 01 січня 2014 року розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
становить 1218 гривень.

Таким чином, звертаючись 09.01.2014 року до
суду з позовними вимогами про
стягнення 49918,89грн. позивач мав
сплатити судовий збір в сумі 1827,00грн. (1,5
розміру мінімальної заробітної плати)

При поданні позовної заяви до
господарського суду Донецької області
судовий збір перераховується за
наступними реквізитами:

- отримувач: Київське УК/Київський
р-н/22030001;

- банк отримувача: Головне управління
державної казначейської служби
України (ГУ ДКСУ) в Донецькій області;

- МФО: 834016, , рахунок:
3006;

- код бюджетної класифікації: 22030001,
символ звітності банка: 206.

У призначення платежу слід зазначити:
Судовий збір за позовом (назва
позивача) до госп.суду Дон.обл., . Далі зазначається пункт, який
відповідає розміру ставки судового
збору, у даному випадку пункт п.2.1 - за
подання заяви майнового характеру.

Реквізити для сплати судового збору
розміщені для загального доступу у
мережі Інтернет на Веб-порталі судової
влади України - сторінці
господарського суду Донецької області
за адресою http://dn.arbitr.gov.ua.

Як встановлено судом, до позовної заяви
ФОП ОСОБА_1 додане платіжне доручення
№77 від 02.08.2013 року про сплату судового
збору на суму 1720,50грн.

Проте, як вбачається з зазначеного
платіжного доручення судовий збір
сплачений за іншими реквізитами, ніж
ті, що встановлені для сплати судового
збору за позовами до господарського
суду Донецької області. У призначенні
платежу вказано іншу судову установу -
Донецький апеляційний господарський
суд.

Відповідно, позивачем в порушення
вимог п.3 ч.1 статті 57 ГПК України до
позовної заяви не додано належних
доказів оплати судового збору у
встановленому порядку та розмірі, що
відповідно до п.4 ст.63 ГПК України є
підставою для повернення позовної
заяви без розгляду.

Як зазначено у п.2 ч.1 ст.57 ГПК України,
позивач зобов'язаний при поданні
позову надати суду докази відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Згідно ст. 56 ГПК України, позивач,
прокурор чи його заступник зобов'язані
при поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

При цьому, ст.36 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що письмові докази
подаються до суду в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» копії, які видаються
органами державної влади України,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
"Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а разі
якщо інструкціями з діловодства, які
діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду
копій документів згаданим вимогам вони
не вважаються належними і допустимими
доказами і не беруться судом до уваги у
вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів,
виготовлені з використанням технічних
засобів (фотокопії тощо), засвідчуються
підписом особи, яка їх виготовила або
яка перевірила їх на відповідність
оригіналам, із зазначенням її прізвища,
ініціалів та посади (якщо вона є
посадовою особою) та з прикладенням
печатки (за її наявності).

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, позивачем в якості доказів
відправлення копії позовної заяви з
додатками на адресу відповідача надано
фотокопії фіскального чеку ДП
«Укрпошта» та акту вкладення від
09.01.2014р., в якому власноруч дописано
найменування отримувача та його
адреса.

Однак, зазначені фотокопії фіскального
чеку та опису вкладення не є належними
доказами відправлення копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідачу, оскільки не засвідчені у
встановленому порядку, що суперечить
вимогам ст.36 ГПК України.

Крім того, до позову доданий оригінал
акту вкладення, що містить перелік
документів (позовна заява та додані до
неї документи), разом з тим, в ньому не
зазначені відомості щодо отримувача
документів та адреси останнього, у
зв'язку з чим, зазначений акт також не
може бути прийнятий судом в якості
належного доказу надсилання
відповідачу копії позовної заяви з
додатками.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем до позовної
заяви не додано належних доказів
відправлення копії позовної заяви та
доданих до неї документів відповідачу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Пунктом 5 ч.2 ст.54 ГПК України визначено,
що позовна заява повинна, серед іншого,
містити обгрунтований розрахунок сум,
що стягуються чи оспорюються.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
остання не містить обґрунтованого
розрахунку стягуваної суми, у вигляді
окремого документу розрахунок до
позовної заяви також не доданий. У
тексті позовної заяви, позивач
зазначив, що розрахунок суми боргу
наведений у акті звірки станом на 01.08.2013
року, який доданий до позову.

Однак, суд зазначає, що акт звірки та
розрахунок позовних вимог за своїм
змістом є двома різними документами та
складаються для різних цілей.

Зокрема, у розрахунку позовних вимог
позивач має наглядно відобразити, яким
чином ним розраховані суми, які він
просить стягнути з відповідача.

Дослідивши акт звірки, на який
посилається позивач, як на розрахунок
позовних вимог, суд встановив, що
останній не містить посилання на
договір, на підставі якого виникла
заборгованість, зважаючи на те, що у
тексті позовної заяви мова йде про два
договори субпідряду. Крім того, у акті
звірки не вказано первинних
бухгалтерських документів, які
фіксують факт здійснення
господарських операцій, та на підставі
яких виникла заборгованість.

У розрахунку пені позивач не зазначив
дату початку періоду нарахування пені,
тобто дату з якої починається
прострочення грошового зобов'язання зі
сплати вартості готової продукції.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не надано суду
обґрунтованого розрахунку заявлених
позовних вимог.

Зазначене порушення відповідно до п.3
ч.1 ст.63 ГПК України є підставою для
повернення позовної заяви без
розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись п.п.3, 4,
6 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Повернути позовну заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м.Алчевськ
Луганської області до Публічного
акціонерного товариства «ШВЕЯ»
м.Краматорськ Донецької області про
стягнення 49918,89грн. без розгляду.

Роз'яснити позивачеві, що повернення
позовної заяви згідно ч.3 ст.63
Господарського процесуального кодексу
України, не перешкоджає повторному
зверненню з нею до господарського суду
в загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Додатки (на адресу позивача: 94220,
Луганська обл., м.Алчевськ,
вул.Радищева, 65): позовна заява б/н та
дати та додані до неї документи -
всього на 57арк., у тому числі:
фотокопії фіскального чеку та акту
вкладення від 09.01.2014 року, платіжне
доручення №77 від 02.08.2013 року, оригінал
акту вкладення від 09.01.2014 року, поштовий
конверт.

Суддя
А.М. Осадча