ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

27 січня 2014 року
Справа № 913/3474/13

Провадження №8пд/913/3474/13

За позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, с. Валуйське
Станично-Луганського району
Луганської області,

до 1.Станично-Луганської районної
державної адміністрації, смт Станиця
Луганська Луганської області;

2. Головного управління
Держземагентства в Луганській області,
м. Луганськ,

за участю Третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - Валуйської
сільської ради Станично-Луганського
району Луганської області, с. Валуйське
Станично-Луганського району
Луганської області, -

про розірвання договору оренди
земельної ділянки.

Суддя господарського суду Луганської
області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

у присутності учасників розгляду
спору:

від позивача - ОСОБА_2 - представник, -
довіреність № 880 від 18.12.2013;

від 1-го відповідача - Кондрюков Є.О. -
головний спеціаліст юридичного
сектору апарату, - довіреність №4401 від
26.12.2013;

від 2-го відповідача - Cушкова М.Д. -
провідний спеціаліст юридичного
відділу, - довіреність №31-12-0.8-76/2-14 від
09.01.2014;

від 3-ї особи - представник не з'явився,

розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

суть спору: позивачем заявлено
вимогу про розірвання договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
Станично-Луганською районною
державною адміністрацією (далі -
Станично-Луганська РДА, орендодавець)
та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (далі -
ФОП ОСОБА_1, орендар) 16.12.2004, у простій
письмовій формі, державна реєстрація
від 09.12.2004 №16, предметом якого є
земельна ділянка площею 0,4320 га із
складу земель запасу Валуйської
сільської ради Станично-Луганського
району Луганської області, надана в
оренду терміном на 49 років для
здійснення підприємницької діяльності
- під розміщення кафе.

У зв'язку з надходженням позову
господарським судом Луганської
області порушено провадження у справі
№913/3474/13.

Ухвалою суду від 24.12.2013 та з його
ініціативи до участі у цій справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів залучено
Валуйську сільську раду
Станично-Луганського району
Луганської області (далі - сільська
рада).

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи було відкладено з 13.01.2014 до 27.01.2014
- у зв'язку з неявкою третьої особи та
невиконанням сторонами вимогу суду про
надання документів та доказів.

До початку судового засідання 27.01.2014
від учасників розгляду спору надійшло
клопотання про відмову від здійснення
фіксації судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримав повністю.

1-й відповідач (Станично-Луганська РДА)
позов не визнав, пославшись на те, що у
позивача з 30.05.2013 у зв'язку з
невнесенням орендної плати виникла
заборгованість у сумі 8426,90 грн., з метою
стягнення якої Державна податкова
інспекція у Станично-Луганському
районі Головного управління
Міндоходів України у Луганській
області (далі - ДПІ) звернулася до
Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
ФОП ОСОБА_1 з позовом про стягнення
вказаного боргу, - але рішення по цій
справі на даний час ще не прийнято
(відзив на позовну заяву від 15.01.2014 за
вих. №157).

У судовому засіданні представник РДА
пояснив, що позивач звертався до неї з
письмовою заявою про розірвання
договору оренди земельної ділянки від
16.12.2004 у зв'язку з тим, що у нього відпала
потреба у користуванні нею, але
райдержадміністрацією це питання не
вирішувалося по суті, оскільки з 01.01.2013
згідно пункту 4 ст. 122 Земельного
кодексу України землями державного
запасу, до категорії яких належить
орендована позивачем земельна ділянка,
були передані у відання Головного
управління Дерземагентства у
Луганській області, - з огляду на що, на
думку 1-го відповідача, він не мав права
вирішувати питання про розірвання
договору.

2-й відповідач (Головне управління
Дерземагентства у Луганській області;
Головне управління) позов не визнав,
посилаючись на те, що у нього відсутні
повноваження щодо розірвання договору
оренди земельної ділянки від 16.12.2004,
укладеного між позивачем та 1-м
відповідачем, оскільки він не є
стороною за договором, а тому просить
відмовити у задоволенні позову (відзив
на позовну заяву від 13.01.2014 за вих. №
9-12-0.8-169/2-14) (а.с.30-32).

Третя особа (сільська рада) відзив
(пояснення) на позовну заяву та
витребувані судом документи не надала,
до судового засідання, призначеного на
27.01.2014, не з'явилася, але поштою
спрямувала до суду листа від 17.01.2014 за
вих. №30, яким довела до відома суду про
те, що на вказану у листі дату не
отримала від позивача копію позовної
заяви та додатки до неї, з урахуванням
чого позбавлена можливості подати
відзив (пояснення) на позов та просить
слухати справу за відсутності її
представника.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив, що позивач 13.01.2014 надав до
справи належні документальні докази
факту спрямування на адресу Валуйської
сільської ради копії позовної заяви та
додатків до неї (а.с.28-29).

За таких обставин у суду відсутні
підстави для повторного покладання на
позивача обов'язку спрямувати копії
позову та додатків до неї на адресу
третьої особи.

Сторони не заперечили проти розгляду
справи за відсутності третьої особи.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги обставини справи та наявні у
ній докази, керуючись ст.ст.43,22,27,32-34.36,43
та 75 ГПК України, суд вважає за можливе
вирішити спір по суті у цьому судовому
засіданні за відсутності третьої
особи, - на підставі наявних у справі
доказів.

Дослідивши з власної ініціативи
повідомлення 1-го відповідача про
наявність у провадженні Луганського
окружного адміністративного суду
вищезгаданої справи про стягнення з
ФОП ОСОБА_1 боргу з орендної плати за
користування згадуваною у цьому
рішенні земельною ділянкою,
господарський суд дійшов висновку, що
підстави для зупинення провадження по
даній справі (№913/3474/13) відсутні,
оскільки, по-перше, до справи не надано
документальних доказів наявності у
провадженні суду адміністративної
юрисдикції згаданої 1-м відповідачем
справи; по-друге, дана справа та справа,
згадана 1-м відповідачем, не є настільки
пов'язаними, що унеможливлювало б
розгляд господарським судом справи
№913/3474/13 по суті.

Крім того, суд не погоджується з
доводами 1-го відповідача про те, що
задоволення господарським судом цього
позову може призвести до порушення
прав РДА в частині стягнення згаданого
боргу з орендної плати, оскільки
рішення по даній справі відповідно до
чинного законодавства та з урахуванням
фактичних обставин справи за будь-яких
обставин не може стати доказом
звільнення орендаря (ФОП ОСОБА_1.) від
сплати боргу з орендної плати за
користування земельною ділянкою, що є
предметом договору оренди землі від 16
грудня 2004 року.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні
докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

16.12.2004 між позивачем (орендар) та 1-м
відповідачем (орендодавець) у простій
письмовій формі був укладений договір
оренди земельної ділянки, відповідно
до якого орендодавець надає, а орендар
приймає у строкове платне користування
(п.1) терміном на 49 років (п.8) земельну
ділянку площею 0,4320 га (п.2), нормативною
грошовою оцінкою 25357,15 грн. (п.3), із
земель запасу Валуйської сільської
ради Станично-Луганського району, для
здійснення підприємницької діяльності
(пункти 2 та 16) - під розміщення кафе
(п.15).

Дія договору припиняється у разі:
закінчення строку, на який його
укладено; придбання орендарем
земельної ділянки у власність; викупу
земельної ділянки для суспільних
потреб або примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності у порядку, встановленому
законом (п.35).

Сторони домовилися, що дія договору
припиняється шляхом його розірвання
за: згодою сторін; за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін внаслідок
невиконання однією із сторін
обов'язків, передбачених договором, та
внаслідок випадкового знищення,
пошкодження орендованої земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню, а також з інших підстав,
визначених законом.

Зі змісту договору вбачається, що
сторони досягли домовленості щодо усіх
інших істотних його умов.

Державну реєстрацію договору
здійснено 09.12.2004 за №16 (так зазначено у
договорі) (а.с.15).

Цей спір виник з наступних підстав.

Як стверджує позивач, починаючи з 2013
року у нього відпала потреба в оренді
вищезгаданої земельної ділянки.

З метою розірвання за згодою сторін
договору оренди земельної ділянки від
16.12.2004, державна реєстрація від 09.12.2004 за
№16, орендар 20.02.2013 звернувся до
Валуйської сільської ради з письмовою
заявою від 20.02.2013 за вих. №б/н (а.с.16), але
сільська рада, розглянувши її,
відмовила у її задоволенні, правомірно
пославшись на те, що це питання
орендареві слід вирішувати зі
Станично-Луганською
райдержадміністрацією, оскільки вона є
стороною за договором (лист від 31.05.203 за
вих. № 205) (а.с.17).

31.05.2013 орендар звернувся до
Станично-Луганської районної
державної адміністрації з письмовою
заявою від 30.05.2013 за вих. №б/н (а.с.18), у
якій зазначив, що у зв'язку з
відсутністю необхідності у подальшому
користуванні земельною ділянкою, яка є
предметом договору оренди земельної
ділянки від 16.12.2004, державна реєстрація
від 09.12.2004, №16, - він просить розірвати
його за взаємною згодою сторін (а.с.18).

Районна державна адміністрація,
отримавши цю заяву 31.05.2013, вхід. №55
(а.с.18), розглянула її та письмово
повідомила орендаря (вих. №2487 від
30.07.2013) (а.с.19) про неможливість
розірвання договору, оскільки, на її
думку, вона не має повноважень щодо
припинення дії договору оренди спірної
земельної ділянки, а тому орендареві з
цього приводу слід звернутися до
Головного управління Держземагентства
у Луганській області, якому, відповідно
до пункту 4 ст. 122 Земельного кодексу
України надано право передавати у
власність або у користування земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення державної власності
(а.с.19).

На виконання вищезгаданих
рекомендацій райдержадміністрації
позивач 12.08.2013 звернувся з аналогічною
письмовою заявою від 12.08.2013 за вих. №б/н
(а.с.20) до Головного управління
Держземагентства у Луганській області,
яку останнє отримало того ж дня
(а.с.12.08.2013, вхід. №663/6) (а.с.20).

Розглянувши цю заяву, вищеназване
Головне управління листом від 07.09.2013 за
вих. №9-31-30/1216 також відмовило
орендареві (позивачеві) у розірванні
договору, оскільки у нього відсутні
повноваження щодо укладення
додаткової угоди про розірвання
договору оренди землі від 16.12.2004,
державна реєстрація від 09.12.2004 №16
(а.с.21).

Сукупність вищенаведених обставин
стала підставою для звернення позивача
з цим позовом до суду.

Обидва відповідачі позов не визнали.

Заслухавши сторони, оцінивши наявні у
справі докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню повністю з
наступних підстав.

За загальним правилом (частини 1
та 2 статті 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦКУ)) цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори) (частини 1
та 2 ст. 202 ЦКУ).

Різновидністю правочину є
договір.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦКУ); він є обов'язковим до виконання
(ст. 629 ЦКУ).

З обставин справи та наявних у ній
доказів вбачається, що спірний договір
належить до категорії господарських,
оскільки укладений з метою
забезпечення здійснення господарської
(підприємницької) діяльності
відповідача (ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України (далі - ГКУ), - при цьому
даний договір укладено між
Станично-Луганською
райдержадміністрацією як орендодавцем
- та ФОП ОСОБА_1 як орендарем, - тобто ані
2-й відповідач в особі Головного
управління Держземагентства у
Луганській області, ані третя особа -
Валуйська сільська рада - не є його
стороною, а тому вони правомірно
відмовили позивачеві у розірванні
цього договору.

В силу частини 1 ст. 638 Цивільного
кодексу (ст.180 ГКУ) договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Договір, укладений між сторонами
по цій справі, належить до категорії
орендних.

Згідно ст. 93 Земельного кодексу
України (ст.1 спеціального Закону
України від 06.10.1998 № 161-ХІУ "Про оренду
землі") право оренди земельної ділянки -
це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

За договором оренди землі
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку
у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст. 13 Закону
"Про оренду землі").

На підставі ст.125 ЗКУ право оренди
землі підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з документальних
доказів, наданих позивачем до справи, а
саме: його заяви від 30.05.2013 за вих. №б/н
(а.с.18), - він письмово довів до відома
РДА як сторони за договором про те, що у
нього відпала потреба у подальшому
користуванні земельною ділянкою, що є
предметом договору, у зв'язку з чим
просив розірвати його за взаємною
згодою сторін, - як то передбачено
абзацом другим пункту 36 договору.

Наявними у справі доказами
підтверджено, що 1-й відповідач без
достатніх правових підстав відмовив у
розірванні договору з огляду на таке.

Станично-Луганська районна державна
адміністрація, отримавши заяву ФОП
ОСОБА_1 від 30.05.2013 року за вих. №б/н,
повинна була діяти у порядку та у
спосіб, встановлені чинним
законодавством.

Так, згідно ст.14 Конституції
України та ст.1 Земельного кодексу
України земля є основним національним
багатством, яке перебуває під
особливою охороною держави.

Предметом вищезгаданого договору
оренди є земельна ділянка державної
форми власності.

Розпорядження землями державної
форми власності належить до
повноважень місцевих державних
адміністрацій (пункт а) частини 1 ст.17
ЗКУ).

Категорії земель в Україні
визначені частиною першою статті 19
Земельного кодексу, серед яких
відсутні так звані землі запасу. В той
же час у частині другій цієї статті
зазначено, що земельні ділянки кожної з
категорій, про які йдеться у частині 1
ст. 19, які не надані у власність або у
користування громадян чи юридичних
осіб, можуть перебувати у запасі.

У пункті в) ст. 80 Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
день укладення договору від 16.12.2004)
зазначено, що суб'єктом права власності
на землю, зокрема, є держава, яка
реалізує це право через відповідні
органи державної влади, - тобто в даному
випадку згадувана у рішенні земельна
ділянка належить на праві власності
державі, а органом, на який законом
покладено повноваження по здійсненню
відповідних функцій з розпорядження
земельними ділянками, є
Станично-Луганська районна державна
адміністрація Луганської області.

Відповідно до приписів частини 1
ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на
день укладення спірного договору)
громадяни та юридичні особи набувають
права користування земельними
ділянками із земель державної
власності за рішенням органів
виконавчої влади в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Як сказано вище у цьому рішенні,
правовідносини щодо оренди землі
врегульовані низкою спеціальних
нормативних актів, у тому числі -
Законом України від 06.10.1998 №161-ХІУ "Про
оренду землі", Земельним та Цивільним
кодексами України, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

З наявних у справі доказів
вбачається, що 1-й відповідач при
укладенні спірного договору
дотримався приписів не тільки
вищецитованого законодавства, але ще і
приписів:

пункту 2 частини 1 ст.21 Закону
України від 09.04.1999 №586-ХІУ "Про місцеві
державні адміністрації", згідно якому
місцева державна адміністрація
розпоряджається землями державної
власності відповідно до закону;

частини 1 ст. 41 названого Закону,
відповідно до якого голови місцевих
державних адміністрацій видають
розпорядження одноособово і несуть
за них відповідальність згідно із
законодавством.

В той же час у даному спірному випадку
райдержадміністрація, отримавши заяву
орендаря від 30.05.2013 за вих. №б/н - про те,
що у орендаря відпала потреба у
подальшому користуванні наданою йому
земельною ділянкою, - не дотрималася
вимог чинного на той час законодавства.

Так, заперечуючи проти позову, вона
послалася на те, що питання про
дострокове розірвання договору
орендареві слід вирішувати з 2-м
відповідачем - Головним управлінням
Держземагентства України у Луганській
області, - що суперечить фактичним
обставинам справи та законодавству,
яке діяло на момент укладення договору.

Як уже сказано вище у цьому рішенні, з
обставин справи відомо, що спірний
договір укладено 16.12.2004 між позивачем
та 1-м відповідачем, - тобто 2-й
відповідач не був та не є стороною за
договором.

Посилання 1-го відповідача на те, що з
01.01.2013 року повноваження з управління
землями запасу державної форми
власності перейшли до 2-го відповідача,
не приймаються судом до уваги з огляду
на таке.

Частина (а не пункт, як стверджує 1-й
відповідач) ст. 122 ЗК України на день
укладення договору взагалі не містила
норми про регулювання повноважень
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та його
територіальних органів на місцях, - у
нині чинній редакції зазначена частина
ст. 122 викладена відповідно до Закону
України від 06.09.2012 №5245-УІ "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності",
який набрав чинності з 01.01.2013 та
відповідно до якого центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

З обставин справи відомо, що у зв'язку з
новою редакцією частини 4 ст. 122 ЗК
України відповідні зміни до спірного
договору не вносилися.

З урахуванням викладеного
райдержадміністрація, отримавши заяву
позивача та дізнавшись про його
відмову від подальшого користування
земельною ділянкою, згаданою у
договорі, повинна була діяти згідно
пункту а) частини 1 ст. 141 Земельного
кодексу, яким врегульовано одну з
підстав припинення права користування
земельною ділянкою, а саме: добровільну
відмову від права користування нею, - та
врегулювати це питання відповідно до
вимог чинного законодавства.

Крім того, за таких обставин
райдержадміністрації слід було
вирішити питання про дострокове
розірвання договору з позивачем, - але
вона не вчинила таких дій.

З огляду на викладене суд при вирішенні
цього спору керується наступним.

Чинним законодавством, у т.ч. статтею 32
Закону України від 06.10.1999 року №161-ХІУ
"Про оренду землі", передбачена
можливість дострокового розірвання
договору.

Пунктом 36 укладеного договору сторони
також передбачили таку можливість.

За загальним правилом (ст.651 ЦКУ)
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

З наявних у справі доказів
вбачається, що підставою для позову
стала істотна зміна обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору.

Статтею 652 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору, останній може бути
розірваний за згодою сторін. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

При вирішенні цього спору суд
керується приписами частини 2 названої
статті Кодексу, відповідно до якої,
якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у

відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

У даному випадку позивачем
належним чином доведена наявність
сукупності передбачених даною нормою
закону 4-х обставин.

За змістом статті 654 Цивільного кодексу
України зміна умов договору вчиняється
в такій самій формі, що й договір.

З урахуванням викладеного позов
підлягає задоволенню повністю з
підстав, про які йдеться вище у цьому
рішенні.

Згідно частини 3 статті 653 Цивільного
кодексу України, якщо договір
розривається у судовому порядку,
зобов'язання припиняється з моменту
набрання рішенням суду про розірвання
договору законної сили.

Керуючись ст.ст.44 та 49 ГПК України, суд
сплату судового збору у сумі 1147,00 грн.
покладає на позивача - відповідно до
його клопотання, викладеного у
позовній заяві (а.с.3-5).

В ході розгляду спору судом
встановлено, що позивач, звертаючись до
суду, припустився зайвої сплати
судового збору у сумі 71,00 грн., який
підлягає поверненню на його користь з
Державного бюджету України, - про що
судом винесена спеціальна ухвала.

На підставі викладеного, ст.ст.19,144
Конституції України,
ст.ст.11,16,202,626,629,651-654 Цивільного кодексу
України; ст.ст.80,141 Земельного кодексу
України; ст.ст.1,13,32 Закону України від
06.10.98 року № 161-ХІУ "Про оренду землі";
ст.ст.21 та 41 Закону України від 09.04.1999
№586-ХІУ "Про місцеві державні
адміністрації", керуючись
ст.ст.43,47,22,27,32-34,43,44,49,75,82,84 та 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Луганської
області -

В И Р І Ш И В :

1.Позов Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до
Станично-Луганської районної
державної адміністрації та Головного
управління Держземагентства в
Луганській області - про розірвання
договору оренди земельної ділянки -
задовольнити повністю.

2.Розірвати договір оренди
земельної ділянки, укладений між
Станично-Луганською районною
державною адміністрацією Луганської
області (орендодавець) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (орендар) 16.12.2004, у
простій письмовій формі, державна
реєстрація від 09.12.2004 №16, - предметом
якого є земельна ділянка площею 0,4320 га
із складу земель запасу Валуйської
сільської ради Станично-Луганського
району Луганської області, надана в
оренду терміном на 49 років для
здійснення підприємницької діяльності
- під розміщення кафе.

2.1.Відповідно до приписів ст. 125
Земельного кодексу України та ст. 4
Закону України від 01.07.2004 №1952-ІУ "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" зміни у
праві на оренду землі, про які йдеться
у пункті 2 цього рішення, підлягають
державній реєстрації.

3.Сплату судових витрат покласти
на позивача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні 27.01.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набуває законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до статті 84 ГПК України.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 29 січня 2014 року.

Суддя
А.П.Середа