ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2014 р.Справа № 922/4635/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м.Київ до
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків про стягнення 272000,00грн. за
участю представників сторін:

позивача - Гришукова Т.Ф., за дов. № 1214-06-1
від 23.12.2013р.

відповідача - Мелешко І.А., за дов. № б/н
від 08.01.2014р.; Ткаченко О.В., дов. № б/н від
08.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 112000,00грн.
збитків та 160000,00грн. штрафу. Свої вимоги
позивач обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором № 206-Ф-11 від
17.11.2011р. про надання послуг з державного
управління загального характеру (75.11.1)
(Розроблення та перегляд
нормативно-правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п. 1.1.1)) "Правила охорони
праці під час одержання та переробки
порошків магнію та його сплавів".

В судовому засіданні 09.01.2014р. оголошено
перерву до 10.01.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлений позов,
просить суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні та відзиві на позов (вх. № 46803
від 12.12.2013р.) проти вимог позивача
заперечує та зазначає, що ним вжито
всіх залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язань за
договором.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив, що 17.11.2011 року між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (позивач, Замовник)
та Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень
(відповідач, Виконавець) було укладено
договір № 206-Ф-11 (далі-Договір) на
надання послуг з державного управління
загального характеру 75.11.1. (Розроблення
та перегляд нормативно-правових актів
з охорони праці (НПАОП) згідно з
планами, затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п. 1.1.1)) «Правила охорони
праці під час одержання та переробки
порошків магнію та його сплавів»
(надалі-Послуги).

Згідно з пунктом 1.1. Договору
відповідач зобов'язувався протягом
строку дії договору надати позивачу
Послуги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що
найменування Послуг, кількість, обсяг,
ціна та строки надання Послуг тощо,
визначені Технічними вимогами
(Додаток № 1) і Календарним планом
(Додаток № 2), які є невід'ємною частиною
цього Договору.

Календарним планом (додаток № 2 до
Договору з у рахуванням змін) позивач
та відповідач погодили строк надання
послуг за 3 етапом та Послуг за
Договором в цілому - 01 жовтня 2013р.

Строк дії Договору - до 01.10.2013 року.

Як зазначає позивач в позовній заяві, у
строки передбачені календарним планом
(Додаток № 2 до Договору з у рахуванням
змін) відповідач Послуги за 3 етапом та
Послуги в цілому за Договором не надав,
у зв'язку з чим позивачем, на підставі
п.2 Додаткової угоди №1 від 25.12.2012р. до
Договору, нараховано відповідачу штраф
у розмірі вартості Договору, яка
становить 160000,00грн. (п.3.1. Договору).

Окрім того, обґрунтовуючи заявлені
вимоги позивач посилається на те, що
він сплатив відповідачу за договором
112000,00грн., що є збитками, які він також
просить стягнути з відповідача.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та з
додатково наданих сторонами доказів,
відповідач виконав умови першого та
другого етапів робіт, відповідно до
НПАОП 0.00-4.14.94 «Положення про
опрацювання, прийняття, перегляд та
скасування державних міжгалузевих і
галузевих нормативних актів про
охорону праці», розробив та затвердив
Технічне завдання на розроблення
НПАОП, розробив першу редакцію НПАОП та
розіслав її на відгук організаціям, які
визначені Додатком 1 до Технічного
завдання на розроблення НПАОП,
опрацював зауваження та пропозиції, що
містились у відзивах на першу редакцію
проекту НПАОП, доопрацював проект
НПАОП відповідно до зауважень та
пропозицій за відзивами, уточнив
пояснювальну записку та опис проекту
НПАОП, підготовив зведення відзивів.
Позивач прийняв виконаний обсяг робіт,
про що свідчать Акти
приймання-передачі за етапами № 1 від
16.12.2011 р. та № 2 від 25.06.2012 р. та сплатив
відповідачу за виконані етапи
відповідно 64000,00грн. та 48000,00грн.

На третьому етапі робіт відповідачем
було підготовлено остаточну редакцію
проекту НПАОП, проект наказу МНС
України про затвердження НПАОП,
Пояснювальна записка до наказу МНС
України, Довідка щодо відповідності
Acquis communautaire, Аналіз регуляторного
впливу для розсилки на погодження з
центральними органами виконавчої
влади, наведеними у Додатку 2 до
Технічного завдання на розроблення
НПАОП. Остаточну редакцію НПАОП
відповідачем листом від 11.07.2012 р. № 184/07
було надіслано до Держгірпромнагляду
України. Листом від 07.08.2012 р. №
6696/0/4.1-13/6/12 Держгірпромнагляд надав
зауваження щодо проекту наказу МНС про
затвердження НПАОП та передав
подальший розгляд підпорядкованій
Державній установі «Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці»
(далі -ДУ ННДІПБОП), яку наказом
Держгірпромнагляду України від 18.07.2011
року № 60 було залучено до опрацювання
та супроводження проекту Наказу про
затвердження НПАОП, яка листом від
12.11.2012 р. № 01/3-61/941 погодила проект
НПАОП без зауважень.

Згідно до Указу Президента України від
24.12.2012 року № 726/2012 «Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади» право
затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністра енергетики та вугільної
промисловості України.

З січня 2013 року між Міненерговугілля та
Держгірпромнаглядом України
проводились організаційні процеси з
координації процедур відносно
затвердження НПАОП, тому відповідач з
незалежних від нього причин не зміг
виконати його умови за останнім етапом
ще й тому, що фактично був
відсторонений від можливості
супроводження та впливу на термін
погодження супроводжувальних НПАОП
документів. Проте, відповідач доклав
всіх залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язань за
договором. Листом від 08.07.2013 р. № 01/3-61/619
ДУ ННДІПБОП надав до
Держгірпромнагляду доопрацьований
пакет документів.

Після відповідного погодження
Держгірпромнагляд листами від 06.09.2013 р.
№ 8792 - 8801/0/4.1-13/6/13 розіслав проект наказу
Міненерговугілля України про
затвердження НПАОП по міністерствах та
відомствах на узгодження.

Під час узгодження було отримано
зауваження від Мінрегіону України,
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій,
Держпідприємництва, Федерації
роботодавців України та Міністерства
охорони здоров'я, які відповідач
опрацював та надав листами до
Держгірпромнагляду від 09.10.2013 р. № 300/07
та від 21.10.2013 р. № 314/01. Таким чином
відповідачем здійснено супровід
проекту НПАОП при його затвердженні.

Як зазначає відповідач, на теперішній
час ним отримано аркуші погодження від
причетних міністерств та відомств,
Проект наказу про затвердження НПАОП
знаходиться на затвердженні в
Міненерговугілля України.

Таким чином суд дійшов висновку, що
відповідач виконуючи взяті на себе
зобов'язання за Договором не зміг
вчасно затвердити та зареєструвати
проект НПАОП з незалежних від нього
підстав через те що був фактично
відсторонений від можливості
супроводження та впливу на термін
погодження супроводжувальних НПАОП
документів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги про стягнення з
відповідача штрафу за порушення
зобов'язань за Договором в розмірі
160000,00грн. необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 112000,00грн.
суд зазначає наступне.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу у разі їх порушення,
невизнання чи оспорювання. Одним з
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного
кодексу до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому,
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Доказами у справі, згідно зі статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вже зазначено вище, судом
встановлено, що вина відповідача у
простроченні виконання своїх
зобов'язань за Договором відсутня, отже
відсутня складова, необхідна для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків.

Водночас, за змістом ч. 2 ст. 22 ЦК
України, збитками, зокрема є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки), а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

В контексті наведеного вбачається, що
твердження позивача про те, що
112000,00грн., сплачених останнім
відповідачу за Договором є збитками
безпідставне, оскільки відносини, що
склалися між сторонами, є договірними і
у даному випадку кошти сплачені на
виконання Договору не є збитками, у
розумінні ст. 22 ЦК України, а відтак
обґрунтування позову нормами ст. 224 ГК
України є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача збитків у
розмірі 112000,00грн. є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Однак, оскільки позивач звільнений від
сплати судового збору, судовий збір не
стягується (п.4.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Повне рішення складено 14.01.2014 р.

Суддя Присяжнюк О.О.