ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" січня 2014 р.
Справа № 918/1854/13

Суддя Торчинюк В.Г. розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санком-Рівне" (далі -
товариство, замовник)

до відповідача Комунального
автотранспортного підприємства 1728
(далі - підприємство, виконавець)

про визнання припиненим договору № 2
від 01 вересня 2011 року про надання
послуг захоронення твердих побутових
відходів

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гуріна А.О. за
довіреністю № 32 від 09 січня 2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 грудня 2013 року до господарського суду
Рівненської області надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санком-Рівне" до
Комунального автотранспортного
підприємства 1728 про визнання
припиненим договору № 2 від 01 вересня
2011 року про надання послуг захоронення
твердих побутових відходів в редакції
протоколу розбіжностей від 19 вересня
2011 року укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Санком-Рівне" та Комунального
автотранспортного підприємства 1728.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області прийнято позовну
заяву та порушено провадження у справі
№ 918/1854/13 , розгляд якої призначено до
слухання в засіданні на 17 грудня 2013
року.

17 грудня 2013 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
відповідача подав відзив на позовну
заяву № 1067 від 17 грудня 2013 року,
відповідно до якого останній
покликаючись на судові рішення, копії
яких долучив до відзиву, на ст. 22, 59
Господарського процесуального кодексу
(далі - ГПК) України просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
товариству.

17 грудня 2013 року ухвалою суду розгляд
справи відкладено на 21 січня 2014 року.

21 січня 2014 року ухвалою суду розгляд
справи відкладено на 28 січня 2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 28 січня 2014 року заперечив
проти позову з підстав наведених у
відзиві на позовну заяву, наполягав на
відмові від позову.

28 січня 2014 року представник позивача у
судове засідання не з'явився, хоча про
місце, дату та час судового засідання
був належним чином повідомлений.

Позивач не з'явився на судові засідання
призначені на 17 грудня 2013 року, 21 січня
2017 року та 28 січня 2014 року, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
місце та час судових засідань, жодних
заяв, клопотань про відкладення справи,
доказів витребуваних ухвалами суду не
подав. Відтак як подальше відкладення
розгляду справи призведе до порушення
двохмісячного строку визначеного ст. 69
ГПК України, суд керуючись ст. 75 ГПК
України розглядає справу за наявними у
ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, заслухавши
пояснення представника відповідача,
суд -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Санком-Рівне" (надалі - замовник) та
Комунальним автотранспортним
підприємством 1728 (надалі - виконавець)
було укладено договір № 2 про надання
послуг захоронення ТПВ (далі договір).

Вищевказаний договір підписаний
повноважними представниками
товариства та підприємства і
скріплений відтисками печаток цих
суб'єктів господарювання.

10 вересня 2011 року між товариством та
підприємством було підписано протокол
розбіжностей до договору (далі по
тексту протокол розбіжностей та
договір будуть зазначатися як договір
№ 2).

Відповідно до пункту 1.1. договору № 2
замовник доручає, а виконавець надає
йому послуги захоронення твердих
побутових відходів (надалі - ТПВ) 4
(четвертого) класу небезпеки на
міському сміттєзвалювальному
полігоні, склад яких відповідає
санітарним нормам і дозволені для
захоронення держаним управлінням
охорони навколишнього середовища в
Рівненській області та
санепідемстанцією. Замовник
зобов'язується дані послуги оплатити
за визначеними п. 3.2. цього договору
тарифами.

Згідно з пунктом 2.3. договору № 2 на
основі письмової інформації
виконавець складає акт виконаних
робіт, який надсилається замовнику до 7
(сьомого) числа наступного за звітним
місяця для підписання та повернення
протягом 3 (трьох) робочих днів.

Пунктами 3.1. та 3.3. визначено, що
товариством та підприємством
погоджено, що вартість послуг за даним
договором визначається тарифами на
послуги захоронення ТПВ, які
затверджені органами місцевого
самоврядування діють на дату виконання
робіт. Розрахунковим періодом для
оплати є календарний місяць. Оплата
послуг проводиться щомісячно до 15-го
числа наступного за розрахунковим
місяця згідно підписаного між
товариством та підприємством акту
виконаних робіт.

Цей договір діє з 01 жовтня 2011 року по 31
вересня 2012 року. Закінчення строку дії
договору не звільняє товариство та
підприємство від виконання зобов'язань
по цьому договору, якщо такі не були
виконані протягом строку його дії
(пункт 7.1. договору № 2).

Відповідно до пункту 7.2. договір може
бути розірваний за взаємною згодою
товариства та підприємства або за
рішенням суду у випадках чітко
передбачених чинним законодавством
України.

Згідно з пунктом 7.3. договір вважається
таким, що продовжений, якщо за три
місяці до закінчення строку його дії
одна із сторін не заявила про відмову
від договору або про його перегляд.

Як свідчать матеріали справи, 27 червня
2012 року підприємство направило
товариству повідомлення № 994 (а.с. 12), в
якому зазначило, що має намір укласти
новий договір.

01 серпня 2012 року підприємство
направило товариству повідомлення №
1073 (а.с. 13) в якому повторно зазначило, що
має намір укласти новий договір.

26 вересня 2012 року підприємство
направило товариству лист № 1227 в якому
зазначалося, що відповідно до
надісланих повідомлень (вих № 994 від 27
червня 2012 року, вих. № 1073 від 01 серпня 2012
року), керуючись пунктом 7.3. договору № 2
про надання послуг захоронення ТПВ від
01 жовтня 2011 року, для подальшої
співпраці підприємства надсилає
товариству для підпису договір № 2 про
захоронення побутових відходів від 01
жовтня 2012 року. Просить його розглянути
та підписати протягом десяти днів.

Як вбачається з позовної заяви,
товариство вважає, що надіслані для
останнього підприємством повідомлення
і лист в додатках до якого містився
підписаний примірник договору № 2 про
захоронення побутових відходів від 01
жовтня 2012 року є виконання розділу 7
договору № 2 і покликаючись на ст. 598
Цивільного кодексу (далі - ЦК) України
позивач вважає, що договір № 2 є
припиненим.

Однак з поданого відповідачем відзиву
вбачається, що договір № 2 від 01 жовтня
2012 року в редакції протоколу
розбіжностей був предметом розгляду у
господарському суді по справі № 5019/1736/12
за позовом товариства до підприємства.

Відповідно до рішення господарського
суду Рівненської області № 5019/1736/12 від
27 березня 2013 року, копія якого
міститься в матеріалах справи (а.с. 19 -
26), товариству було відмовлено у
спонуканні до укладення договору № 2
від 01 жовтня 2012 року про захоронення
побутових відходів в редакції
протоколу розбіжностей, а отже
зазначений вище договір укладений не
був.

Відповідно до ст. 604 ЦК України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін. Зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація). Новація не
допускається щодо зобов'язань про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, про сплату аліментів та в
інших випадках, встановлених законом.
Новація припиняє додаткові
зобов'язання, пов'язані з первісним
зобов'язанням, якщо інше не встановлено
договором.

З наведеного вище вбачається, що
сторонами не було досягнуто згоди по
припиненню договору № 2 і новий договір
№ 2 від 01 жовтня 2012 року про захоронення
побутових відходів в редакції
протоколу розбіжностей не був
підписаний, що підтверджується
рішенням господарського суду № 5019/1736/12.

Окрім того, відповідачем до відзиву
долучено копію рішення суду № 5019/1697/12
від 12 вересня 2013 року (а.с. 27 - 29) в якому
було зазначено, що договір № 2, який є
предметом спору в даній справі,
розірвано не було, він є чинним на
момент винесення рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 ГПК України
обставини, визнані господарським судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з ч. 1, 3 п. 2.6. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).
Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

З приводу посилання позивача на пункт
7.3. договору № 2, на повідомлення від 27
червня 2012 року № 994, від 01 серпня 2012 року
№ 1073, на лист від 26 вересня 2012 року № 1227
суд зазначає, в повідомленнях
відповідач відзначає, що у зв'язку з
набранням чинності рішень виконавчого
комітету Рівненської міської ради
останній має намір укласти новий
договір.

Відповідно до ст. 598 зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.
Особливості припинення зобов'язань за
договорами купівлі-продажу цінних
паперів, укладених на фондовій біржі,
встановлюються законодавством.

З наведеного вбачається, що позивач
висловив відповідачу пропозицію
укласти інший договір - в новій
редакції, а не розірвати його і будь
яких повідомлень про відмову від
договору або про його перегляд, як
зазначено в пункті 7.3. договору № 2
повідомлення не містять, тобто згоди
відповідача на розірвання договору
матеріали справи не містять.

Окрім того ухвалами суду від 17 грудня
2013 року та від 21 січня 2014 року у
позивача витребовувалися належні та
допустимі докази, які б підтверджували
звернення товариства до підприємства з
(листом, зверненням, повідомленням) про
розірвання договору № 2 про надання
послуг захоронення ТПВ, однак позивач
таких доказів не надав, будь яких
клопотань або письмових пояснень з
приводу ненадання таких доказів не
надав.

Також відповідач у додатках до відзиву
на позовну заяву долучив до матеріалів
справи належним чином завірені копії
актів здачі-приймання виконаних робіт
(послуг) за період вересень 2012 року по
липень 2013 року (а.с. 31 - 41) які підписані
повноважними представниками
товариства та підприємства і скріплені
відтисками печаток вищезазначених
суб'єктів господарювання.

З зазначеного вище вбачається, що
своїми діями позивач схвально ставився
до того, що договір № 2 чинний, адже в
актах були прямі посилання на договір
який є предметом спору в даній справі.

Згідно зі ст.43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

В силу вимог ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене, положення
норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та
оцінюючи усі докази, які містяться у
матеріалах справи у сукупності,
господарський суд дійшов висновку про
те, що позивачем не подано суду
належних та допустимих доказів, які б
давали змогу визнати договір № 2 від
01.09.2011 р., таким, що припинив дію, а тому
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санком-Рівне" є
безпідставними та необґрунтованими у
зв'язку з чим у задоволенні позову слід
відмовити.

Судовий збір на підставі ст. 49 ГПК
України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.
ст. 43, 32 - 34, 43, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "28" січня 2014 року

Суддя
Торчинюк В.Г.