ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.Справа № 922/4643/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, м. Київ до
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень, м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Чистякова Н.В., дов. № 1220-06-1
від 23.12.13 р.;

відповідача - Ткаченко О.В., дов. б/н від
08.01.14 р.,

- Мелешко І.А., дов. б/н від
08.01.14 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просить стягнути з відповідача -
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень
штраф в сумі 130000,00 грн. та збитки в сумі
91000,00 грн., мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
його зобов'язань за договором № 207-Ф-11
від 17.11.2011 р.

09.12.13 р. відповідач через канцелярію
суду надав письмовий відзив, в якому
проти задоволення позовних вимог
заперечував в повному обсязі та
зазначив, що він доклав всіх залежних
від нього заходів щодо належного
виконання зобов'язань за договором, але
не зміг виконати умови договору за
останнім етапом з незалежних від нього
причин.

В судових засіданнях були оголошені
перерви з 25.11.13 р. до 09.12.13 р., з 09.12.13 р. до
10.12.13 р. та з 10.12.13 р. до 23.12.13 р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.12.13 р., за
клопотанням відповідача, строк
розгляду справи був подовжений до "21"
січня 2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 09.01.14 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засідання 09.01.14 р. підтримали свій
відзив, проти задоволення позовних
вимог заперечували в повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Між Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
(замовник) та Державним інститутом
праці та соціально-економічних
досліджень (виконавець) був укладений
договір про надання послуг (далі -
договір) № 207-Ф-11 від 13.07.2011р. (а.с. 22-23),
відповідно до умов якого (п.1.1.), в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, виконавець (відповідач) за
завданням замовника (позивача)
зобов'язався надати послуги з
державного управління загального
характеру 75.11.1 (розроблення та перегляд
нормативно-правових актів охорони
праці (НПАОП), згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п. 1.1.1) "Правила охорони
праці під час виробництва олова і
сплавів на його основі" (далі - послуги),
а замовник (позивач) зобов'язався
прийняти та оплатити такі послуги.

Найменування послуг, їх кількість,
обсяг, ціни та строки надання визначені
технічними вимогами (додаток №1),
календарним планом (додаток №2) та
калькуляцією кошторисної вартості
(додаток №3), які є невід'ємними
частинами цього договору (п. 1.2
договору).

Згідно з п.3.1. договору ціна цього
договору встановлюється в
національній валюті України та
становить 130000,00 грн., у тому числі ПДВ
21666,67грн. Розрахунок вартості послуг
надається виконавцем у калькуляції
кошторисної вартості (додаток №3), що є
невід'ємною частиною цього договору.

25.12.12 р. сторони уклали додаткову угоду
№1 (а.с. 29) до договору № 207-Ф-11 від
13.07.2011р., якою внесли зміни до строків
надання послуг за договором.

Згідно з п.10.1 договору (в редакції
додаткової угоди № 1), договір набирає
чинності з дати його підписання та діє
до 01.10.2013р.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки
проводяться поетапно шляхом: оплати
позивачем вартості наданих послуг,
протягом 15 банківських днів після
підписання сторонами акта
приймання-передачі наданих послуг за
етапом.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
строк (термін) надання послуг
зазначений в календарному плані, що є
невід'ємною частиною даного договору.

Технічними вимогами (а.с. 24-25) та
календарним планом (а.с. 26) були
передбачені три етапи надання послуг
та строки їх виконання.

1 етап - "Опрацювання та затвердження
Держгірпромнаглядом України
Технічного завдання на розроблення
НПАОП "Правила", строки виконання - з
дати підписання договору до 15.12.11 р.

2 етап - "Розроблення першої редакції
НПАОП та розсилка її на відгук.
Опрацювання зауважень та пропозицій,
що містяться у відзивах на першу
редакцію проекту НПАОП "Правила".
Доопрацювання проекту НПАОП "Правила",
уточнення пояснювальної записки та
опису проекту НПАОП "Правила",
підготовка зведення відзивів", строки
виконання - січень 2012 року - червень 2012
року.

3 етап - "Надання доопрацьованого
проекту НПАОП "Правила" на узгодження
організаціям визначеним ТЗ на
розроблення НПАОП "Правила".
Доопрацювання остаточної редакції
проекту НПАОП "Правила" за зауваженнями
узгоджуючих організацій та подання
його на затвердження в
Держгірпромнагляд. Доопрацювання
проекту НПАОП "Правила" за результатами
роботи редакційної комісії
Держгірпромнагляду. Супровід проекту
НПАОП "Правила" при затвердженні та
реєстрації. Розроблення та подання
Замовнику звітної документації",
строки виконання (в редакції
додаткової угоди № 1) - липень 2012 року -
01.10.13 р.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1,
у разі не надання послуг в повному
обсязі в межах строку дії договору,
відповідач сплачує штраф в розмірі
вартості договору.

На виконання умов договору,
відповідачем були надані послуги по
двом першим етапам, позивач прийняв та
оплатив виконаний обсяг робіт, про що
свідчать акти приймання-передачі за
етапами № 1 від 16.12.2011 р. на суму 52000,00
грн. (а.с. 139) та № 2 від 25.06.2012 р. на суму
39000,00 грн. (а.с. 140), які були підписані
сторонами та скріплені печатками
підприємств.

Третій етап відповідно до технічного
завдання на розроблення НПАОП мав
розпочатися у липні 2012 року. На
виконання своїх зобов'язань
відповідачем було підготовлено
остаточну редакцію проекту НПАОП та
листом від 11.07.2012 р. № 185/07 (в межах
терміну, зазначеному у технічних
вимогах до договору) надіслано до
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України
(Держгірпромнагляд) для розсилки до
причетних до цього питання міністерств
та відомств на узгодження.

Листом від 20.08.2012 р. Держгірпромнагляд
надав зауваження, які відповідач
опрацював та листом від 11.09.2012 р. № 254/07
надіслав доопрацьовану остаточну
редакцію проекту НПАОП до
Держгірпромнагляду.

Далі до процесу експертизи остаточної
редакції проекту НПАОП було залучено
підпорядковану Держгірпромнагляду
України Державну установу
"Національний науково-дослідний
інститут промислової безпеки та
охорони праці" (далі - ДУ ННДІПБОП), на
яку наказом Держгірпромнагляду
України від 18.07.2011 року № 60 було
покладено опрацювання та
супроводження проекту Наказу про
затвердження НПАОП.

Листом від 14.11.2012 р. № 01/3-61/979 ДУ ННДІПБОП
надав свої зауваження. Відповідач
опрацював їх та листом від 28.11.2012 р. №
343/01 надіслав доопрацьовану остаточну
редакцію проекту НПАОП до ДУ ННДІПБОП.
Листом від 30.11.2012 р. № 01/3- 61/1051 ДУ
ННДІПБОП повідомив, що погоджує проект
НПАОП без зауважень

Відповідач підготував пакет
супровідних документів (проект наказу
МНС України про затвердження НПАОП,
Пояснювальна записка до наказу МНС
України, Довідка щодо відповідності
Acquis communautaire, Аналіз регуляторного
впливу для розсилки на погодження з
центральними органами виконавчої
влади, наведеними у Додатку 2 до
Технічного завдання на розроблення
НПАОП).

Проект регуляторного акта було
оприлюднено на сайті
Держгірпромнагляду України.

Листом від 20.02.2013 р. № 01/2-61/169 ДУ ННДІПБОП
повідомив відповідача про пропозиції
до проекту НПАОП від Управління
нормативно-правового та юридичного
забезпечення Держгірпромнагляду щодо
переробки пакету документів у зв'язку з
Указом від 24.12.2012 року № 726/2012.
Відповідач опрацював пропозиції та
листом від 01.03.2013 р. № 58/01 надав
матеріали до ДУ ННДІПБОП.

Листом від 12.04.2013 р. № 01/3-61/350 ДУ ННДІПБОП
знову повідомив відповідача про
пропозиції до проекту НПАОП,
пояснювальної записки та проекту
наказу. Відповідач опрацював
пропозиції та листом від 23.04.2013 р. № 133/01
надав матеріали до ДУ ННДІПБОП.

Листом від 10.06.2013 р. № 01/3-61/515 ДУ ННДІПБОП
надав до Держгірпромнагляду
доопрацьований відповідачем пакет
документів.

Після відповідного погодження
Держгірпромнагляд листами від 03.07.2013 р.
№ 6406 - 6415/0/4.1-13/6/13 розіслав проект наказу
Міненерговугілля України про
затвердження НПАОП по міністерствах та
відомствах на узгодження.

Під час узгодження було отримано
зауваження від Державної служби
України з надзвичайних ситуацій, яке
відповідач опрацював та надав листа до
Держгірпромнагляду від 27.09.2013 р. № 281/07.
Зауваження від Міністерства охорони
здоров'я опрацьовано у робочому
порядку. Таким чином відповідачем
здійснено супровід проекту НПАОП при
його затвердженні.

Відповідач зазначив, що станом на
теперішній час, ним отримано аркуші
погодження від причетних міністерств
та відомств, проект наказу про
затвердження НПАОП знаходиться на
затвердженні в Міненерговугілля
України, проте, у зв'язку з тим, що майже
півроку Міненерговугілля та
Держгірпромнагляд України визначалися
з процедурою затвердження НПАОП,
відповідач з незалежних від нього
причин при сумлінному виконанні своїх
обов'язків за договором не зміг
виконати умови договору за останнім
етапом іще і тому, що фактично був
відсторонений від можливості впливу на
термін погодження супроводжувальних
НПАОП документів.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901
ЦК України).

Як вже було зазначено, послуги за
першими двома етапами виконання робіт
були надані вчасно і в повному обсязі,
що підтверджується підписаними без
зауважень актами приймання-передачі №
1 від 16.12.2011 р. на суму 52000,00 грн. та № 2 від
25.06.2012 р. на суму 39000,00 грн., які були
оплачені позивачем в повному обсязі.

При цьому, відповідачем до матеріалів
справи надані докази на підтвердження
того, що послуги за третім етапом,
визначені у технічних вимогах,
виконуються відповідачем (а.с. 70-130).

Держгірпромнагляд України 18.07.2011 року
наказом № 110 затвердив Методичні
рекомендації, щодо підготовки,
опрацювання, супроводження та
оформлення проектів законів України,
нормативно-правових актів Президента
України, Кабінету міністрів України,
МНС та дотримання правил
нормопроектної техніки, яким поклав на
підпорядкований йому Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці
обов'язки по супроводженню проектів
нормативно-правових актів під час
розгляду в управліннях
Держгірпромнагляду, погодження з
центральними органами виконавчої
влади та затвердження Міністерством,
чим відсторонив розробників від
супроводження і контролювання
проходження процедур розгляду,
погодження і затвердження.

Відповідно до Указу Президента України
від 24.12.2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи
з оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" право
затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністра енергетики та вугільної
промисловості України. Таким чином, в
системі центральних органів
виконавчої влади істотно змінилися
структура та функції з розгляду,
погодження та затвердження НПАОП, а
також порядок і терміни розгляду та їх
узгодження, що призвело до значного
подовження процедури розгляду
відповідних документів на 4 - 5 місяців.

Отже, затримка виникла у зв'язку із
зміною порядку затвердження та
погодження нормативно-правових актів
центральними органами виконавчої
влади.

Як слідує з заперечень відповідача він
неодноразово звертався до виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про перенесення
термінів виконання робіт за договором
№ 207-Ф-11, але позивач не погодив
відповідних змін (можливість таких
змін встановлена у п. 11.1. договору), не
виявив ініціативи щодо розірвання
договору, не повідомив про втрату
актуальності виконання відповідачем
послуг за договором.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Позивач вважає, що ненадання послуг за 3
етапом та послуг в цілому за договором
№ 207-Ф-11 слугує підставою для
нарахування, у відповідності до п. 7.3
договору, штрафу у розмірі вартості
договору, що складає 130000,00грн. (п.3.1.
договору).

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що вина
відповідача у несвоєчасності
виконання договірних зобов'язань
відсутня. Оскільки затвердження НПАОП
центральними органами виконавчої
влади, безпосередньо не залежить від
відповідача, тому і відповідальність
нести останній не повинен.

Відповідач неодноразово повідомляв
позивача про необхідність перенесення
строків виконання зобов'язань. В свою
чергу, замовником не зазначалося про
розірвання договору, про відсутність
фінансування чи про втрату
актуальності виконання послуг за
договором.

Суд приходить до висновку, що
відповідачем вживалися заходи щодо
належного виконання зобов'язання.
Зміна законодавчого порядку
погодження документації призвела до
затримки виконання робіт за договором,
зокрема третього етапу. У зв'язку з цим,
вимога позивача про стягнення з
відповідача штрафу в сумі 130000,00 грн. не
підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню також і вимога
позивача про стягнення з відповідача
збитків в сумі 91000,00 грн., виходячи з
наступного.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу у разі їх порушення,
невизнання чи оспорювання. Одним з
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного
кодексу до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків (правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України
№3-56гс від 20.06.2011р.).

Обов'язок доказування відповідно до п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. При цьому, саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Доказами у справі, згідно зі статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вже зазначено вище, судом
встановлено, що вина відповідача у
простроченні виконання своїх
зобов'язань за договором відсутня, отже
відсутня складова - вина, необхідна для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків.

Водночас, за змістом ч.2 ст. 22 ЦК України,
збитками, зокрема є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), а також доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

В контексті наведеного вбачається, що
твердження позивача про те, що 91000,00грн.,
сплачених останнім відповідачу за
договором № 207-Ф-10 від 17.11.2011р., є
збитками - безпідставне, оскільки
відносини, що склалися між сторонами, є
договірними і у даному випадку кошти
сплачені на виконання договору не є
збитками, у розумінні ст.22 ЦК України, а
відтак обґрунтування позову нормами
ст.224 ГК України є помилковим.

Позивачем не доведені заявлені позовні
вимоги та не надано суду належних
доказів, які б об'єктивно і у
визначеному законом порядку
підтвердили його позицію, що має
наслідком відмову в позові в повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат у даній справі суд керується ст.
49 ГПК України. Судовий збір
покладається: у спорах, що виникають
при укладанні, зміні та розірванні
договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Враховуючи
вищенаведене та те, що суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову, судові витрати покладаються на
позивача, але оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору,
судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 10.01.2014 р.

Суддя Інте Т.В.