КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа№ 910/16701/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Борзенкова Ю.М.,
дов. від 26.12.2013 №01/230-640,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Нова"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.10.2013

(дата підписання - 01.11.2013)

у справі №910/16701/13 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Нова"

про стягнення 39710,47 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.10.2013 позов Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Альфа-Гарант" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Нова" про стягнення 39710,47 грн
задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 26169,16 грн основного боргу, 5372,27
грн інфляційних втрат, 3406,25 грн 3%
річних, 4762,79 грн пені та 1720,50 грн
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 24.10.2013 скасувати частково в
зв'язку з порушенням норм
процесуального права, постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовної вимоги про стягнення 4762,79 грн
пені. Апеляційна скарга мотивована тим,
що позивач звернувся з позовною
вимогою про стягнення 4762,79 грн пені
поза межами спеціального строку
позовної давності - один рік.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 13.12.2013 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.12.2013 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 22.01.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 13.12.2013) позивачу - 17.12.2013 та
відповідачу - 16.12.2013, долучені до
матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.01.2014 представник
позивача заперечив доводи апеляційної
скарги, просив залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення -
без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представника позивача,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

У статті 987 ЦК України зазначено, що за
договором перестрахування страховик,
який уклав договір страхування,
страхує в іншого страховика
(перестраховика) ризик виконання
частини своїх обов'язків перед
страхувальником.

Страховик, який уклав договір
перестрахування, залишається
відповідальним перед страхувальником
у повному обсязі відповідно до
договору страхування.

Згідно ст.12 Закону України "Про
страхування" перестрахування -
страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.12.2005 між позивачем та відповідачем
укладено договір №91-017/06-03
облігаторного пропорційного
перестрахування наземних транспортних
засобів на засаді ексцеденту сум (далі -
договір), предметом якого є облігаторне
(обов'язкове) пропорційне
перестрахування перестраховиком
(відповідач) на засаді ексцеденту сум
частини відповідальності
перестрахувальника, прийнятої ним за
договорами добровільного страхування
засобів наземного транспорту (КАСКО
транспортних засобів) на умовах "Правил
страхування засобів наземного
транспорту (крім залізничного) №06",
змін та доповнень до правил
страхування (п.1.2 договору).

Пунктом 2.14 договору передбачено, що
відповідальність перестраховика за
кожним договором добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, який підпадає під дію цього
договору, починається та закінчується
одночасно з відповідальністю
перестрахувальника.

Відповідно до п.п. 3.2.1, 3.4.1 договору
перестрахування позивач зобов'язався
передавати, а відповідач зобов'язався
приймати від позивача в
перестрахування частину
відповідальності за договорами
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, які підпадають
під дію цього договору на умовах,
викладених в розділі 2 договору.

У пункті 3.4.3 договору зазначено, що
відповідач зобов'язаний протягом 10-ти
робочих днів з дня отримання від
позивача рахунку-бордеро збитків та
пакетів документів на виплату
страхових відшкодувань сплатити
останньому свою частку в сумі
страхового відшкодування, зазначену в
такому рахунку-бордеро збитків.

Позивач один раз на місяць надає
відповідачу рахунок-бордеро премій та
рахунок-бордеро збитків. Вказані
рахунки після їх підписання є
невід'ємними частинами договору (п. 3.2.2
договору).

Згідно п. 4.2 договору відшкодування
відповідачем своєї частки збитків
позивачу здійснюється шляхом оплати
складеного позивачем рахунку-бордеро
збитків, в який включаються всі збитки,
що були врегульовані позивачем за
звітний період (місяць) і в яких
відповідач, згідно з умовами договору,
зобов'язаний прийняти участь.

Протягом 2006 року між позивачем та
відповідачем укладено договори
добровільного страхування наземного
транспорту, відповідно до умов яких
були застраховані визначені в них
транспортні засоби.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами підписано
рахунок-бордеро-збитків № 20, на
підставі якого відповідач зобов'язаний
був відшкодувати позивачу за
рахунками-бордеро свої частки
страхового відшкодування, а саме:

п.15 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Денько В.Я., договір страхування №
06/03-141-00288 - частка ВАТ " СК " Нова " склала
1361,27 грн;

п.16 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Дмитрієв В.В., договір страхування №
06/18-143-00752 - частка ВАТ " СК " Нова " склала
3881, 20 грн;

п.20 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Дем'яненко О.С., договір страхування №
06/02-003-00059 - частка ВАТ " СК " Нова " склала
4293,59 грн;

п. 21 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Дем'яненко О.С., договір страхування №
06/02-003-00059 - частка ВАТ " СК " Нова " склала
888, 42 грн;

п.28 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Кальман І.О., договір страхування №
06-Z/01-008-М00026 частка ВАТ " СК " Нова " склала
3235,84 грн;

п.29 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Кушнір І.А., договір страхування №
06/18-143-00621-частка ВАТ " СК " Нова " склала
1754,91 грн;

п. 33 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Коломійченко С.О., договір страхування
№ 06/02-010-00279-частка ВАТ " СК " Нова "
склала1416,01 грн;

п.35 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Кравчак А.М., договір страхування №
06/24-130-00294-частка ВАТ " СК " Нова " склала
998, 64 грн.;

п.37 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Масленіков Д.І., договір страхування №
06/09-118-01280 - частка ВАТ " СК " Нова " склала
1403, 19 грн;

п.44 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Маншиліна С.М., договір страхування №
06/14-174-00219 - частка ВАТ " СК " Нова " склала
1225,11 грн.

Всього по вказаних пунктах
рахунку-бордеро збитків №20 частка
відповідача становить 20458,18 грн.

Вказаний рахунок-бордеро надіслано
позивачем листом від 19.03.2009 №09/1233, який
отримано відповідачем 27.03.2009.

13.05.2009 позивачем на адресу відповідача
направлено додатково пакети
документів по страхувальникам Авагян
В.С. та Бейко Т.А. (лист від 06.05.2009 №19/1866).

А саме, відповідачем повинні бути
відшкодовані свої частки страхового
відшкодування збитків у таких сумах:

п. 3 рахунку - бордеро збитків № 20 -
Авагян В.С., договір страхування №
06/05-133-24330 - частка відповідача становить
2833,09 грн;

п. 5 рахунку - бордеро збитків № 20 - Бейко
Т.А., договір страхування № 06/05-133-16800 -
частка відповідача становить 2877,89 грн.

Всього по вказаним пунктам рахунку -
бордеро збитків додаткова частка
відповідача становить 5710,98 грн.

Лист від 06.05.2009 №19/1866 отримано
відповідачем 18.05.2009.

Таким чином, відповідач повинен був
сплатити частини страхового
відшкодування по зазначеному вище
рахунку-бордеро в сумі 26169,16 грн.

Однак, відповідач взяті на себе
зобов'язання не виконав, частину
страхового відшкодування в сумі 26169,16
грн не сплатив.

31.03.2011 позивач направив відповідачу
вимогу №03/697 про сплату суми
заборгованості протягом 5 днів.

Вимога залишена відповідачем без
відповіді та без задоволення.

Враховуючи відсутність у матеріалах
справи доказів сплати відповідачем
частини страхового відшкодування в
сумі 26169,16 грн, або доказів звільнення
його від такого обов'язку, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог в частині стягнення
основного боргу в сумі 26169,16 грн.

В статті 610 ЦК України зазначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу, враховуючи
індекс інфляції та відсотки річних, є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Відповідно до п.11.3 сторони несуть
відповідальність одна перед одною за
несвоєчасне виконання, передбачених
договором, розрахунків у вигляді
сплати пені в розмірі 0,1% від суми
платежу, що прострочений, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день затримки. Пеня сплачується
за письмовою вимогою сторони, яка
повинна була своєчасно одержати
платіж. Розмір пені не може
перевищувати 50% від суми несплаченого
або невчасно сплаченого платежу.

Позивачем наведено розрахунок сум
пені, 3% річних та інфляційних втрат,
згідно якого він просить стягнути з
відповідача 4762,79 грн пені, 5372,27 грн
інфляційних втрат та 3406,25 грн 3% річних.

Оскільки зобов'язання страховиків
полягає у здійсненні страхової
виплати, то таке зобов'язання є
грошовим.

Перевіривши розрахунки сум пені,
інфляційних втрат та 3% річних, колегія
суддів вважає їх правильними та
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в цій частині.

Стосовно доводів відповідача в
апеляційній скарзі про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, що полягає у незастосуванні
місцевим господарським судом строку
позовної давності під час задоволення
вимоги про стягнення суми пені, колегія
суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом. Посилання сторони на сплив
позовної давності в процесі
касаційного перегляду судового
рішення не вважається такою заявою.

У суді апеляційної інстанції заявити
про сплив позовної давності може
сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема
у разі, якщо відповідну сторону не було
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду справи місцевим
господарським судом (п.2.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 №10).

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалу про порушення провадження у
справі №910/16701/13 від 30.08.2013 отримано
представником відповідача 27.09.2013.
Однак, у судове засідання 24.10.2013
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
вимоги ухвали від 30.08.2013 щодо надання
відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи, що відповідач був
повідомлений належним чином про
слухання справи у суді першої
інстанції та те, що відповідачем не
доведено неможливість подання заяви
про застосування строків позовної
давності в місцевому господарському
суді, колегія суддів не бере до уваги
доводи апеляційної скарги та не вбачає
в діях суду першої інстанції порушень
норм процесуального права.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 24.10.2013 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Нова" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 24.10.2013 у справі
№910/16701/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/16701/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій