ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.Справа № 922/4987/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Мітрейд", м. Харків до
ПП "Український центр екології", м.
Харків про визнання недійсним
договору за участю представників
сторін:

позивача - Шматько Т.М., дов. б/н від
23.09.13р.;

відповідача - Індутного С.М., дов. б/н від
04.05.11р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить суд визнати
недійсним договір поставки № 22/04-11-МО,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мітрейд" та
Приватним підприємством "Український
центр екології" 22.04.11р., а також просить
покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечує та просить суд в його
задоволенні відмовити, посилаючись на
те, що позивач не навів жодного доводу
на підтвердження своїх позовних вимог.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

22.04.11р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мітрейд" (позивач) та
Приватним підприємством "Український
центр екології" (відповідач) укладено
договір поставки № 22/04-11-МО, відповідно
до умов якого відповідач зобов'язався
протягом дії терміну даного договору
постачати у власність позивача
нафтопродукти (товар), а позивач
приймати та оплачувати їх вартість.

Асортимент, кількість, вартість, умови
розрахунків та умови поставки кожної
окремої партії товару відображаються у
видаткових накладних на відвантаження
товару (п.1.3 договору).

Право власності на поставлений товар
(п.1.2 договору) переходить до позивача в
момент фактичного отримання товару у
власний чи орендований позивачем
автотранспорт або після зливу товару у
орендовану позивачем ємкість.

Сторони п.п.2.1, 2.2, 2.3 договору погодили,
що ціна товару є вільною, договірною та
встановлюється за домовленістю сторін
шляхом зазначення її у
рахунках-фактурах та видаткових
накладних, формується у національній
валюті України. Загальна сума договору
є орієнтовна і складається з вартості
окремих партій товару та дорівнює 20 000
000,00грн.

Пунктом 10.8 договору сторони погодили
термін його дії до 31.12.11р.

Оцінюючи надані позивачем докази та
надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ч.1 ст.627
Цивільного кодексу України).

Як зазначає позивач та підтверджує
відповідач, на час звернення з позовом
до суду даний договір є повністю
виконаним з боку обох сторін.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
обов'язковою умовою звернення позивача
з позовом до суду є порушення його прав
та охоронюваних законом інтересів,
оскільки за приписами ст.1
Господарського процесуального кодексу
України до господарського суду можуть
звертатися юридичні особи та фізичні
особи, які в установленому порядку
набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Позивач на вимогу суду не надав доказів
того, у чому саме полягає порушення
його законних прав та інтересів
спірним договором.

Єдиною підставою для визнання договору
недійсним позивач зазначає висновки,
зроблені Державною податковою
інспекцією у Московському районі
м. Харкова за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки Приватного підприємства
"Український центр екології" з питання
правильності визначення суми податку
на додану вартість за квітень та
травень 2011 року.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити, що це не є компетенцією
господарського суду перевіряти
висновки податкового органу, зроблені
ним за результатами перевірки
господарської діяльності суб'єкта
господарювання.

Згідно із ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки позивач не довів
суду в чому саме полягає порушення його
законних прав та інтересів.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України відповідно до якої судовий
збір при відмові в позові покладається
на позивача.

Керуючись ст.ст.6 627 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.01.2014 р.

Суддя Лавренюк Т.А.