ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" січня 2014 р.Справа № 5017/2747/2012

Господарський суд Одеської області у
складі:

Судді
Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання
Шалапській М.О.

участю представників сторін:

від позивача: Добров Р.М. (довіреність
№01-36/23 від 09.01.2014р.);

від відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до відповідача
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 12 876 грн. 54 коп.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 21.09.2012р. Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
12 876 грн. 54 коп. з яких 50,84грн.
заборгованість з орендної плати,
12825,70грн. неустойки.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, між
сторонами було укладено договір оренди
комунального майна, у зв'язку із
несплатою відповідачем орендної плати
позивач звернувся до відповідача з
повідомленням про відсутність наміру
пролонгувати договір та договір
припинив свою дію 10.07.2008р. у зв'язку із
припиненням дії договору відповідач
повинен був звільнити орендоване
приміщення до 25.07.2008р. У 2008р. позивач
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовом про
виселення відповідача з орендованого
приміщення, а саме підвалу, загальною
площею 26,4кв.м., що розташований за
адресою АДРЕСА_1. Рішенням
господарського суду Одеської області
від 27.02.2012р. позовні вимоги були
задоволені у повному обсязі та
виселено відповідача з орендованого
приміщення. На виконання рішення від
27.02.2012р. відповідача в рамках
виконавчого провадження було виселено
з орендованого приміщення 06.09.2012р.

Позивач зазначає, що згідно розрахунку
від 13.09.2012р. заборгованість відповідача
з орендної плати складає 50,84грн. За
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором щодо
своєчасного звільнення орендованого
приміщення позивач нарахував
відповідачу неустойку за період з
26.07.2008р. по 06.09.2012р. у сумі 12825,70грн.

Ухвалою суду від 24.09.2012р. було порушено
провадження у справі №5017/2747/2012 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні.

16.10.2012 р. відповідачем подано відзив на
позов (вх.№31177/2012), відповідно до змісту
якого відповідач зазначає, що
Приморським районним судом м. Одеси
розглядається позов ОСОБА_2 до Одеської
міської ради про скасування рішення
виконавчого комітету ОМР №487 від 22.04.2008
р. в частині визнання за ОМР права
власності на нежитлове підвальне
приміщення площею 26,4кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. З
наведених підстав ФОП ОСОБА_2 просить
суд клопотання зупинити провадження по
справі в порядку ч. 1 ст. 79 ГПК.

Розглянувши клопотання відповідача,
господарський суд задовольнив його та
ухвалою від 24.10.2012р. зупинив
провадження у справі №5017/2747/2012 до
вирішення пов'язаної з нею справи
№2а-59/11/1522, яка знаходиться в
провадженні Приморського районного
суду Одеської області.

09.12.2013 р. до канцелярії господарського
суду Одеської області від Приморського
районного суду м. Одеси суду надійшла
відповідь на запит від 14.10.2013 р., та
додатково направлено до суду ухвалу
від 04.04.2013 р., якою закінчено
провадження по справі №1522/25543/12.

У зв'язку із усуненням обставин, які
зумовили зупинення провадження у
справі розглядом справи №5017/2747/2012,
ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.12.2013р. провадження у
справі №5017/2747/2012 було поновлено та
призначено до розгляду в судовому
засіданні на 08.01.2014р.

В судовому засіданні від 08.01.2014р. було
оголошено перерву по 13.04.2014р.

В судовому засіданні від 13.04.2014р.
відповідач звернувся до суду з
клопотанням про застосування строків
позовної давності.

13.01.2014 року після повернення з нарадчої
кімнаті, відповідно до ст. 85 ГПК України
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення по справі № 5017/2747/2012.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, суд встановив:

11.05.2004р між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 (Орендар) та Приморською
районною адміністрацією Одеської
міської ради (Орендодавець) було
укладено договір оренди об'єкту
комунальної власності № 411/Ф/1
відповідно до умов якого, Орендарю було
надано у строкове платне користування
об'єкт комунальної власності
територіальної громади м. Одеси -
нежитлове приміщення підвалу,
загальною площею 26,4кв.м., що
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Одеської міської ради від
27.06.2006 № 56-У "Про впорядкування роботи
виконавчих органів Одеської міської
ради з виконання функцій орендодавця
нежилих приміщень, що знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Одеси" Представництво по
управлінню комунальної власності
Одеської міської ради стало єдиним
уповноваженим органом на передачу
комунального майна в оренду.

Відповідно до рішення Одеської міської
ради від 31.01.2011 р.№ 273-УІ "Про
затвердження виконавчих органів,
загальної чисельності апарату
Одеської міської ради" було змінено
найменування Представництва на
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради.

Відповідно до положення "Про
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради", яке затверджене
рішенням Одеської міської ради від
28.02.2011 р. № 384-УІ Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради є правонаступником
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради.

Відповідно до п. 1.2. строк дії договору з
11.05.2004р. по 01.04.2005р.

10.01.2008р. між Орендарем та
Представництвом було укладено
погодження № 3 про внесення змін до
договору оренди №114/ф/1 від 11.05.2004р. яким
дію Договору було продовжено до 10.07.2008р.

За умовами п.2.2. договору, за орендоване
приміщення Орендар зобов'язався
сплачувати орендну плату відповідно до
розрахунку, приведеному у додатку 1 до
договору, що становила на перший після
підписання договору оренди місяць - 48,38
грн., без урахуванням ПДВ та індексу
інфляції. Розмір орендної плати за
кожний наступний місяць визначався
шляхом коригування розміру орендної
плати за минулий місяць на щомісячний
індекс інфляції, що друкується
Мінстатом України.

Відповідно до вимог п.2.4. договору
Орендар вносить орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця,
незалежно від результатів його
господарської діяльності.

В порушення вимог п.п. 2.2, 2.4. договору
Орендар, починаючи з травня 2008р. не
сплачував за користування орендованим
приміщенням орендну плату.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", Позивачем на
адресу Відповідача було надіслано
повідомлення за № 01-15/1100 від 01.08.2008р. про
відсутність наміру пролонгувати
договір та договір припинив свою дію
10.07.2008р.

Пунктом 4.7. договору встановлено, що
після закінчення строку дії договору
чи у випадку його дострокового
розірвання, Орендар зобов'язаний у 15-ти
денний термін передати Орендодавцю
приміщення за актом у належному стані,
ні гіршому ніж на момент передачі його
в оренду.

У зв'язку із припиненням дії договору
відповідач повинен був звільнити
орендоване приміщення до 25.07.2008р.

У 2008р. позивач звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом про виселення відповідача з
орендованого приміщення, а саме
підвалу, загальною площею 26,4кв.м., що
розташований за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 22.02.2012р. по справі 12/15-08-4287
(суддя Цісельський О.В.) позовні вимоги
були задоволені у повному обсязі та
виселено відповідача з орендованого
приміщення.

На виконання рішення від 27.02.2012р.
відповідача в рамках виконавчого
провадження було виселено з
орендованого приміщення 06.09.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно розрахунку заборгованості від
13.09.2012р. наданим позивачем у
відповідача наявна заборгованість з
орендної плати у сумі 50,84грн.

Позивач посилаюсь на п.2 ст.785 ЦК України
нарахував відповідачу неустойку у сумі
12825,70грн. за період з 26.07.2008р. (день коли
відповідач повинен був звільнити
орендоване приміщення) по 06.09.2012р. (день
примусового виселення відповідача в
рамках виконавчого провадження згідно
рішення суду від 27.02.2012р.).

Враховуючи вищевикладене,
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради і звернулось до
господарського суду Одеської області з
відповідним позовом.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши норми
чинного законодавства, дійшов
наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію: передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо, або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України однією з підстав
виникнення господарського
зобов'язання є укладання
господарського договору та іншої
угоди, що передбачені законом, а також
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ним, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України , відповідно до ст. 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи
11.05.2004р між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 та Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради
було укладено договір оренди об'єкту
комунальної власності № 411/Ф/1
відповідно до умов якого, Орендарю було
надано у строкове платне користування
об'єкт комунальної власності
територіальної громади м. Одеси -
нежитлове приміщення підвалу,
загальною площею 26,4кв.м., що
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Одеської міської ради від
27.06.2006 № 56-У "Про впорядкування роботи
виконавчих органів Одеської міської
ради з виконання функцій орендодавця
нежилих приміщень, що знаходяться в
комунальній власності територіальної
громади м. Одеси" Представництво по
управлінню комунальної власності
Одеської міської ради стало єдиним
уповноваженим органом на передачу
комунального майна в оренду.

Відповідно до рішення Одеської міської
ради від 31.01.2011 р.№ 273-УІ "Про
затвердження виконавчих органів,
загальної чисельності апарату
Одеської міської ради" було змінено
найменування Представництва на
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради.

Відповідно до положення "Про
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради", яке затверджене
рішенням Одеської міської ради від
28.02.2011 р. № 384-УІ Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради є правонаступником
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради.

За умовами п.2.2. договору, за орендоване
приміщення Орендар зобов'язався
сплачувати орендну плату відповідно до
розрахунку, приведеному у додатку 1 до
договору, що становила на перший після
підписання договору оренди місяць - 48,38
грн., без урахуванням ПДВ та індексу
інфляції. Розмір орендної плати за
кожний наступний місяць визначався
шляхом коригування розміру орендної
плати за минулий місяць на щомісячний
індекс інфляції, що друкується
Мінстатом України.

Відповідно до вимог п.2.4. договору
Орендар вносить орендну плату
щомісячно до 15 числа поточного місяця,
незалежно від результатів його
господарської діяльності.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, вказує на те, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. Отже,
відповідач, зобов'язавшись щомісячно
не пізніше 15 числа поточного місяця,
незалежно від результатів
господарської діяльності, своєчасно і
в повному обсязі вносити орендну плату
за користування орендованим
приміщенням, з урахуванням щомісячного
індексу інфляції повинен був виконати
своє зобов'язання, але не виконав у
повному обсязі. Статтею 526 Цивільного
кодексу України, передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, що
відповідачем виконано не було.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 22.02.2012р. по справі № 12/15-08-4287
позовні вимоги Представництва по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради задоволені
повністю: виселено Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 з нежитлового
приміщення підвалу, загальною площею
26,4кв.м., що розташоване за адресою
АДРЕСА_1 та стягнуто заборгованість з
орендної плати у сумі 241,02грн. Рішення
набрало законної сили 27.02.2012р.

На примусове виконання вищезаначеного
рішення відповідача було примусово
виселено 06.09.2012р.

Щодо стягнення з відповідача орендної
плати у сумі 50,84грн. слід зазначити
наступне.

З наданого позивачем розрахунку по
орендній платі вбачається, що
заборгованість відповідача по
орендній платі у сумі 50,84грн.
нарахована за 15 днів липня 2008р.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного
кодексу України позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 253 Цивільного кодексу
України встановлено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої ст. 260
Цивільного кодексу України не може
бути змінений за домовленістю сторін.

З урахуванням зазначеного, строк
позовної давності за подання позивачем
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати у сумі
50,84грн. скінчився у липні 2011 року.

Позивачем по даній справі не наведено
будь-яких доказів існування обставин,
які б об'єктивно перешкоджали йому
звернутися до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості з орендної плати до
закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

Приймаючи до уваги вищевикладене, а
також те, що Позивач звернувся до суду з
вимогою про стягнення з відповідача
заборгованості з орендної плати лише
21.09.2012р., враховуючи, що Відповідачем в
судовому засіданні від 13.01.2014р. за
вх.№532/14р. заявлено про застосування
позовної давності, в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості з орендної плати у сумі
50,84грн. слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача неустойки у
сумі 12825,70грн. за період з 26.07.2008р. по
06.09.2012р. слід зазначити наступне.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено
частиною другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час прострочення
(п.5.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №12 від
29.05.2013р. " Про деякі питання практики
застосування законодавства про
оренду (найм) майна".

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення неустойки 21.09.2012р., у зв'язку з
чим позовна давність з нарахування
неустойки обчислюється з 21.09.2009р. по
06.09.2012р. (день примусового виселення
відповідача).

Наразі, наданий позивачем розрахунок
неустойки, на думку суду, здійснений
неналежним чином без урахування
строків позовної давності, у зв'язку з
чим судом було самостійно розраховано
неустойку у сумі 9843,00грн. за період з
21.09.2009р. по 06.09.2012р.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно положень ст. ст. 34, 35 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Письмовими доказами є
документи i матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача неустойки
підлягають задоволенню частково у сумі
9843,00грн.

З урахуванням часткового задоволення
позову, витрати по сплаті судового
збору слід покласти на позивача та
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам згідно до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (65012, АДРЕСА_1, ІНН1 НОМЕР_1) на
користь Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради (65039, м.
Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) 9843/ дев'ять тисяч вісімсот сорок
три/грн. 00коп. неустойки, 1609/одна тисяча
шістсот дев'ять/грн. 50коп. судового
збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст складено та
підписано 16.01.2014 року.

Суддя
Зайцев Ю.О.