Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" січня 2014 р.
Справа № 906/1697/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кравець С.Г.,

при секретарі Гекалюк О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Паца В.О. - представник
за довіреністю №14-333 від 16.03.2012р.,

від відповідача: Кармазіна Г.А. -
представник за довіреністю №45 від
08.01.2014р.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(м.Новоград-Волинський Житомриська
область)

про стягнення 1404999,82 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду з позовом до
Комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
про стягнення 1404999,82грн., з яких:
1029499,02грн. основної заборгованості,
8630,77грн. інфляційних витрат, 39888,74грн. 3%
річних, 148190,74грн. пені та 178790,55грн. 7%
штрафу.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 18.11.2013р.
позовну заяву ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 03.12.2013р. та зобов'язано
сторони надати документи необхідні для
розгляду справи.

29.11.2013р. через діловодну службу суду від
Комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
надійшли клопотання №1976 від 29.11.2013р.
про зменшення розміру пені та штрафу
(а.с.70-71) та відзив №1977 від 29.11.2013р. на
позовну заяву (а.с.67-69), з додатками до
них. І у відзиві, і в клопотанні,
представник позивача просив зменшити
розмір пені та штрафу до 1,00грн.

У зв'язку із заявленим відповідачем
клопотанням про відкладення розгляду
справи, частковим невиконанням
позивачем вимог ухвали суду, а також з
метою повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи ухвалою
від 03.12.2013р. розгляд справи відкладено
на 17.12.2013р.

Зважаючи на неявку представника
позивача в судове засідання 17.12.2013р.,
невиконання останнім вимог суду та
заявленим відповідачем клопотанням
про відкладення розгляду справи,
ухвалою від 17.12.2013р. господарський суд
відклав розгляд справи на 09.01.2014р.

На адресу суду 17.12.2013р. від ПАТ НАК
"Нафтогаз України" надійшли письмові
заперечення №14/2-111 від 17.12.2013р. (а.с.131-137)
щодо зменшення неустойки з додатками,
відповідно до яких позивач просить
позовну заяву ПАТ НАК "Нафтогаз
України" задовольнити повністю,
стягнувши у повному обсязі розмір пені
та штрафу.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. Проти клопотання
відповідача про зменшення суми пені та
штрафу заперечив, вважає його
безпідставним, оскільки відсутність
вини відповідача у виникненні боргу та
його важкий фінансовий стан не є
винятковим випадком в розумінні ст.233
ГК України та п.3 ст.83 ГПК України та
підставою для зменшення неустойки, яка
має бути стягнена.

Представник відповідача в судовому
засіданні наявність основного боргу в
сумі 1029499,02грн. визнала. Посилаючись на
скрутне матеріальне становище,
збитковість підприємства,
невідшкодування різниці в тарифах,
просила зменшити розмір пені та штрафу.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011р. між Публічним акціонерним
товариством Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України (продавець)
та Комунальним підприємством
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(покупець) було укладено договір
№14/2400/11 на купівлю-продаж природного
газу (а.с.8-13).

Відповідно до п.1.1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплатити
газ на умовах цього договору.

У пункті 2.1. договору сторонами
узгоджено обсяг природного газу, що має
бути переданий покупцеві у 2011 році та у
2012 році.

Згідно п.3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

У пункті 3.4. договору сторони обумовили,
що не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
покупець зобов'язується надати
продавцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 1091,00грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без
урахування податку на додану вартість.
До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
1091,00грн., крім того ПДВ - 20% з ПДВ -
1309,20грн. (п.5.2. договору).

Пунктом 6.1. договору сторони погодили,
що оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково зазначати номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості у покупця за
цим договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором (п.6.3. договору).

Згідно п.6.4. договору, звірка
розрахунків здійснюється сторонами на
підставі відомостей про фактичну
оплату вартості спожитого газу
покупцем та акта приймання-передачі
газу протягом 10-ти днів з моменту
письмової вимоги однієї із сторін,
підписаної уповноваженою особою.

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості. (п.11.1
договору).

Додатковими угодами №1 від 11.10.2011р. та
№2 від 01.08.2012р. пункт п.2.1. статті 2, пункт
5.2. статті 5 та стаття 12 викладалися в
нових редакціях (а.с.14-15). Так, зокрема,
відповідно до останньої додаткової
угоди сторонами передбачено, що
продавець передає покупцеві у 2011 році
природний газ у обсязі 755,320 тис.куб.м. та
у 2012 році до 4800,00 тис.куб.м.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору №14/2400/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р. протягом
жовтня 2011 року та жовтня-грудня 2012 року
позивач передав у власність
відповідача природний газ в обсязі
4053,348 тис.куб.м. на загальну суму
5306643,21грн., що підтверджується
підписаними представниками сторін та
скріпленими печатками підприємств
наступними актами:

1) актом приймання - передачі природного
газу в обсязі 755,320 тис.куб.м. від 31.10.2011р.
на суму 988864,95грн.,

2) актом приймання - передачі природного
газу в обсязі 585,312 тис.куб.м. від 27.11.2012р.
на суму 766290,47грн.,

3) актом приймання - передачі природного
газу в обсязі 1025,355 тис.куб.м. від 30.11.2012р.
на суму 1342394,77грн.,

4) актом приймання - передачі природного
газу . в обсязі 1687,361 тис.куб.м. від
31.12.2012р. на суму 2209093,02грн. (а.с.16-19), які у
відповідності до п.3.4.договору, є
підставою для проведення остаточних
розрахунків.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару; покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Частина 1 статті 530 ЦК України визначає,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до узгоджених сторонами в
п.6.1. договору №14/2400/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р. строків
оплати природного газу - до 14-го числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу, відповідач мав провести з
позивачем розрахунки наступним чином:

- за отриманий природний газ у жовтні 2011
року у строк до 14.11.2011р.,

- за отриманий природний газ у жовтні 2012
року у строк до 14.11.2012р.,

- за отриманий природний газ у
листопаді 2012 року у строк до 14.12.2012р.,

- за отриманий природний газ у грудні 2012
року у строк до 14.01.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за отриманий природний газ виконав
частково, на загальну суму 3288279,24грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №1667 на суму 2394,77грн., №20 на
суму 365000,00грн., №21 на суму 385000,00грн., №3
на суму 766290,47грн., №5 на суму 590000,00грн.,
№1 на суму 418838,00грн., №10 на суму
760756,00грн., банківською випискою за
21.12.2012р. (а.с.105-111) та довідкою позивача
по операціях за період з 01.09.2011р. по
30.09.2013р. (а.с.25-26).

Також, під час розгляду справи судом
встановлено, що питання щодо передачі
позивачем у власність відповідача
природного газу в обсязі 755,320 тис.куб.м.
на суму 988864,95грн. (акт приймання -
передачі від 31.10.2011р.) у відповідності
до умов договору №14/2400/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р. та його оплати відповідачем
досліджувалось господарським судом
Житомирської області у справі №11/5007/44/12
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
про стягнення 360590,59грн.

Так, рішенням господарського суду
Житомирської області від 09.08.2012р. у
справі №11/5007/44/12, встановлено, що на
виконання умов, укладеного між
сторонами 30.09.2011р., договору на
купівлю-продаж природного газу №14/2400/11,
позивач протягом жовтня 2011р. передав
відповідачу у власність природний газ
на загальну суму 988864,95грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі природного газу. За
отриманий газ відповідач розрахувався
частково в сумі 744585,00грн., у зв'язку з
чим у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
244279,95грн.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 09.08.2012р. у
справі №11/5007/44/12, залишеним без змін
постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 12.09.2012р. позов
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" задоволено. Стягнуто
з Комунального підприємства
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго" на
користь позивача 244279,95грн. боргу,
21405,80грн. пені, 5016,85грн. 3% річних,
19475,05грн. штрафу, 2989,62грн. інфляційних,
5863,35грн. судового збору.

Таким чином, станом на час звернення
позивача з позовом до господарського
суду, у відповідача перед позивачем
залишилась непогашеною заборгованість
в сумі 1029499,02грн. (5306643,21грн. - 988864,95грн. -
3288279,24грн.) за отриманий природний газ у
грудні 2012 року.

Вказана заборгованість
підтверджується також актом звіряння
розрахунків від 31.10.2013р., який підписано
представниками ПАТ НАК "Нафтогаз
України та КП
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго", а
також скріплено печатками підприємств
(а.с.104).

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України
передбачено, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За договором №14/2400/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р. та
укладеними до нього додатковими
угодами, між сторонами склалися
правовідносини з купівлі-продажу
природного газу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Отже, належним виконанням договору
№14/2400/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011р. є своєчасна та у
повному обсязі оплата відповідачем
товару - узгодженого об'єму природного
газу за встановленою ціною, боржником у
цьому зобов'язанні.

Проте, станом на час прийняття рішення,
відповідач не надав суду доказів
погашення заборгованості перед
позивачем за отриманий природний газ
на суму 1029499,02грн.

Таким чином, аналіз наведених норм
права та встановлених за поданими
доказами обставин справи свідчить про
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог щодо стягнення з відповідача
1029499,02грн. заборгованості за отриманий
природний газ.

Згідно встановлених обставин справи
підтверджується порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №14/2400/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ч.3 ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

За статтею ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно ст.546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.549 Цивільного
кодексу України, штрафом є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України передбачено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконання частини
зобов'язання, або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В даному випадку, пунктом 7.2. договору
сторони передбачили, що у разі
невиконання покупцем пункту 6.1. умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу. Пеня
сплачується протягом 3 банківських
днів з моменту отримання покупцем
вимоги продавця. У разі несплати пені у
вказаний строк покупець вважається
таким, що має заборгованість за цим
договором.

За порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором, у
відповідності до ст.625 ЦК України,
ст.ст.611,549 ЦК України та пункту 7.2.
договору, позивачем нараховано до
стягнення з відповідача 148190,74грн. пені,
178790,55грн. штрафу, 8630,77грн. інфляційних
та 39888,74грн. 3% річних (розрахунок,
а.с.22-23).

Перевіривши розрахунок позивача,
господарський суд встановив
правомірність здійснених позивачем
нарахувань пені за визначені останнім
періоди та, відповідно,
обґрунтованість заявлених позовних
вимог щодо стягнення 148190,74грн. пені.
Позов в цій частині підлягає
задоволенню.

Зважаючи на те, що відповідачем
допущено прострочення оплати
отриманого природного газу більш ніж
на тридцять днів, господарський суд
вважає правомірними та такими, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача
штрафу в сумі 178790,55грн.

Водночас, розглядаючи клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
та штрафу (а.с.70-71,67-69), господарський суд
враховує наступне.

Обґрунтовуючи клопотання про
зменшення розміру пені та штрафу
відповідач посилається на те, що КП
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
надає послуги з централізованого
опалення всім категоріям споживачів на
території м.Новоград-Волинського
Житомирської області та включене до
Переліку суб'єктів природних монополій
Житомирської області, що
підтверджується листом Житомирського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
19.01.2012р. №1.20/5-261. Зазначає, що
підприємство утворене з метою
задоволення нагальних потреб жителів
територіальної громади у невідкладних
послугах з централізованого опалення
та гарячого водопостачання, що
підтверджується п.2.1 Статуту
підприємства. Вказує, що тарифи на
послуги з централізованого опалення,
затверджені Національною комісією
регулювання електроенергетики
України, не відповідають витратам
підприємства на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії у зв'язку з чим, станом
на 29.11.2013р. КП
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
має 6564554,28грн. невідшкодованої
заборгованості з різниці в тарифах.
Стверджує, що відповідно до вимог
чинного законодавства підприємство не
може нараховувати пеню за несвоєчасне
внесення платежів споживачами І групи
(фізичні особи). Посилаюсь на вказані
обставини, зазначає про збитковість
підприємства, а саме: у 2011році збитки
підприємства склали 3966,0тис.грн., а за 10
місяців 2013 року - 3394,0тис.грн. Крім цього,
відповідач посилається на те, що до
стягнення з відповідача, крім пені та
штрафу, нараховано також втрати від
інфляції та 3% річних. При цьому, на
думку відповідача, позивачем не
доведено факту завдання йому чи іншим
учасникам господарських відносин
збитків внаслідок несвоєчасної сплати
відповідачем коштів у 2012 році.

Штрафними санкціями, згідно із ст.230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. При цьому,
відповідно до ст.217 ГК України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Частиною 1 ст.550 Цивільного кодексу
України встановлено загальне правило
про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора.

Водночас, частина 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Аналогічна за змістом і ст.233
Господарського кодексу України згідно
якої, у разі, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

При цьому, у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п.3.17.4.) роз'яснено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
кодексу України, господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Юридичний аналіз наведених правових
норм свідчить, що вони не є
імперативними та застосовуються за
визначених умов на розсуд суду.

Суд вважає, що у даному випадку, наявні
підстави для застосування судом права
зменшити розмір пені та штрафу.
Зокрема, судом враховується
збитковість діяльності Комунального
підприємства Новоград-Волинської
міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго",
яка підтверджується звітами про
фінансові результати за 2011 рік та за 10
місяців 2013 року (а.с.100-101).

При цьому, господарський суд враховує
також майновий стан сторін, які беруть
участь у зобов'язанні, статус
відповідача, який використовував
придбаний газ виключно для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання, ступінь виконання
боржником зобов'язань за укладеним
договором, а також те, що вказана
заборгованість виникла внаслідок
невідшкодування державою
заборгованості по різниці в тарифах з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, а населення звільнене
від сплати штрафних санкцій за
несвоєчасне здійснення розрахунків за
надані комунальні послуги, у тому
числі, з опалення та гарячого
водопостачання.

Крім того, господарський суд зважає на
те, що до стягнення з відповідача, крім
пені та штрафу, нараховано також втрати
від інфляції та 3% річних. При цьому,
позивачем не доведено факту завдання
йому чи іншим учасникам господарських
відносин збитків внаслідок
несвоєчасної сплати відповідачем
коштів за договором №14/2400/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р.

Висновок суду щодо необхідності
зменшення розміру пені та штрафу, який
підлягає стягненню з відповідача,
ґрунтується, крім викладеного, на
загальних засадах цивільного
законодавства, якими є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Тому, визначаючи по справі
відповідальність Комунального
підприємства
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго",
суд виходить саме з вищеназваних
принципів права, оскільки, на думку
суду, в даному випадку, заявлені до
стягнення суми пені - 148190,74грн. та
штрафу 178790,55грн. є надзвичайно великими
порівняно із наслідками вчиненого
відповідачем порушення, беручи до
уваги об'єктивно встановлені обставини
справи, а також, з врахуванням
матеріальних інтересів сторін та їх
фінансового стану.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
розглянувши в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності та
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, керуючись законом і
користуючись наданими суду правами, а
також надавши юридичну оцінку
співвідношенню пред'явлених до
стягнення санкцій і наслідків
допущеного відповідачем порушення,
водночас, з урахуванням, у т.ч.
матеріального стану позивача
(наявність збитків в сумі 10561286,00грн.) та
інфляційних процесів в державі,
господарський суд вважає за необхідне
частково задовольнити клопотання
відповідача та зменшити заявлені до
стягнення суми пені до 74095,37грн. та
штрафу до 89395,27грн.

Щодо нарахування та заявлення до
стягнення позивачем на свою користь з
відповідача інфляційних та 3% річних
(розрахунок а.с.22-23), господарський суд
враховує, що за ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок 3% річних, господарський суд
дійшов висновку про правомірність
нарахованої до стягнення суми
процентів річних, яка становить
39888,74грн., а отже, обґрунтованість
позовних вимог в цій частині, що
підлягають задоволенню.

Згідно з розрахунком позивача, розмір
інфляційних складає 8630,77грн., з яких:
1527,79грн., які нараховані за
прострочення виконання зобов'язань за
жовтень 2012 року на суму заборгованості
763895,70грн. за період - грудень 2012 року;
2684,79грн., які нараховані за
прострочення виконання зобов'язань за
листопад 2012 року на суму
заборгованості 1342394,77грн. за період -
грудень 2012 року; 4418,19грн., які
нараховані за прострочення зобов'язань
за грудень 2012 року на суму
заборгованості 2209093,02грн. за період -
січень 2013 року.

При проведенні перевірки
правомірності здійснених позивачем
нарахувань інфляційних, суд приймає до
уваги наведене у розділі 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" у якому
роз'яснено, що інфляційні нарахування
на суму боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 05.04.2011р. №23/466 та лист
Верховного Суду України "Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.97р. №62-97р).

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає правомірним
наступний розрахунок інфляційних:

- за грудень 2012 року на суму боргу
763895,70грн. інфляційні складають 1527,79грн.;

- за січень 2013 року на суму боргу
1790255,02грн. (враховуючи здійснену 25.01.2013р.
відповідачем оплату в розмірі
418838,00грн.) інфляційні складають 3580,51грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача інфляційних в сумі
2684,79грн., нарахованих за грудень 2012 року
на суму заборгованості 1342394,77грн., то
господарський суд враховує, що в межах
заявленого позивачем періоду
прострочка становила лише сім днів (з
15.12.2012р. по 21.12.2012р.) і боргу на останній
день місяця, в якому платіж мав бути
здійснений не існувало, а тому вимоги
позивача про стягнення з відповідача
на користь позивача інфляційних в сумі
2684,79грн. безпідставні та задоволенню не
підлягають.

Отже, обґрунтованими є вимоги позивач
про стягнення з відповідача
інфляційних в сумі 5108,30грн. Зазначена
сума інфляційних підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача. У
задоволенні позову в частині стягнення
3522,47грн. інфляційних суд відмовляє.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Проте, всупереч наведеним нормам,
відповідач позов не оспорив, доказів
сплати заборгованості суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги
задовольняються частково, стягненню з
відповідача підлягають 1029499,02грн. боргу
за поставлений природний газ, 74095,37грн.
пені, 39888,74грн. 3% річних, 89395,27грн. 7%
штрафу, 5108,30грн. інфляційних; у
стягненні 3522,47грн. інфляційних суд
відмовляє.

Судові витрати, відповідно до приписів
ст.49 ГПК України, покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 548, 549, 551,
610, 611, 612, 625, 629, 655, ЦК України, ст.ст.173, 175,
193, 231, 233 ГК України та керуючись ст.ст. 33,
49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 74095,37грн.,
розмір штрафу до 89395,27грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради
"Новоград-Волинськтеплокомуненерго"
(11700, Житомирська область,
м.Новоград-Волинський, вул.Івана
Франка, будинок 15А, ідентифікаційний
код 35824365) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького,
будинок 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 1029499,02грн. боргу за поставлений
природний газ,

- 74095,37грн. пені,

- 39888,74грн. 3% річних,

- 89395,27грн. штрафу,

- 5108,30грн. інфляційних,

- 28029,55грн. витрат по сплаті судового
збору.

4. В решті позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.01.14

Суддя
Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з пов.)