ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.Справа № 922/4631/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом ПУблічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м. Київ до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 про стягнення коштів в
розмірі 1088929,95 грн. за участю
представників сторін:

Представник позивача - Марченко І.Г.,
дов. № 2 48.2-08д/151/13 від 04.11.2013р.

Представник відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Дельта Банк", м. Київ,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, в
якому просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором № К-2007164 від
26.08.2011р. в розмірі 1088929,95 грн. та покласти
на відповідача судові витрати в
розмірі 22778,61 грн.

Ухвалою господарського суду від
06.11.2013р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
судовому засіданні на 18.11.2013р. о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду від 17
грудня 2013р., за клопотанням
представника позивача, продовжено
строк розгляду даного спору за межами
двомісячного строку до 20.01.2014р.

Ухвалами господарського суду від
18.11.2013р., 02.12.2013р., 08.01.2013р. за клопотанням
відповідача розгляд справи
відкладався.

У призначеному судовому засіданні
16.01.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

Представник відповідача у призначене
судове засідання 16.01.2014р. не з"явився,
через канцелярію суду надав заяву про
відкладення розгляду справи (вх. № 1294).

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи, суд
відмовляє в його задоволенні, з огляду
на наступне.

Відповідно до положень статті 129
Конституції України та статей 4-3, 38
Господарського процесуального кодексу
України, судом створюються належні
умови для дотримання принципу
змагальності сторін, свободи в наданні
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський
суд відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Такими обставинами,
зокрема, є: нез'явлення в засідання
представників сторін, інших
учасників судового процесу; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.

Згідно зі ч.3 ст.22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Обставини, на які посилається
відповідач як на підставу відкладення
розгляду справи, не визнаються судом
поважними, оскільки представником
відповідача вже надавались клопотання
про відкладення розгляду справи вх. №
42472 від 15.11.2013р., № 44423 від 29.11.2013р., № 15/14
від 08.01.2014р., які були задоволені судом.

У п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участі в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

Суд зауважує, що заявлене відповідачем
клопотання про відкладення розгляду
справи, має наслідком затягування
судового процесу і призводить до
порушення вимог статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, учасником якої є
Україна, стосовно права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку.

Тому суд вважає, що клопотання
відповідача не підлягає задоволенню.
Справа розглядається за наявними
матеріалами в порядку, передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представника відповідача, судом
встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 26.08.2011р.
між Публічним акціонерним товариством
"Дельта Банк" (позивач, банк) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
позичальник) було укладено кредитний
договір № К-2007164, відповідно до умов
якого банк надав позичальнику у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, платності,
забезпеченості та цільового характеру
використання грошові кошти в межах не
відновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом заборгованості
400000,00 грн., з кінцевим терміном
повернення заборгованості до 25.08.2014
року. Плата за користування кредитом у
вигляді процентів становить 24,99% річних
у разі, якщо позичальником виконуються
всі умови кредитного договору, 29,99%
річних, у разі невиконання
позичальником будь-якого із
зобов'язань, визначених в кредитному
договорі (зазначена умова зміни
процентної ставки вступає в дію,
починаючи з моменту (дати) невиконання
зазначених зобов'язань та діє до дня
включно) виконання зобов'язань.

Кредит надавався позичальнику в
безготівковій формі, шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок відповідача НОМЕР_2 у ПАТ
«Дельта Банк», що підтверджується
розпорядженням та меморіальним
ордером №29835232 від 26 серпня 2011 року.

Таким чином, банк свої зобов'язання за
кредитним договором виконав повністю,
надавши відповідачеві кредит.

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору
позичальник зобов"язаний забезпечити
своєчасну оплату платежів,
передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 1.1.1. кредитного договору,
повернення кредиту здійснюється не
пізніше кінцевого терміну погашення
кредиту, визначеного у п. 1.1. кредитного
договору згідно Графіку платежів,
наведеного у Додатку №1 до кредитного
договору, який є невід'ємною частиною,
на рахунок кредитора, зазначений у п. 2.1.
кредитного договору.

28.09.2011 року між ПАТ «Дельта Банк»
та ФОП ОСОБА_1 було укладено Додаткову
угоду №1 відповідно до якої ПАТ «Дельта
Банк» надав позичальнику кредит у
вигляді відновлювальної кредитної
лінії з кредитним лімітом у розмірі 400
000,000 грн. . Плата за користування
кредитом у вигляді процентів становить
24,99% річних.

06.01.2012 року між ПАТ «Дельта Банк»
та ФОП ОСОБА_1 було укладено Додаткову
угоду №2, відповідно до якої ПАТ
«Дельта Банк» надав позичальнику
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії з кредитним лімітом у
розмірі 500 000,000 грн. Плата за
користування кредитом у вигляді
процентів становить 24,99% річних у разі,
якщо позичальником виконуються всі
умови кредитного договору, 28,13% річних,
у разі невиконання позичальником
будь-якого із зобов'язань, визначених в
Кредитному договорі.

28.04.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП
ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду
№4, відповідно до якої ПАТ «Дельта
Банк» надав позичальнику кредит у
вигляді відновлювальної кредитної
лінії з кредитним лімітом у розмірі 467
740,000 грн. Плата за користування
кредитом у вигляді процентів становить
25,99% річних у разі, якщо позичальником
виконуються всі умови Кредитного
договору - 30,43 % річних, у разі
невиконання позичальником будь-якого
із зобов'язань, визначених в кредитному
договорі.

31.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП
ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду
№5, відповідно до якої ПАТ «Дельта
Банк» надав позичальнику кредит у
вигляді відновлювальної кредитної
лінії з кредитним лімітом у розмірі 635
700,000 грн. Плата за користування
кредитом у вигляді процентів становить
27,99% річних у разі, якщо позичальником
виконуються всі умови кредитного
договору, 30,00% річних, у разі
невиконання позичальником будь-якого
із зобов'язань, визначених в кредитному
договорі.

Відповідно до п. 8.2. кредитного договору
невиконання позичальником будь-яких
своїх зобов'язань за кредитним
договором, та/або умов договорів
забезпечення, зазначених в п.1.4.
кредитного договору, та/або у випадку
порушення позичальником строків
платежів, встановлених п. 1.1., 1.3., 3.3.
кредитного договору, кредитор має
право вимагати дострокового
повернення кредиту, сплати процентів
за користування ним, комісій та
штрафів, а позичальник зобов'язаний
виконати зазначені зобов'язання в
порядку, передбаченому п. 8.3, 8.4.
кредитного договору.

Відповідно до п. 8.3. кредитного договору
вимога про дострокове повернення
кредиту, сплату процентів за
користування ним, направляється
позичальникові у письмовому вигляді та
підлягає виконанню у повному обсязі
протягом тридцяти календарних днів з
моменту її надіслання кредитором на
адресу позичальника, зазначеною в
реквізитах кредитного договору або
адресою, повідомленою позичальником
відповідно до п. 5.7. кредитного
договору. Сторони досягли згоди, що
датою, з якої починається відлік
зазначеного тридцятиденного строку,
вважається дата, зазначена на
квитанції, яка надається кредитору
відділенням зв'язку при відправленні
позичальнику листа з вимогою про
дострокове повернення кредиту, сплату
процентів за користування ним, комісій
та штрафів з повідомленням про
вручення.

Відповідно до п. 8.4. кредитного договору
у випадку невиконання позичальником
зазначеної у п. 8.3. кредитного договору
письмової вимоги кредитора про
дострокове повернення кредиту, сплату
процентів за користування ним, комісій
та штрафів у строк, вззначений в п. 8.3.
кредитного договору, кредитор має
право звернути стягнення на предмет
застави будь-яким способом за власним
вибором кредитора, у тому числі на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
відповідно до вимог чинного
законодавства України та умов договору
застави чи скористатися іншими видами
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором та/або пред'явити
позов у відношенні позичальника та
задовольнити свої в вимоги, що
випливають з умов кредитного договору,
з будь-якого майна позичальника.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору,
за прострочення строків повернення
Кредиту та/або сплати нарахованих
процентів за користування ним,
відповідно до якого позичальник
сплачує банку пеню в розмірі 3% від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

У зв'язку з невиконанням позичальником
умов кредитного договору, банк
надіслав на адресу відповідача
претензію №31.4-08/7787/13 від 12.08.2013 року.

В порушення вищезазначених умов
кредитного договору, відповідач свої
зобов'язання належним чином не виконав,
в результаті чого має загальну
заборгованість по сплаті кредиту,
відсотків за користування ним, яка
станом на 09 вересня 2013 року складає 1 088
929,95 грн.

Заборгованість відповідача
складається з:

- 635 700,00 грн. - сума заборгованості за
кредитом;

- 34 611,51 грн. - сума заборгованості по
процентам;

- 369 909,66 грн. - розмір пені за
несвоєчасне повернення кредиту;

- 48 708,78 грн. - розмір пені за
несвоєчасне повернення процентів, що і
стало підставою для звернення позивача
з відповідним позовом до
господарського суду.

Надаючи правову оцінку викладеним
обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 204 Цивільного
кодексу України договори (кредитний та
іпотечний) укладені між його сторонами,
як цивільно-правові правочини є
правомірними на час розгляду справи,
оскільки їх недійсність прямо не
встановлено законом, та вони не визнані
судом недійсними, тому зобов'язання за
цими договорами мають виконуватися
належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського суду України, одним із
способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні операції полягають у
розміщенні банками від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик
залучених коштів юридичних осіб
(позичальників) та громадян. Кредитними
визнаються банківські операції,
визначені як такі законом про банки і
банківську діяльність. Кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України, передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення домовленості
сторін неповно та несвоєчасно виконав
своє зобов'язання за кредитним
договором, та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором кредиту № К-2007164 від 26.08.2011р.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, та враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, які б підтверджували сплату
заборгованості по кредиту та по
відсоткам по кредитному договору, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога в частині стягнення боргу за
договором кредиту № К-2007164 від 26.08.2011р.:
за кредитом - 635700,00 грн., за відсотками
34611,51 грн. правомірна та обґрунтована,
як така, що не спростована відповідачем
та підтверджена належними доказами,
тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу
України кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов`язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договорами.

Частиною першою статті 216
Господарського кодексу України
передбачено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими Законами та договором.

Ст. 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору,
за прострочення строків повернення
Кредиту та/або сплати нарахованих
процентів за користування ним,
відповідно до якого позичальник
сплачує банку пеню в розмірі 3% від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
258 Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

На виконання вимог суду, позивачем
було зроблено обґрунтований
розрахунок суми пені, відповідно до
якого сума пені була перерахована
позивачем відповідно до вимог чинного
законодавства (за 6 місяців, та з
урахуванням подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня) та склала: пеня за кредитом - 4591,56
грн., пеня за процентами - 651,01 грн.
Наданий розрахунок перевірено судом.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані, зокрема й
щодо вини в невиконанні взятих на себе
зобов'язань по сплаті грошових коштів у
строк, встановлений договором, дають
підстави для висновку суду про
правомірність нарахування позивачем
пені за кредитом - 4591,56 грн., пені за
процентами - 651,01 грн. та у частковому
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 3,
6, 11, 15, 16, 204, 257, 258, 266, 509, 525, 526, 546, 548, 549, 598,
599, 610-612, 625, 626, 627, 628, 1048, 1049, 1050
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
179, 193, 198, 202, 216, 232, 343, 345, Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49,
65, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
(01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) суму заборгованості за кредитом в
розмірі - 635700,00 грн.; суму
заборгованості за процентами в розмірі
- 34611,51 грн., пеню за кредитом в розмірі -
4591,56 грн., пеню за процентами в розмірі -
681,01 грн., судовий збір в розмірі - 13511,68
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині - в задоволенні позову
відмовити.

Повне рішення складено 21.01.2014 р.

Суддя Аюпова Р.М.

справа № 922/4631/13