ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
Справа № 915/2281/13

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Кондратовій О.В..,

з участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №414
від 17.05.2013р.,

від відповідача: представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/2281/13

За позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, 54030,

АДРЕСА_1,

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2,

про: стягнення заборгованості у
розмірі 4 894,42 грн.,-

В С Т А Н
О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до господарського суду з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення 3902,44 грн.
основного боргу, 442,24 грн. пені, 450, 24 грн.
штрафу в розмірі десяти відсотків від
простроченої суми; 99,25 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором поставки від 04.01.2012 року за №
К1392 в частині оплати за поставлений
позивачем товар.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги просив задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
надав, позов не спростував. Ухвала
господарського суду направлена на
адресу відповідача: АДРЕСА_2, 54000,
повернута поштовою установою до суду з
відміткою "із закінченням терміну
зберігання".

Відповідно до п. 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
від 02.06.2006 року № 01-8/1228 з останніми
змінами від 08.04.08 року до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т. п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про вчинення усіх необхідних
дій щодо повідомлення відповідача про
розгляд справи та про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для вирішення спору по суті за
відсутності повноважного представника
відповідача.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення позивача, суд
встановив наступне:

04 січня 2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 було
укладено договір поставки № К1392,
згідно з п 1.1 якого в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язався прийняти й оплатити товар.

Відповідно до п. 1.4 договору,
найменування, асортимент, загальна
кількість товару, одиниці виміру
товару, ціна одиниці виміру, сума
поставки товару визначаються
сторонами у заявках та у видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною
цього договору.

Право власності на товар
переходить до покупця при прийманні
товару та підписанні видаткової
накладної уповноваженою особою. (п.2.3)

Згідно пункту 3.3 договору
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу вартість поставленого товару
шляхом готівкового розрахунку, або на
поточний рахунок позивача протягом 7
(семи) календарних днів, з дати поставки
товару.

На виконання умов договору
відповідно до видаткових накладних №
RZZ0422187 від 12.03.2013 року та № RZZ0422822 від
14.03.2012 року позивачем було передано
відповідачу товару (маршрутизатор та
ноутбук) на загальну суму 4502,44 грн. (арк.
спр. 21-22).

Відповідач свої зобов'язання за
договорами належним чином не виконав,
оплату за поставлений товар здійснив
частково в сумі 600,00 грн., що
підтверджується квитанціями до
прибуткового касового ордеру № 283 від
22.07.2013р., № 284 від 13.09.2013р., № 285 від
30.09.2013р.

Таким чином, розмір заборгованості
станом на момент розгляду справи, що
виникла внаслідок невиконання
відповідачем договірних зобов'язань по
оплаті поставленого товару складає
3902,44 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Оскільки Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 не виконані
зобов'язання за укладеним сторонами
договором, то позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 3902,44 грн. підлягають
задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про
стягнення з відповідача 442,29 грн. пені
за період нарахування з 23.03.2012 року -
18.12.2013 року, 450,24 грн. штрафу від
простроченої суми заборгованості, три
відсотки річних за період нарахування
з 20.03.2012 року - 18.12.2013 року в сумі 99,25 грн.

Дані вимоги основані на умовах
укладеного сторонами договору (п.5.3 та
п.5.4), у відповідності до яких у випадку
порушення строків оплати за
поставлений товар, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від простроченої суми за
кожний день прострочення до повного
розрахунку за поставлений товар; та у
випадку порушення строків оплати за
поставлений товар більше 10 днів
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу штраф у розмірі 10 % від
вартості простроченої суми до повного
розрахунку за поставлений товар.

За ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, частиною 3 ст.
549 Цивільного кодексу України
визначено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 4 та частиною 6 ст. 231
Господарського кодексу України
передбачено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Вказана правова позиція
підтверджується судовою практикою
(Постанова Верховного суду України від
09.04.2012 р. Справа №3-88гс11).

Згідно з п. 1 ст. 624 Цивільного кодексу
України, якщо за порушення зобов'язання
встановлена неустойка (пеня, штраф), то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, частиною 3 ст.
549 Цивільного кодексу України
визначено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Передбачене ст. 625 ЦК України право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанова Верховного Суду
України від 23.01.12 року по справі № 37/64).

Таким чином, на підставі
наведених норм Закону суд дійшов
висновку, що підлягають й задоволенню
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 442,29 грн. пені за період
нарахування з 23.03.2012 року - 18.12.2013 року,
450,24 грн. штрафу від простроченої суми
заборгованості, три відсотки річних за
період нарахування з 20.03.2012 року - 18.12.2013
року в сумі 99,25 грн.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач не надав суду доказів, які
свідчать про належне виконання взятих
на себе зобов'язань за договором
поставки № К1392 від 04.01.2012 року.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані чинним законодавством,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.33, ,34, 44, 49, 82, 821, 83, 84, 85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 54030,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2,
основну суму боргу у розмірі 3902,44 грн.
(три тисячі дев'ятсот дві грн. 44 коп.),
442,49 грн. (сорок чотири дві грн. 49 коп.)
пені, 450, 24 грн. (чотириста п'ятдесят грн..
24 коп.) штрафу в розмірі десяти
відсотків від простроченої суми; 99,25
грн. (дев'яносто дев'ять грн.. 25 коп.) три
відсотки річних від простроченої суми
та витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1720,50 грн. (одна тисяча сімсот
двадцять грн. 50 коп.).

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Коваль

Рішення підписано 24.01.2013 року.