ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 січня 2014 року Справа № 18/110-11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Євсікова О.О.,

розглянувши касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельник" на
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2013 року,
рішення господарського суду Київської
області від 24.01.2012 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року

у справі № 18/110-11 господарського суду
Київської області

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельник"

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання недійсним договору оренди
та розірвання договору суборенди

за зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будівельник"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача за зустрічним позовом
громадська організація "Спілка
інвалідів Великої Вітчизняної Війни,
збройних сил і малозабезпечених в
місті Києві"

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.01.2012 року у
задоволенні первісного позову
відмовлено; задоволено зустрічний
позов (т.1, а.с 170-176).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року
залучено до участі у справі громадську
організацію "Спілка інвалідів Великої
Вітчизняної Війни, збройних сил і
малозабезпечених в місті Києві" у
якості третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача за зустрічним
позовом, рішення в частині задоволення
зустрічного позову скасовано та
прийнято нове рішення в цій частині,
яким відмовлено у задоволенні
зустрічних позовних вимог, в іншій
частині рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими
судовими актами, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Будівельник" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
28.08.2013 року, рішення господарського
суду Київської області від 24.01.2012 року
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року.

Перевіривши матеріали касаційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України до
касаційної скарги додаються докази
сплати судового збору.

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором (п. 2.21 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України").

Скаржником у якості доказу сплати
судового збору до касаційної скарги
додано квитанцію від 22.11.2013 року № ПН314,
у якій у графі "призначення платежу"
зазначено: "*;101; ;22030004 Судов збір (Вищ
господ суд України,070) сим 254 . Без ПДВ.
Платник ОСОБА_2;".

Таким чином, графа "призначення
платежу" вказаної квитанцій не містить
відомостей про те, подача якого саме
документа та по якій саме справі
оплачена судовим збором, а також до
касаційної скарги не надано
підтверджень повноважень особи, яка
визначається "Платником" у квитанції, а
саме - ОСОБА_2.

З огляду на викладене, додану до
касаційної скарги квитанцію від 22.11.2013
року № ПН314 не можна вважати належними
доказами сплати судового збору у
встановленому порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України
касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до
скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 107 ГПК України
сторони, прокурор, треті особи, особи,
які не брали участі у справі, але щодо
яких суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право подати
касаційну скаргу на:

1) рішення місцевого господарського
суду після їх перегляду в апеляційному
порядку та постанови апеляційного
господарського суду, ухвалені за
результатами апеляційного розгляду;

2) ухвали місцевого господарського
суду, зазначені в частині першій статті
106 цього Кодексу, після їх перегляду в
апеляційному порядку та постанови
апеляційного господарського суду,
ухвалені за результатами апеляційного
розгляду.

Згідно п. 4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
року № 11 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII-1
Господарського процесуального кодексу
України" предметом касаційного
розгляду можуть бути й окремо від
судового рішення ухвали, винесені
апеляційною інстанцією, якщо вони
належать до числа зазначених у частині
першій статті 106 ГПК України, або якщо
можливість їх оскарження передбачена
відповідними нормами ГПК України чи
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (зокрема, про:
відмову у прийнятті апеляційної
скарги; повернення апеляційної скарги;
залишення апеляційної скарги без
розгляду; припинення апеляційного
провадження; зупинення апеляційного
провадження тощо).

Оскаржувана ухвала суду апеляційної
інстанції від 28.08.2013 року не може бути
предметом розгляду суду касаційної
інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11113
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) ухвали
місцевого та апеляційного
господарського суду можуть бути
оскаржені в касаційному порядку у
випадках, передбачених частиною першою
статті 106 цього Кодексу.

Так, ч. 1 ст. 106 ГПК України містить
вичерпний перелік ухвал, що підлягають
оскарженню у апеляційному та
касаційному порядку окремо від рішення
суду. Вказана стаття, а також інші норми
ГПК України не передбачають можливості
самостійного оскарження ухвали про
прийняття апеляційної скарги до
провадження, у якій також вирішено
питання про відновлення строку на
подання апеляційної скарги.

Наведені обставини виключають
перегляд зазначеної ухвали у
касаційному порядку, що є підставою для
відмови у прийнятті касаційної скарги
на ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2013 у справі
№ 18/110-11.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського
процесуального кодексу України до
касаційної скарги додаються, зокрема,
докази надсилання копії скарги іншій
стороні у справі.

Згідно частини першої статті 1111
Господарського процесуального кодексу
України особа, яка подала касаційну
скаргу, надсилає іншій стороні у справі
копії касаційної скарги і доданих до
неї документів, які у цієї сторони
відсутні.

Виходячи зі змісту наведених норм,
особа, яка оскаржує судове рішення,
повинна надавати суду прямий доказ,
який однозначно свідчив би про
повідомлення сторін.

Не повідомлена належним чином
сторона у справі, як учасник
господарського процесу, позбавлена
можливості володіти об'єктивною
інформацією стосовно руху
господарського процесу.

До касаційної скарги додано фіскальний
чек від 26.11.2013 року № 8902, який свідчить
про надіслання копії касаційної скарги
відповідачу-2 - фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 за адресою: 08292,
Буча та опис вкладення у цінний лист, в
якому зазначена адреса фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3: АДРЕСА_1
відтак, зазначений опис вкладення у
цінний лист позбавляє касаційну
інстанцію можливості оцінити даний
документ як належний доказ направлення
копії касаційної скарги відповідачу-2,
оскільки вказана адреса у описі
вкладення у цінний лист не співпадає з
адресою зазначеною у касаційній скарзі
та матеріалах справи, а саме АДРЕСА_1 що
є підставою для повернення касаційної
скарги на підставі пункту 3 частини 1
статті 1113 Господарського
процесуального кодексу України.

Таким чином, заявником касаційної
скарги не надано належних доказів
направлення її іншим сторонам у справі,
тому неможливо дійти висновку, що
скаржником належно виконані вимоги ч. 4
ст. 111 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і
повертається, зокрема, якщо до скарги
не додано доказів надіслання її копій
іншім сторонам у справі.

Окрім того, заявник звернувся з
доповненою касаційною скаргою, яка є
невід'ємною частиною попередньої та
доповнює її зміст, а тому розглядається
разом з касаційною скаргою що надійшла
раніше.

За таких обставин касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду Вищим
господарським судом України і підлягає
поверненню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 86, 107, п. 3, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю "Будівельник" у
прийнятті касаційної скарги на ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2013 року у
справі № 18/110-11.

2. Повернути касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельник" на
рішення господарського суду Київської
області від 24.01.2012 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року у
справі № 18/110-11 (з доданими до неї
документами).

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді
І.В. Алєєва

О.О. Євсіков