ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
235-23-25Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 911/4300/13
За позовом Фізичної особи - підприємця
Малоока Юрія Миколайовича
до Публічного акціонерного товариства
«Кагарлицький цукровий завод»
про стягнення 96 000грн.
Суддя Горбасенко П.В.
За участю представників:
від позивача Перепелиця М.В. (дов. № 2321
від відповідача не з'явилися.
Обставини справи:
Фізична особа - підприємець Малоок Юрій
Миколайович (далі - позивач) звернувся з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Кагарлицький цукровий
завод» (далі - відповідач) про стягнення
96 000грн. збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору зберігання № 173 від
30.11.2012р. в частині повернення майна,
переданого на зберігання, в зв'язку з
чим просить суд стягнути з відповідача
Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.11.2013р. порушено
провадження у справі № 911/4300/13, розгляд
справи призначено на 20.12.2013р.
Ухвалами господарського суду
Київської області від 20.12.2013р. та
13.01.2014р. розгляд справи відкладено на
13.01.2014р. та 17.01.2014р. відповідно.

У судовому засіданні 13.01.2014р.
представник позивача підтримав позов
повністю.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Відповідач в судове засідання 17.01.2014р.
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами відповідно
до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012р. між Публічним акціонерним
товариством «Кагарлицький цукровий
завод» (Зберігач) та Фізичною особою -
підприємцем Малооком Юрієм
Миколайовичем (Поклажодавець) укладено
договір зберігання № 173, згідно якого
поклажодавець зобов'язався передати, а
зберігач - прийняти на зберігання цукор
білий кристалічний (ІІІ та IV категорії)
з цукрових буряків в кількості 15 тонн,
вартістю згідно прибуткових або
супроводжувальних документів.

Майно передається на зберігання за
договором терміном до 31.12.2013р. Термін
зберігання може бути продовжено шляхом
внесення змін до договору через
укладення відповідних додаткових угод
(п. 1.2. договору).

Згідно п.п. 2.1.1., 2.1. договору зберігач
зобов'язаний повернути майно
поклажодавцеві повністю чи частково за
першою вимогою останнього.

Відповідно до п. 2.4. договору
поклажодавець має право у будь-який час
вимагати у зберігача повністю або
частково майно, яке знаходиться на
зберіганні.

Зберігач несе відповідальність за
збереження і цілісність майна з дати
передачі на зберігання і до дати
повернення поклажодавцю. У випадку
знищення або ушкодження майна, яке
зберігається, або його частини,
зберігач повинен за свій рахунок
повернути поклажодавцю рівну
кількість аналогічного майна в
належному стані або відшкодувати
поклажодавцю вартість знищеного чи
ушкодженого майна (п. 4.3 договору).

Пунктом 6.1. договору сторони погодили,
що договір набуває чинності з моменту
отримання зберігачем майна на
зберігання. Термін дії договору - до
31.12.2013р.

На виконання п. 1.1. договору зберігання
№ 173 від 30.11.2012р. позивач передав
відповідачу на зберігання цукор масою
15 тонн, вартістю 96 000грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі від 30.11.2012р. (а.с. 12),
актом звіряння взаємних розрахунків на
05.08.2013р. (а.с. 13), підписаним обома
сторонами договору та скріпленим
печатками відповідача, розпискою про
відповідальне зберігання цукру від
23.09.2011р. (а.с. 18) та довідкою ПАТ
«Кагарлицький цукровий завод» № 435 від
07.11.2013р. (а.с. 20).

14.08.2013р. позивач звернувся до
відповідача із претензією щодо
повернення майна із зберігання від
12.08.2013р., в якій просив повернути 15 тонн
цукру до 25.08.2013р., яка 16.08.2013р. отримана
представником відповідача, що
підтверджується підписом останнього
на рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.
Вказана претензія залишена
відповідачем без задоволення.

Судом встановлено, що станом на момент
прийняття судового рішення відповідач
позивачу спірний товар вартістю 96
000грн. не повернув, вказаний товар у
відповідача відсутній, що
підтверджується наявними матеріалами
справи, зокрема протоколом огляду
місця події від 25.09.2013р. (а.с. 40) та
проколами допитів свідків від 25.09.2013р.,
26.09.2013р., 25.10.2013р. (а.с. 41-46) та не
спростовано відповідачем, належними та
допустимими доказами у розумінні ст.ст.
33, 34 ГПК України.

Предметом позову є вимога про
стягнення 96 000грн. збитків на підставі
ст. 951 Цивільного кодексу України та п.
4.3. договору зберігання № 173 від 30.11.2012р.

Суд встановив, що між сторонами виникли
правовідносини зберігання майна.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу
України договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених статтею 208 цього
Кодексу. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття
речі на зберігання посвідчене
розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ
протягом строку, встановленого у
договорі зберігання. Якщо строк
зберігання у договорі зберігання не
встановлений і не може бути визначений
виходячи з його умов, зберігач
зобов'язаний зберігати річ до
пред'явлення поклажодавцем вимоги про
її повернення (ч.ч. 1, 2 ст. 938 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу
України зберігач зобов'язаний на першу
вимогу поклажодавця повернути річ,
навіть якщо строк її зберігання не
закінчився.

У відповідності з ч. 1 ст. 950 ЦК України,
за втрату (нестачу) або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 951 ЦК України,
збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем: 1) у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст. 530
ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судом встановлено, що на виконання п. 1.1.
договору зберігання № 173 від 30.11.2012р.
позивач передав відповідачу на
зберігання цукор масою 15 тонн, вартістю
96 000грн., що підтверджується актом
приймання-передачі від 30.11.2012р. (а.с. 12),
актом звіряння взаємних розрахунків на
05.08.2013р. (а.с. 13), підписаними обома
сторонами договору та скріпленими
печатками відповідача, розпискою про
відповідальне зберігання цукру від
23.09.2011р. (а.с. 18) та довідкою ПАТ
«Кагарлицький цукровий завод» № 435 від
07.11.2013р. (а.с. 20); 14.08.2013р. позивач
звернувся до відповідача із претензією
щодо повернення майна із зберігання
від 12.08.2013р., в якій просив повернути 15
тонн цукру до 25.08.2013р., яка 16.08.2013р.
отримана представником відповідача, що
підтверджується підписом останнього
на рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення та
залишена відповідачем без задоволення;
станом на момент прийняття судового
рішення відповідач позивачу спірний
товар вартістю 96 000грн. не повернув,
вказаний товар у відповідача
відсутній, що підтверджується наявними
матеріалами справи, зокрема протоколом
огляду місця події від 25.09.2013р. (а.с. 40) та
проколами допитів свідків від 25.09.2013р.,
26.09.2013р., 25.10.2013р. (а.с. 41-46) та не
спростовано відповідачем, належними та
допустимими доказами у розумінні ст.ст.
33, 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене та те, що
відповідачем, належними та допустимими
доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК
України, не доведено суду повернення
спірного товару вартістю 96 000грн.
позивачеві або відшкодування вартості
вказаного товару за договором
зберігання № 173 від 30.11.2012р., факту
наявності вищевказаного цукру
відповідача у позивача, вимога
позивача про стягнення з відповідача 96
000грн. збитків є обґрунтованою,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами і відповідно підлягає
задоволенню на підставі ст. 951
Цивільного кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Кагарлицький цукровий
завод» (09200, Київська обл., Кагарлицький
район, м. Кагарлик, вул. Воровського,
буд. 16; ) на користь
Фізичної особи - підприємця Малоока
Юрія Миколайовича (26600, Кіровоградська
обл., Вільшанський р-н., смт. Вільшанка,
вул. Леніна, буд. 59; ідентифікаційний
номер ) 96 000 (дев'яносто шість тисяч
гривень) 00 коп. збитків та 1 920 (одну
тисячу дев'ятсот двадцять гривень) 00
коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 20.01.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко