м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продсервіс Груп"
про стягнення 7152,37 грн
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача Хомяков С.М. (дов.
№б/н від 14.10.2013 року)
Від відповідача Не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 14.01.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" (далі за текстом - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продсервіс Груп"
(далі за текстом - відповідач) стягнення
7152,37 грн. заборгованості за договором №
ДТ-60-0045137, з яких 5450, 20 грн. основної
заборгованості, 2324, 70 грн. неустойки, 3%
річних та 0, 00 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.11.2013 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/21713/13, розгляд
справи призначений на 17.12.13 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року в порядку ст. 77 ГПК
України розгляд справи відкладено на
14.01.2014 року, у зв'язку з неналежним
повідомленням представника
відповідача про час та місце розгляду
справи та повідомлено останнього про
час та місце розгляду справи
відповідно до витягу з ЄДРПОУ на
відповідача у справі. Відповідно до
поданої позивачем довідки ЄДРПОУ,
адреса відповідача є : 01034, м. Київ, вул.
Ярославів вал, буд. 36-38.

24.12.2013 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.

Представником позивача в судовому
засіданні надано усні пояснення по
суті справи, в яких просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі та надано оригінали документів,
копії яких додані до матеріалів справи,
для огляду в судовому засіданні.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем його
зобов'язань за договором поставки № ДТ
- 60-0045137 від 29.11.2010 року в частині оплати
поставленого товару.

В судове засідання 14.01.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2010 року між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, укладений договір поставки №
ДТ - 60 - 0045137 (далі за текстом - договір),
відповідно до п. 1.1. якого постачальник
передає у власність покупця, а покупець
приймає та оплачує алкогольні напої,
далі по тексту пойменовані як
продукція та/або товар, в асортименті,
партіями відповідно до накладних на
умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.10. договору датою
поставки продукції є дата її
фактичного отримання, вказана покупцем
в підписаній сторонами накладній на
таку продукцію (відмітка ставиться на
екземплярі постачальника) або дата
вказана в накладній, в разі відсутності
відмітки про дату фактичного
отримання.

Згідно п. 2.11. договору відпуск
продукції покупцю може здійснюватися
без довіреності на отримання цінностей
за умови виконання сторонами вимог
абзацу 3 п. 13 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих та
невикористаних довіреностей на
отримання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року № 99.

Відповідно до матеріалів справи,
відповідачем та позивачем 29.11.2010 року
було погоджено зразки печаток та/або
штампів та списку
матеріально-відповідальних осіб,
уповноважених позивачем приймати
товарно - матеріальні цінності від
відповідача без видачі довіреності, а
саме: товарознавець Кариулевська Т. В.

На підтвердження факту поставки
відповідачу товару на загальну суму 4
540, 20 грн. позивач надав в матеріали
справи видаткові накладні № РН-60-055048
від 27.08.2011 року, із якої вбачається, що
товар за нею отриманий Дубровиною Н. А.,
№ РН-60-060832, № РН - 60-060833 від 16.09.2011 року,
із яких вбачається, що товар за ними
отриманий Вовк О. Л.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Договір поставки № ДТ - 60-0045137 від 29.11.2010
року є договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2. Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
та невикористаних довіреностей на
отримання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року № 99 сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Абзацом 3 п. 13 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих та
невикористаних довіреностей на
отримання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року № 99 встановлено, що при
централізовано-кільцевих перевезеннях
цінностей підприємствам їх відпуск
постачальниками може здійснюватися
без довіреності, якщо одержувач
цінностей за підписом керівника і
головного бухгалтера підприємства або
інших осіб, які уповноважені
підписувати довіреності, повідомив
постачальника про зразок печатки
(штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері
тощо) свій підпис про одержання
цінностей.

Оскільки судом встановлено, що товар по
видаткових накладних РН-60-055048 від 27.08.2011
року, № РН-60-060832, № РН - 60-060833 від 16.09.2011
року прийнятий від імені відповідача
іншими особами, ніж ти, які були
погоджені сторонами (тобто не
матеріально-відповідальними особами,
які були погоджені сторонами,
уповноваженими приймати товар без
видачі довіреності ) суд дійшов
висновку, що позивачем не підтверджено
факт поставки товару уповноваженим
особам відповідача за договором
ДТ-60-0045137 на суму 4 540, 20 грн. При цьому,
матеріали справи не містять також
доказів часткової оплати товару по
спірним видатковим накладним, що
свідчило б про схвалення відповідачем
прийняття товару неуповноваженими ним
на те особами.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до п. 7.1 договору він діє до 31.12.2012 року,
так само мають діяти і додатки до
договору, якими є кільцева довіреність
від 29.11.2010 року. натомість в наданих до
матеріалів справи копіях видаткових
накладних зазначено, що кільцева
довіреність до 31.12.2011 року, що
додатково дає підстави суду вважати,
що позивачем належними засобами
доказування доведено факт поставки
товару за ДТ-60-0045137 на суму 4540, 20 грн.
уповноваженим особам відповідача у
справі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, наявними матеріалами
справи не підтверджено твердження
позивача щодо поставки уповноваженим
особам відповідача товару на суму 4 540,
20 грн., а отже підстави для задоволення
позову про стягнення коштів з
відповідача за поставлений йому товар
у суду відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
витрати по оплаті судового збору
покладаються на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.01.2014 року.

Суддя
Г. П. Бондаренко