ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2014 року Справа №
904/5423/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чус О.В. -
(доповідача),

суддів: Орєшкіної Е.В., Широбокової Л.П.

Секретар судового засідання
Євстигнеєва Т.О.

Представники сторін у судове
засідання не з'явились, про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Торгівельно-промислова група
„Вершина", м. Дніпропетровськ на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.10.2013р.
у справі №904/5423/13-г

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Торгівельно-промислова група
„Вершина", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м. Павлоград

про стягнення 25 647 грн. 12 коп. -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Торгівельно-промислова група
„Вершина" звернулося з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 25 647 грн. 12 коп., що складає: 24
000 грн. 00 коп. - заборгованості за
надані послуги відповідно до умов
договору від 17.01.2013р. №17/01/13 про надання
товарно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажу автотранспортом,
278 грн. 14 коп. - 3% річних та 1 368 грн. 99 коп. -
пені.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 02.10.2013р.
у справі №904/5423/13-г (суддя Загинайко Т.В.)
у задоволені позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Торгівельно-промислова група
„Вершина" до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з оскарженим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
„Торгівельно-промислова група
„Вершина" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції,
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги та стягнути з
відповідача 20 531, 80 грн.

Відзив на апеляційну скаргу подано не
було.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
матеріали справи та перевіривши
відповідність оскаржуваного рішення
нормам діючого законодавства, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи,
17.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промислова
група "Вершина" (перевізник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник)
укладено договір №17/01/13 про надання
товарно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажу автотранспортом.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору
перевізник на умовах цього договору
зобов'язується здійснювати комплекс
послуг з перевезення вантажів
автомобільним транспортом у міських та
міжнародних сполученнях, а замовник
сплачує ці послуги перевізника.

Згідно п. 1.2 договору вид та
найменування вантажів, об'єми,
маршрути, строки та вартість доставки
вантажів, а також розмір винагороди
перевізника узгоджуються сторонами в
заявках, які є невід'ємною частиною
цього договору.

Як передбачено п.1.3 договору для
виконання цього договору перевізник за
дорученням замовника займається
здійсненням транспортного процесу.
Замовник в свою чергу, зобов'язується
своєчасно та у повному обсязі
здійснювати перевізнику оплату послуг
з перевезення вантажів.

Пунктом 2.2.3 договору зобов'язано
перевізника при
завантаженні/вивантажені звіряти
кількість та стан вантажу,
завантаженого на транспортний засіб, з
кількістю та станом вантажу, що
занесені до товарно-транспортної
документації.

Відповідно до п.2.2.5 договору перевізник
зобов'язується інформувати замовника
про вимушені затримки транспортного
засобу на шляху, аварії та інші
непередбачені обставини, що
перешкоджають своєчасній доставці
вантажу.

Пунктом 3.1.3 договору передбачено, що
нормативним часом простою
транспортних засобів є:
завантаження/вивантаження - 48 годин,
митному оформлені вантажів складає
48 годин - при міжнародних перевезеннях
(за виключенням вихідних днів, якщо
автомобіль був поданий менше ніж за 36
годин до початку таких); завантаження -
12 годин при перевезенні по території
України; - 12 годин - нормативний простій
на прикордонному переході.

Згідно з п.п.3.3.1, 3.3.2 договору замовник
відповідає за збитки, що виникли у
перевізника у результаті неправильної,
несвоєчасної інформації відносно
властивостей вантажу та правил його
перевезення; замовник несе
відповідальність за правильність
заповнення провізних документів
посадовими особами замовника,
вантажоотримувача та митних органів. У
випадку перевищення нормативного
простою транспортних засобів,
оговореного в пункті 3.1.3. замовник
оплачує перевізнику штраф у розмірі: -
при перевезенні по території України
за кожну добу простою, що почалась, - 150,00
грн. з урахуванням ПДВ; - при
міжнародних перевезеннях за кожну добу
простою, що почалась, 100,00 EUR за курсом
НБУ з обліком ПДВ (при перевезені по
території Європи), 500,00 грн. з урахування
ПДВ (при перевезенні по території
держав СНГ); якщо інше не передбачено в
заявці та якщо не підтвердиться, що
простій мав місце з вини перевізника.

В п. 2.1.6. договору сторони погодили, що
замовник зобов'язаний відшкодувати
перевізнику всі додаткові витрати
(штрафні санкції, перевищення вагових,
габаритних параметрів та інших
властивостей вантажу, що не оговорені у
заявці, проходження екологічного,
санітарного контролю та інше)
підтверджені документально.

На виконання умов договору,
замовником подано заявки №8, №9 від
17.01.2013р., №11 від 18.01.2013р., №16 від 19.01.2013р.
на транспортування та експедирування
вантажів, якими погоджено обсяг послуг
та їх вартість з перевезення вантажу у
сполученні м.Павлоград (Україна) - м.
Пєнза (Росія) та заявку №10 від 18.01.2013р. -
у сполученні м.Павлоград (Україна) - м.
Рязань (Росія).

Позивачем виконано перевезення
за вищевказаними заявками, що
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними СМR
№169641, №169632, №169647, №169637, №169632. У зв'язку
з чим позивачем відповідачу виписано
рахунки на оплату за транспортні
послуги на загальну суму 72 000 грн. 00
коп.: №9 від 30.01.2013р. на суму 14 000 грн.
00 коп.; №10 від 30.01.2013р. на суму 14 500 грн. 00
коп.; №20 від 06.02.2013р. на суму 14 500 грн. 00
коп.; №21 від 06.02.2013р. на суму 14 500 грн. 00
коп.; №22 від 06.02.2013р. на суму 14 500 грн. 00
коп.

Як свідчать матеріали справи, по
кожному перевезенню позивачем
виписано подорожні листи: №884096 від
18.01.2013р. ( заявка №8 від 17.01.2013р.), №884093
від 21.01.2013р. (заявка №9 від 17.01.2013р.), №884100
від 21.01.2013р.( заявка №10 від 18.01.2013р.),
№026451 від 19.01.2013р. (заявка №11 від
18.01.2013р.), №602068 від 19.01.2013р. ( заявка №16
від 19.01.2013р.).

Виставлені рахунки відповідачем
сплачено у повному обсязі, що
підтверджується банківськими
виписками та не спростовується
сторонами.

Позивачем складено акти здачі -
приймання робіт (надання послуг) на
загальну суму 24 000 грн. 00 коп.: №8 від
31.01.2013р. на суму 4 500 грн. 00 коп. за
простій автомобіля та додаткові
витрати; №9 від 31.01.2013р. на суму 1 500 грн.
00 коп. за простій автомобіля; №13 від
06.02.2013р. на суму 6 000 грн. 00 коп. за
простій автомобіля; №14 від 06.02.2013р. на
суму 6 000 грн. 00 коп. та №15 від 06.02.2013р. на
суму 6 000 грн. 00 коп., та рахунки №16 від
31.01.2013р. на суму 4 500 грн. 00 коп.; №17 від
31.01.2013р. на суму 1 500 грн. 00 коп., №13 від
06.02.2013р. на суму 6 000 грн. 00 коп., №23 від
06.02.2013р. на суму 6 000 грн. 00 коп.; №24 від
06.02.2013р. на суму 6 000 грн. 00 коп.; №25 від
06.02.2013р. на суму 6000 грн. 00 коп.

Зазначені акти відповідачем не
підписано.

Позивач вважає, що заборгованість в
розмірі 24 000 грн. 00 коп. виникла у зв'язку
з простоєм транспорту з причин
неправильного зазначення в митних
документах ваги вантажу, а також
додатковими витратами, понесеними
позивачем у зв'язку з здійсненням
страхування та придбанням другого
екземпляру книжки МДП. Як на докази
понесення додаткових витрат під час
перевезення, позивач посилається на
акти надання послуг №АсМ00094577 за період
з 28.12.2012р. та №000001747 за період з 01.12.2012р.
по 31.12.2012р.

Відповідно до ст. ст. 33,34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідачем зобов'язання за
договором від 17.01.2013р. №17/01/13 виконано,
виставлені рахунки на оплату за
транспортні послуги сплачено в повному
обсязі.

Як вірно було зазначено господарським
судом, договором обов'язок перевіряти
вагу вантажу покладено на перевізника,
матеріали справи не містять доказів в
підтвердження будь-яких повідомлень
про обставини, що перешкоджали
своєчасній доставці вантажу, того, не
містять відміток про простій
транспортних засобів і подорожні листи
від 18.01.2013р. №884093 та №884096, від 19.02.2013р.
№026451 та №602068, від 21.01.2013р. №884100.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності доказів понесення
позивачем додаткових витрат, оскільки
договір на надання
товарно-експедиційних послуг укладено
сторонами лише 17.01.2013р., перевезення
здійснювалось у січні-лютому 2013р., акти
ж про надання послуг, на які
посилається позивач, складено за
період 2012 року.

Доводи скаржника стосовно того, що
судом першої інстанції було порушено
його право на зменшення позовних вимог,
суд вважає необґрунтованими та
безпідставними, з огляду на наступне.

Із змісту поданої позивачем заяви про
зменшення позовних вимог вбачається,
що фактично це є заява про зміну
предмету позову, оскільки відбулася
зміна вимог, з якими позивач звернувся
до суду. Відповідно до положень ст..22
Господарського процесуального кодексу
України, право позивача на зменшення
позовних вимог може бути реалізоване
до початку розгляду господарським
судом справи по суті. Вищевказана
заява позивача була подана 20.09.2013р.,
тобто вже під час розгляду справи по
суті.

Враховуючи вищевикладене, доводи
апеляційної скарги не приймаються до
уваги, оскільки спростовуються
матеріалами справи та не впливають на
вирішення справи по суті.

На підставі зазначеного, колегія
суддів приходить висновку про
правомірність винесення оскарженого
рішення, а вимоги, зазначені в
апеляційній скарзі колегія суддів
вважає необґрунтованими та такими, що
не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 101-106 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Торгівельно-промислова група
„Вершина", м. Дніпропетровськ
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 02.10.2013р.
у справі №904/5423/13-г залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.01.2014
року

Головуючий суддя
О.В. Чус

Суддя
Е.В. Орєшкіна

Суддя
Л.П. Широбокова