ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 915/861/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф.,
Сибіги О.М.перевіривши матеріали
касаційної скаргидержавного
підприємства "Одеська залізниця"на
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24.10.2013у
справігосподарського суду
Миколаївської областіза
позовомдержавного підприємства
"Одеська залізниця"допублічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" АСК "Укррічфлот" в
особі філії ПАТ "Судноплавна компанія
"Укррічфлот""Миколаївський річковий
порт"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет
спорутовариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Нібулон"простягнення 79 082, 60 грн. в
судовому засіданні взяли участь
представники:від позивача:Ніколащенко
С.О. - дов. б/н від 03.01.2014;від
відповідача:Гордієнко Л.М. - дов. №01-02/309
від 23.12.2013;від третьої особи:Слободяник
О.П. - дов. №365 від 28.12.2011;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 16.07.2013 господарського суду
Миколаївської області (суддя Семенов
А.К.) в позові відмовлено повністю.

Постановою від 24.10.2013 Одеського
апеляційного господарського суду
(судді: Ярош А.І. - головуючий, Журавльов
О.О., Савицький Я.Ф.) рішення від 16.07.2013
господарського суду Одеської області
залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що акт
про затримку вагонів №16 від 31.12.2012
форми ГУ-23а не є належним доказом для
матеріальної відповідальності
відповідача.

Не погоджуючись з постановою
апеляційної інстанції державне
підприємство "Одеська залізниця"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою і
просить її скасувати, посилаючись на
те, що судами порушені норми
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст.ст. 31, 119 Статуту залізниць
України; п.п. 8, 9, 12 Правил користування
вагонами і контейнерами, ст.ст. 107, 109-111
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваного судового акта, знаходить
необхідним у задоволенні касаційної
скарги відмовити.

Господарськими судами встановлено, що
03.01.2012 ДП "Миколаївський річковий порт"
та ТОВ "Сільськогосподарське
підприємство "Нібулон" підписали
договір № РП-НБ-р-2 на виконання
навантажувально-розвантажувальних
робіт зернових культур.

Відповідно п.2.1.5 вищевказаного
договору сторони встановили, що у всіх
випадках допущеного простою вагонів,
які прибули із вантажем понад добової
норми вивантаження, згідно п.2.1.3 даного
договору, без погодження з портом, а
також в очікувані звільнення
складської території (баржі), чи
підходу судна, які прибули без
відповідного погодження порту,
складати акти загальної форми. Всі
платежі і штрафи, які виникнуть із
даної ситуації, компенсує
вантажовласник.

24.08.2012 ДП "Одеська залізниця" та ПАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ" уклали договір
№ДН-4/100 "Про експлуатацію залізничної
під'їзної колії ПАТ "Київ-Дніпровське
МППЗТ" дільниця №3 Миколаївського
виробничого району Ольшанської філії,
який регулює відносини щодо подачі і
забирання вагонів.

Пунктами 5 та 6 даного договору сторони
передбачили, що повідомлення про
подачу вагонів передаються: по
телефону за 2 години до подачі вагонів
на колії сортувального парку, колії 11
або 15, 16 відправного парку станції
Миколаїв-Вантажний.

Відповідно до п. 11 вищезазначеного
договору максимальна переробна
спроможність вантажних пунктів з
урахуванням часу на технологічні
операції по вивантаженню: на колії 8 -
зерно 32 ваг/добу (одночасна подача 8
ваг., одночасне вивантаження 1 ваг. за 0,7
год.); колія 3а, 4а - зернові 20 ваг/добу
(одночасна подача 8 ваг, одночасне
вивантаження 2 ваг. за 0,7 год.).

Час перебування вагонів на під'їзній
колії обчислюється з моменту
закінчення передавальних операцій при
передачі вагонів позивачем ПАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ" до моменту
закінчення цих операцій при
поверненні, позивачу. У разі затримки
вагонів на станції з причин, які
залежать від ПАТ "Київ-Дніпровське
МППЗТ" або його контрагентів
складається акт загальної форми. В акті
вказується час початку та закінчення
затримки вагонів і їх номери. Загальний
час, за який вноситься плата за
користування вагонами, включає час
затримки з вини ПАТ "Київ-Дніпровське
МППЗТ" або його контрагентів та час
перебування вагонів у безпосередньому
розпорядженні.

За наказом № 117 від 31.12.2012 о 15 год. 59 хв.
вагони з вантажем зерна кукурудзи у
складі потягу №1605 індекс 3232-21-4153
затримані на ст.Горохівка Одеської
залізниці та складено акт про затримку
вагонів №16 від 31.12.2012.

Підставою для затримання стало
неприйняття вантажу вантажовласником -
Філією ПАТ "Судноплавна компанія
"Укррічфлот" "Миколаївський річковий
порт", з причини зайнятості фронтів
вивантаження та відсутністю технічної
можливості накопичення вагонів на
станції Миколаїв-Вантажний (перевалка)
- (експорт) (річковий).

Повідомлення про затримку вагонів
станцією призначення вручено
вантажоодержувачу 31.12.2012 о 18 год. 20 хв. в
порядку і строки, визначені п.10 Правил
користування вагонами та контейнерами,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999 за № 113 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 15.03.1999 за № 165/3458..

ДП "Одеська залізниця" нараховано
відповідачу плату за зберігання
вантажу з урахуванням часу затримки
вагонів на станції Горохівка Одеської
залізниці на підставі відомостей плати
за користування вагонами №24010001, згідно
накопичувальної картки №25010167 в сумі
79080,60 грн., яку відповідач сплатив
частково, у сумі 2494, 70 грн.

За ст. 908 Цивільного кодексу України,
яка кореспондується зі ст. 307
Господарського кодексу України,
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Статтями 46, 47 Статуту залізниць України
передбачено, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти зі станції вантаж,
що надійшов на його адресу. Терміни
вивезення і порядок зберігання
вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на
станції безкоштовно протягом доби. Цей
термін обчислюється з 24-ої години дати
вивантаження вантажу (контейнера)
засобами залізниці або з 24-ої години
дати подачі вагонів під вивантаження
засобами одержувача. За зберігання
вантажу на станції понад зазначений
термін справляється плата, встановлена
тарифом.

У разі прибуття вантажу на адресу
одержувача, поставка якого йому не
передбачена планом (договором,
контрактом, замовленням, нарядом та
ін.), останній зобов'язаний прийняти
такий вантаж від станції на
відповідальне зберігання.

Відповідно ст. 119 Статуту залізниць
України за користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами.
Зазначена плата вноситься також за час
затримки вагонів на станціях
призначення і на підходах до них в
очікуванні подання їх під
вивантаження, перевантаження з причин,
що залежать від вантажоодержувача,
власника залізничної під'їзної колії,
порту, підприємства. За час затримки на
коліях залізниці вагонів, що належать
підприємствам чи орендовані ними,
стягується 50 відсотків зазначених
розмірів плати.

Статтею 129 Статуту залізниць України
встановлено, що обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Пунктами 6, 8 Правил користування
вагонами і контейнерами передбачено,
що час користування обчислюється
окремо для кожного вагона і контейнера
за його номером. Номерному обліку часу
користування підлягають усі вагони і
контейнери, подані під вантажні
операції на місцях загального
користування, а на місцях незагального
користування - вагони і контейнери
парку залізниць України й інших держав,
передані на під'їзні колії або
орендовані ділянки колій. Усі
завантажені вагони, а також порожні
вагони, які належать підприємствам,
організаціям, портам, установам і
громадянам, та орендовані ними, що
знаходяться на станціях і на підходах
до них в очікуванні подавання під
вантажні або інші операції з причин,
які залежать від вантажовласника, є
такими, що перебувають у користуванні
вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з
причин, які залежать від
вантажовласника, складається акт
загальної форми, який підписується
представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери.

Відповідно п.п. 9, 10, 13 вищевказаних
Правил користування вагонами і
контейнерами, про затримку вагонів і
контейнерів з вини вантажовласника на
підходах до станції призначення
залізниця видає наказ. Наказ
підписується посадовою особою,
визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів
здійснюється станцією, на якій вони
простоюють, на підставі акта про
затримку вагонів, що складається
станцією. Усі дані, вказані в цьому
акті, передаються станцією у
"Повідомленні про затримку вагонів" до
інформаційно-обчислювального центру
залізниці та на станцію призначення.
Акт про затримку вагонів складається у
трьох екземплярах - один залишається на
станції затримки і два додаються до
перевізних документів. Станція
призначення інформує вантажовласника
про затримку вагонів з його вини,
передаючи йому копію Повідомлення про
затримку вагонів не пізніше двох годин
після його отримання (телефонограмою,
телеграфом, поштовим зв'язком, через
посильних, факсом або іншим способом,
установленим начальником станції за
погодженням з вантажовласником).

Плата за користування стягується з
вантажовласника також у разі затримки
вагонів (контейнерів) під час
перевезення в усіх випадках, крім тих,
які залежать від залізниці.

Господарські суди встановили, що акт
загальної форми №370 від 31.12.2012,
складений станцією призначення
Миколаїв-Вантажний, який наданий
Одеською залізницею, не є доказом
покладення відповідальності на
відповідача, оскільки він складений
відносно інших вагонів, ніж ті, які
вказані в наказі №117 від 31.12.2012.

Отже, господарські суди обґрунтовано
дійшли висновку, що позивачем не
доведена вина відповідача в простої
вагонів з 31.12.2012 та відсутні підстави
для стягнення з відповідача плати за
зберігання вантажу в сумі 79082,60 грн.

Відповідно ст. 111-7 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі вже
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє рішення місцевого
господарського суду чи постанови
апеляційного суду виключно на предмет
правильності застосування згаданими
судами норм матеріального чи
процесуального права, тобто в межах
юридичної оцінки фактичних обставин
справи; касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що Одеським апеляційним
господарським судом дана правильна
юридична оцінка обставинам справи,
тому постанова суду відповідає чинному
законодавству України та обставинам
справи і підстав для її скасування
немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову від 24.10.2013 Одеського
апеляційного господарського суду зі
справи № 915/861/13 залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга