ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року Справа №
904/7326/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Дмитренко А.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від відповідача: Лихина М.М.,
представник, довіреність № 147-Д від
30.12.13;

представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений
належним чином.

розглянувши апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" та публічного
акціонерного товариства "Криворіжгаз"
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2013
року у справі № 904/7326/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг

про стягнення 95343 грн. 61 коп.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2013
року (суддя Петрова В.І.) з публічного
акціонерного товариства "Криворіжгаз"
на користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" стягнуто
36002 грн. 26 коп. пені, 14400 грн. 90 коп.
річних, 8938 грн. 19 коп. інфляційних та 1906
грн. 87 коп. судового збору. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати в частині
зменшення пені, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду
публічне акціонерне товариство
"Криворіжгаз" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить це рішення
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Відзиви на апеляційні скарги сторонами
не надані.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального і
процесуального права, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
публічного акціонерного товариства
"Криворіжгаз" підлягає задоволенню, а
рішення господарського суду
скасуванню з наступних підстав.

25.09.2012 року між публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
і публічним акціонерним товариством
"Криворіжгаз" (покупець) було укладено
договір на купівлю-продаж природного
газу №17/12-ВТВ, відповідно до пункту 1.1
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ, а покупець
зобовязується прийняти та оплатити газ
на умовах цього договору.

За п.2.1 договору продавець передає
покупцеві у період з 01.09.2012 року по
31.12.2012 року газ обсягом до 7 750 тис.куб.м.

За п.5.1 договору ціна на газ
установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб.м. газу на момент
укладення цього договору становить 3509
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки
до затвердженого тарифу на природний
газ - 2 %;

- податок на додану вартість за
ставкою - 20%.

До ціни газу додається тариф на
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами - 205,9
грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 247
грн. 08 коп.

До сплати ціна за 1000 куб.м. газу - 3785 грн.
08 коп., крім того ПДВ - 20% - 757 грн. 02 коп.,
всього з ПДВ - 4542 грн. 10 коп. (п.5.2.
договору).

У відповідності з п. 5.4 загальна сума
вартості природного газу за цим
договором складається із сум вартості
місячних поставок газу та складає -
29334370 грн., крім того ПДВ 20% - 5866874 грн,
усього з ПДВ - 35201244 грн.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п.3.6. договору).

Пунктом 3.7. договору передбачено, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати підписані та
скріплені печаткою покупця продавцеві
два примірники акта приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві один примірник
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання договору купівлі-продажу
природного газу продавець з вересня по
жовтень 2012 року поставив відповідачу
природний газ на загальну суму 6 900 338
грн. 64 коп., що підтверджується актами
прийому - передачі природного газу від
30.09.2012 року на суму 211966 грн., від 31.10.2012
року на суму 6688372 грн. грн. 64 коп. (а.с.14-15).

Згідно п.6.1. договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця поставки з урахуванням положень
п.6.2. договору.

За п.6.2. договору остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 20-го числа наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач свої грошові зобов'язання
за договором купівлі-продажу
природного газу виконав у повному
обсязі, однак несвоєчасно, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 21.11.2012 року №201 на суму
121 522 грн. 85 коп., від 21.11.2012 року №200 на
суму 2 109 741 грн. 03 коп., від 27.12.2012
року №2727 на суму 2000000 грн., від 28.12.2012
року №2791 на суму 2 469 096 грн. 69 коп., від
22.10.2012 року №198 на суму 199 978 грн. 07коп.
(а.с.50-54).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського
кодексу України унормовано, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
унормовано, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат та 3 % річних,
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в частині стягнення 14400 грн. 90
коп. річних та 8938 грн. 19 коп.
інфляційних втрат.

Посилання відповідача на невірно
визначений період нарахування 3 %
річних безпідставне враховуючи
наступне.

Переказ коштів - рух певної суми коштів
з метою її зарахування на рахунок
отримувача або видачі йому у
готівковій формі (п. 1.24 ст. 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні").

Платіжне доручення - розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30 ст.
1 Закону України "Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні").

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" переказ вважається завершеним
з моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі.

Виконання грошових зобов'язань за
договором від 25.09.2012 року №17/12-ВТВ
здійснено відповідачем з порушенням
строків оплати, визначених п. 6.2
договору купівлі-продажу, що
підтверджується платіжними
дорученнями, наявними у матеріалах
справи.

Періоди нарахування 3 % річних
визначені позивачем з моменту
порушення виконання грошового
зобов'язання по дату зарахування
коштів на рахунок публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
що відповідає вищенаведеним нормам
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні".

У відповідності із ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України).

У відповідності з частиною 2 ст. 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов пунктів 6.1.,
6.2. договору він зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Нарахування позивачем пені з 21.10.2012
року по 28.12.2012 року в сумі 72004 грн. 51 коп.
за прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання
визнано господарським судом
правомірним та зменшено суму
нарахованої пені на 50%.

Відповідач вважає стягнення судом
першої інстанції штрафних санкцій
неправомірним, оскільки публічне
акціонерне товариство "Криворіжгаз"
перебуває в процесі банкрутства і
господарським судом введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів.

Крім того публічне акціонерне
товариство "Криворіжгаз" в апеляційній
скарзі зазначає, що судом першої
інстанції не наведено підстав для
відхилення доказів відповідача,
наданих на підтвердження
вищезазначених доводів, та не взято до
уваги пояснень, наведених у відзиві на
позовну заяву.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
стягнення з відповідача пені з огляду
на наступне.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 08.01.2013 по
справі № 38/904/208/2013 було порушено
провадження у справі про банкрутство
публічного акціонерного товариства
"Криворіжгаз" та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, починаючи з 08.01.2013 року та
по даний час публічне акціонерне
товариство "Криворіжгаз" перебуває у
процедурі банкрутства.

Відповідно до положень статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин) мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію;

Разом із тим, Закон визначає, що
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Частиною четвертою статті 12 цього
Закону встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
ненараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство.

Аналогічну правову позицію про те, що
протягом здійснення провадження у
справі про банкрутство встановлюється
заборона на нарахування боржнику, щодо
якого порушено справу про банкрутство
та введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів, неустойки (штрафу,
пені), а також інших санкцій за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань викладено у
постановах Верховного Суду України від
12.03.2013 року № 29/5005/16170/2011 та від 01.10.2013
року № 28/5005/3240/2012.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов неправильного висновку про
обґрунтованість стягнення пені за
неналежне виконання грошових
зобов'язань під час дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням викладеного, судовою
колегією відхиляються доводи
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", наведені в
апеляційній скарзі.

За таких обставин рішення підлягає
частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Криворіжгаз"
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.10.2013
року у справі № 904/7326/13 скасувати
частково, виклавши його резолютивну
частину в наступній редакції:

"Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг
на користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
14400 грн. 90 коп. річних, 8 938 грн. 19
коп. інфляційних втрат та 466 грн. 76 коп.
судового збору, видавши наказ.

В решті позову відмовити".

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ на
користь публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг
360 грн. 02 коп. судового збору за подання
апеляційної скарги, видавши наказ.

Виконання цієї постанови покласти на
господарський суд Дніпропетровської
області.

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений
27.01.14р.