номер провадження справи 30/111/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Запоріжжя, вул. Тюленіна, 21/ Шаумяна,4.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014
Справа № 908/3950/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача: Комунального
підприємства "Мелітопольський
асфальтобетонний завод"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області (72312, м.Мелітополь
Запорізької області, вул. О.Невського,
буд. 119)

про стягнення 78855,83 грн.,

Суддя Кагітіна
Л.П.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (адвокат), договір
про надання правової допомоги № б/н від
20.11.2013 р. (був присутній в судовому
засіданні 17.12.2013 р.);

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області 03.12.2013 р. звернулась Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною
заявою про стягнення з Комунального
підприємства "Мелітопольський
асфальтобетонний завод"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області 78144,61 грн.
заборгованості за договором поставки
№ 41 від 17.04.2013 р., з яких: 74397,25 грн. боргу,
2561,08 грн. пені та 1186,28 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст. 625
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України та на
умови укладеного сторонами договору.
Вказує, що 16.05.2013 р. на виконання
договору поставки № 41 від 17.04.2013 р.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(далі - ФОП ОСОБА_1) було поставлено
Комунальному підприємству
"Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської міської ради
Запорізької області (далі - КП
"Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської міської МР ЗО
товар на загальну суму 78028,20 грн. Однак,
свої зобов'язання щодо оплати
поставленого товару в строк,
визначений у договорі, відповідач
виконав частково в сумі 3090,95 грн.,
внаслідок чого, станом на час розгляду
справи в суді, сума основної
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 74397,25 грн. За
порушення строків виконання основного
зобов'язання відповідачу нараховано
2561,08 грн. пені та 1186,28 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 03.12.2013 р.
порушено провадження у справі № 908/3950/13,
присвоєно справі номер провадження №
30/111/13, розгляд якої призначено на 17.12.2013
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

Перед початком судового засідання
17.12.2013 р. представником позивача через
канцелярію суду було надано заяву про
збільшення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 3% річних.
Вказаною заявою відповідач просив суд
стягнути з відповідача 78260,79 грн., з
яких: 74397,25 грн. основного боргу, 2561,08
грн. пені та 1302,46 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 17.12.2013 р. у
зв'язку із неявкою у судове засідання
представника відповідача та
неподанням витребуваних доказів,
розгляд справи відкладено на 26.12.2013 р.
Також, судом задоволено заяву позивача
про збільшення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 3%
річних у зв'язку з збільшенням періоду
їх нарахування.

20.12.2013 р. на адресу господарського суду
Запорізької області від позивача
надійшла заява від 19.12.2013 р. про
збільшення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 3% річних.
Вказаною заявою відповідач просив суд
стягнути з відповідача 78315,83 грн., з
яких: 74397,25 грн. основного боргу, 2561,08
грн. пені та 1357,50 грн. 3% річних. Крім
того, просив суд стягнути з відповідача
витрати на послуги адвоката у розмірі
2100,00 грн. та 1720,50 грн. судового збору за
подання позовної заяви до суду.

Вказана заява розглянута судом та
задоволена в судовому засіданні 26.12.2013
р. Ухвалою суду від 26.12.2013 р. у зв'язку з
неявкою представника відповідача та
неподанням сторонами витребуваних
доказів, розгляд справи відкладено на
15.01.2014 р.

В судове засідання 15.01.2014 р. представник
позивача не з'явився, надав через
канцелярію суду заяву від 15.01.2014 р. про
уточнення позовних вимог, згідно якої
вказав на допущену в прохальній
частині позовної заяви арифметичну
помилку щодо зазначення суми основного
боргу. Даною заявою позивач просив суд
стягнути з відповідача 74937,25 грн.
основного боргу, 2561,08 грн. пені та 1367,35
грн. 3% річних.

Розглянувши заяву позивача та
дослідивши матеріали справи, суд
констатує наявність підстав для її
задоволення. Судом встановлено, що в
прохальній частині позовної заяви
позивачем дійсно допущено помилку щодо
зазначення суми основного боргу, а
саме: замість "74937,25 грн." позивачем
зазначено "74397,25 грн."

Вимоги щодо збільшення суми річних не
приймаються судом до уваги, оскільки
позивачем не дотримано вимог ст. 22 ГПК
України, а саме, не надано відповідного
розрахунку та доказів направлення
заяви від 15.01.2014 р. на адресу
відповідача.

Отже,судом розглядаються позовні
вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення з КП
"Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської МР ЗО 78855,83 грн.,
з яких: 74937,25 грн. основного боргу, 2561,08
грн. пені та 1357,50 грн. 3% річних.

Відповідач - КП "Мелітопольський
асфальтобетонний завод"
Мелітопольської міської МР ЗО - у жодне
судове засідання не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Поряд з цим, до початку судового
засідання 15.01.2014 р. від відповідача
через канцелярію суду надійшло
клопотання № 8 від 14.01.2014 р. про
відкладення розгляду справи на іншу
дату через необхідність підготовки
необхідного пакету документів.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи суд
дійшов висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 3.9.1., 3.9.2., 3.9.3.
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з наступними змінами
та доповненнями) особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. У випадку нез'явлення
представника відповідача за викликом
господарського суду останній має право
відкласти розгляд справи, вжити
заходів, передбачених п. 5 ст. 83 або ст. 90
ГПК України, чи прийняти рішення за
відсутності цього представника.

Як свідчать матеріали справи, ухвалу
господарського суду від 03.12.2013 р. про
порушення провадження у справі та
призначення судового засідання на
17.12.2013 р. було надіслано сторонам на
зазначені в позовній заяві та в
правовстановлювальних документах
адреси, відповідачу на адресу: 72312, м.
Мелітополь Запорізької області, вул.
О.Невського, буд. 119, що співпадає з
адресою місцезнаходження відповідача,
визначеній в інформації з ЄДР, що
відображається на офіційному веб-сайті
розпорядника ЄДР станом на 18.12.2013 р.

Ухвала суду від 03.12.2013 р. про порушення
провадження у справі та ухвала суду від
17.12.2013 р., що направлялись на адресу
відповідача, були повернуті
підприємством зв'язку на адресу суду у
зв'язку з закінченням строку
зберігання поштового відправлення.
Вказані копії ухвал та поштові
конверти долучені до матеріалів даної
справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77
ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Численними рішеннями Європейського
суду з прав людини у справах проти
України визнано порушення пункту 1
статті 6 "Право на справедливий суд"
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, що, зокрема,
полягало у тому, що національними
судами не забезпечено розгляд справи
заявника в "розумний строк" через
затримки у провадженні, в основному з
вини судів першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного, суд
визнав за можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду
розглянути спір за наявними у справі
матеріалами, у випадку, якщо відзив на
позов та витребувані судом документи
не надані.

В судовому засіданні 15.01.2014 р. справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами в межах строку,
передбаченого ст. 69 ГПК України, та
прийнято рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2013 року між ФОП ОСОБА_1
(постачальником, позивачем у справі) та
КП "Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської міської МР ЗО
(партнером, відповідачем у справі) було
укладено договір поставки № 41 (надалі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору,
постачальник зобов'язався поставляти
паливно-мастильні матеріали (ділі -
товар) згідно заявок партнера,
узгоджених з постачальником, а партнер
зобов'язався прийняти цей товар та
сплатити його вартість в порядку та у
строки, передбачені даним договором.

Факт узгодження виду, якості, ціни
конкретної партії товару, що
поставляється постачальником партнеру
обумовлюється та підтверджується
накладною та сертифікатом якості.
Оплата поставленого товару
здійснюється партнером шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 2 календарних днів з моменту
передачі товару партнеру (п. 3.1.
договору). Претензії щодо якості товару
можуть бути заявлені виключно в момент
прийому-передачі товару (п. 3.5.
договору).

Пунктом 5.2. договору сторони узгодили,
що при невиконанні або неналежному
виконанні зобов'язань, передбачених
договором, винна сторона сплачує іншій
стороні неустойку в розмірі облікової
ставки НБУ від суми узгодженої за
кількістю, видами та вартістю
продукції за кожен день прострочення
виконання зобов'язань.

Згідно п. 6.1. договору, договір ступає в
силу з моменту його підписання
сторонами і діє до 31 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.05.2013 р. позивач своєчасно поставив
відповідачу товар - масло И-20 у
кількості 6030,00 л. за видатковою
накладною № 39-0000019, на оплату якої був
пред'явлений рахунок-фактура від 14.05.2013
р. № 39-0019 на суму 78028,20 грн.

Товар було отримано відповідачем у
повному обсязі, будь-яких зауважень та
претензій щодо поставленого позивачем
товару відповідач не надав.

Як вбачається з пояснень представника
позивача та з долучених до матеріалів
справи доказів, оплата за поставлений
товар відповідачем була здійснена
частково у розмірі 3090,95 грн.

Решта боргу за поставлений товар в сумі
74937,25 грн. залишилась несплаченою.

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про
стягнення з КП "Мелітопольський
асфальтобетонний завод"
Мелітопольської МР ЗО 78855,83 грн. грн. за
договором поставки № 41 від 17.04.2013 р., з
яких: 74937,25 грн. основного боргу, 2561,08
грн. пені та 1357,50 грн. 3% річних є
предметом судового розгляду у даній
справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі виходячи
з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини. Аналогічні положення
містить ст. 174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), згідно з
якою господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Стаття 207 Цивільного кодексу України
закріплює, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцю), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. В даному випадку
ані законом, ані договором інше не
встановлено. Факт отримання товару за
наведеною накладною підтверджений
матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами склалися господарські
відносини, які породили взаємні
обов'язки: обов'язком позивача стало
передання відповідачу
товарно-матеріальних цінностей, а
обов'язком відповідача - прийняття
товарно-матеріальних цінностей і
оплата їх вартості.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193
Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно долученої до матеріалів справи
копії видаткової накладної № 39-0000019 від
16.05.2013 р., позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 78028,20 грн.
Накладна містить підпис уповноваженої
особи відповідача, яким був отриманий
товар. Повноваження представника
відповідача на отримання товару від
імені КП "Мелітопольський
асфальтобетонний завод"
Мелітопольської МР ЗО підтверджується
довіреністю № 136 від 14.05.2013 р.

Проте, відповідач у визначені
договором строки оплату отриманого
товару здійснив частково у розмірі 3090,95
грн. (що також підтвердив уповноважений
представник позивача в судовому
засіданні 17.12.2013 р. та вбачається з
двосторонньо підписаного акту звірки
взаємних розрахунків за період з 17.04.2013
р. по 31.10.2013 р.), внаслідок чого у нього
утворилася заборгованість за спірним
договором у розмірі 74937,25 грн.

Крім того, з метою досудового
врегулювання спору 25.11.2013 р.
відповідачу було надіслано претензію
за вих. № 1 від 25.11.2013 р на суму 74937,25 грн.

У відповідь на зазначену претензію,
позивач отримав від відповідача
відповідь від 26.11.2013 р., у якому останній
визнав заборгованість перед позивачем
в сумі 74937,25 грн., а також, зазначав про
здійснення повного розрахунку
найближчим часом.

Проте свої зобов'язання на суму 74937,25
грн. відповідач не виконав. Таким чином,
претензія на суму 74937,25 грн. залишена
відповідачем без виконання, внаслідок
чого позивач був змушений звернутися
до суду для захисту свого права.

Відповідач без поважних причин не
скористався правом на захист своїх
інтересів, доказів належного виконання
умов договору суду не надав.

Також, в матеріалах справи міститься
акт звірки взаємних розрахунків,
здійснений сторонами за період з 17.04.2013
р. по 31.10.2013 р., підписаний відповідачем
та скріплений його печаткою, згідно
якого залишок боргу КП
"Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської МР ЗО за
договором поставки № 41 від 17.04.2013 року
становить саме 74937,25 грн. Отже,
відповідач фактично підтвердив
наявність боргу перед ФОП ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача основного боргу за
поставлений товар в сумі 74937,25 грн.
заявлені обґрунтовано та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення
основного боргу, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача 2561,08
грн. пені та 1357,50 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625 ЦК
України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 5.2. договору сторони узгодили,
що при невиконанні або неналежному
виконанні зобов'язань, передбачених
договором, винна сторона сплачує іншій
стороні неустойку в розмірі облікової
ставки НБУ від суми узгодженої за
кількістю, видами та вартістю
продукції за кожен день прострочення
виконання зобов'язань.

З огляду на викладене вище, враховуючи
встановлений факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
нього пені та 3% річних заявлені
позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені та 3% річних за
допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
"Законодавство", суд вважає, що вимоги
про їх стягнення підлягають
задоволенню в заявленій сумі.

За таких обставин, з відповідача на
користь позивача слід стягнути суму
2561,08 грн. пені та 1357,50 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем повністю доведено
правомірність заявлених позовних
вимог, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір виник
внаслідок його неправильних дій.

У відповідності до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач звертається з вимогою про
стягнення 2100,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з державного мита,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов`язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, статтею 44 ГПК України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката,
то суд вважає, що в контексті цієї
норми, судові витрати за участь
адвоката при розгляді справи
підлягають оплаті лише у тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами, а також у тому
випадку, коли відповідні послуги
надавались адвокатом стосовно
конкретного боржника та повноваження
адвоката підтвердженні відповідними
документами.

У відповідності до роз'яснень президії
Вищого господарського суду України від
31.05.2002р. № 04-5/609 вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування названих витрат, крім
державного мита, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.

Як вбачається з матеріалів справи, в
підтвердження отриманих послуг
позивач посилається на договір про
надання правової допомоги № б/н від
20.11.2013 р. та на додаткову угоду від 02.12.2013
р. до вказаного договору. Пунктом 1.2. (б)
договору узгоджено, що адвокат
представляє у встановленому порядку
інтереси замовника у судових
засіданнях в господарському суді
Запорізької області по справі за
позовом ФОП ОСОБА_1 до КП
"Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської МР ЗО про
стягнення боргу за договором поставки
№ 41 від 17.04.2013 р., пені та 3% річних.
Згідно п. 3.1. договору, замовник
здійснює оплату за цим договором в
безготівковому або готівковому
порядку.

Як вбачається з пояснень
уповноваженого представника позивача,
розрахунки були здійснені у
готівковому порядку, про що складено
Акт про виплату адвокату гонорару
(винагороди) від 18.12.2013 р. Згідно
вказаного Акту замовник (позивач у
справі) передав, а адвокат отримав 2100,00
грн. в якості оплати адвокатських
послуг. Вказане є підтвердженням
понесення позивачем витрат на оплату
послуг адвоката у розмірі 2100,00 грн.

Враховуючи той факт, що заявлені
позовні вимоги задоволенні в повному
обсязі, то і витрати на послуги
адвоката, у відповідності до ст. 49 ГПК
України, підлягають задоволенню в
повному обсязі у розмірі 2100,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Мелітопольський асфальтобетонний
завод" Мелітопольської міської ради
Запорізької області (72312, м.Мелітополь
Запорізької області, вул. О.Невського,
буд. 119; ; р/р № 891 в
АТ "Укрексімбанк", МФО 313979) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2
в ВАТ "Банк Кіпру", МФО 320940) 74937 (сімдесят
чотири тисячі дев'ятсот тридцять сім)
грн. 25 коп. основного боргу, 2561 (дві
тисячі п'ятсот шістдесят одну) грн. 08
коп. пені, 1357 (одну тисячу триста
п'ятдесят сім) грн. 50 коп. 3% річних, 1720
(одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп.
судового збору та 2100 (дві тисячі сто)
грн. 00 коп. витрат на послуги
адвоката.Видати наказ.

Суддя
Л.П.
Кагітіна

Рішення господарського суду
набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання. Рішення оформлено у
повному обсязі та підписано згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 16.01.2014 р.