КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р. Справа№ 910/9768/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Гончарова С.А.

Чорної Л.В.

при секретарі: Гордовій Л.Г.

За участю представників:

від прокуратури - Греськів І.І.,
посвідчення №002668 від 05.09.2012;

від позивача - Кульчіцька О.М.,
представник за довіреністю №38-07/01 від
08.01.2014;

від відповідача - Гапон В.В.,
представник за довіреністю №265/243 від
15.07.2013;

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 28.10.2013

у справі №910/9768/13 (головуючий суддя
Васильченко Т.В., судді Грєхова
О.А., Сташків Р.Б.)

за позовом Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції в місті Києві

до Приватного акціонерного товариства
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона"

про стягнення 406477,35грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції в місті Києві (далі - позивач)
до Приватного акціонерного товариства
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона" (далі -
відповідач) про стягнення збитків,
завданих державі внаслідок порушення
вимог чинного природоохоронного
законодавства в сумі 406477,35грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
ході перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Приватним акціонерним товариством
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання імені Є.О.Патона"
державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища м.
Києва Бобою М.М. та Озірською О.В.
встановлено здійснення забору води без
наявності дозволу на спеціальне
водокористування з свердловини, що є
порушенням ст. ст. 44, 49, 110 Водного
кодексу України та спричинило державі
шкоду в сумі 406477,35грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 у справі №910/9768/13
позовні вимоги задоволенно. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
«Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона» на
користь Державного бюджету України та
міського бюджету міста Києва шкоду,
завдану державі внаслідок порушення
вимог природоохоронного законодавства
у розмірі 406477грн. 35коп. Крім того,
стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Дослідний завод
зварювального устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона» в
доход Державного бюджету України
8129грн. 55коп. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.10.2013 у справі №910/9768/13
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясовано обставини справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу у
справі №910/9768/13 передано на розгляд
судді Смірновій Л.Г.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
06.12.2013 для розгляду апеляційної скарги
Приватного акціонерного товариства
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона" у
справі №910/9768/13 сформовано колегію
суддів у складі: головуючої судді
Смірнової Л.Г., суддів Гончарова С.А. та
Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.12.2013
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Дослідний
завод зварювального устаткування
Інституту електрозварювання
ім.Є.О.Патона" прийнято до провадження,
розгляд справи призначено на 15.01.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2013 у зв'язку
з перебуванням судді ТищенкоО.В. у
відпустці, для розгляду справи
призначено колегію суддів у складі
головуючого судді Смірнової Л.Г.,
суддів Гончарова С.А. та Чорної Л.В.

Через відділ документального
забезпечення суду від відповідача
надійшло клопотання про долучення
засвідченої копії Дозволу на
спеціальне водокористування.

В судове засідання з'явились
представники прокуратури, позивача та
відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, просив суд
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Представник прокуратури в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд апеляційну скаргу залишити
без задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Представник позивача заперечив проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу, також апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

22.01.2013 на підставі наказу Державної
екологічної інспекції у місті Києві
№146 від 17.01.2013, державними інспекторами
з охорони навколишнього природного
середовища м. Києва Бобою М.М. та
Озірською О.В., в присутності помічника
голови правління Дяченко В.І. та
майстра ЕМВ Зеленої С.С., проведена
позапланова перевірка дотримання
Приватним акціонерним товариством
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання імені Є.О.Патона"
вимог природоохоронного законодавства
в частині атмосферного повітря, водних
і земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами.

За результатами зазначеної перевірки
складено акт перевірки №09/87А від 22.01.2013,
яким встановлено, що у період з 24
березня 2012 року по 22 січня 2013 року
Приватне акціонерне товариство
"Дослідний завод зварювального
устаткування Інституту
електрозварювання імені Є.О.Патона"
здійснювало забір води з свердловини
без дозволу на спеціальне
водокористування, оскільки строк дії
дозволу, який було отримано
відповідачем 23.03.2009 закінчився 23.03.2012 та
продовжений відповідачем у
встановленому законом порядку не був,
що є порушенням вимог статей 44,49,110
Водного кодексу України (далі - ВК
України).

Зазначений акт підписаний помічником
голови правління Приватного
акціонерного товариства "Дослідний
завод зварювального устаткування
Інституту електрозварювання імені
Є.О.Патона" Дяченко В.І. без зауважень та
заперечень.

На підставі акта працівниками позивача
23.01.2013 складено протокол про
адміністративне правопорушення №0001450
та 24.01.2013 винесено постанову про
накладення на помічника голови
правління відповідача Дяченка Василя
Івановича адміністративного стягнення
у розмірі 204,00грн.

Крім того, за результатами перевірки
винесено припис №09/83п, яким
відповідача зобов'язано в термін до
28.02.2013 отримати дозвіл на спеціальне
водокористування та здійснено
розрахунок розміру збитків на підставі
Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України №389 від
20.07.2009, згідно якого розмір шкоди
складає 406477,35 грн.

Відповідач заподіяну шкоду в
добровільному порядку не відшкодував.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, акт перевірки від 22.01.2013,
протокол про адміністративне
правопорушення від 23.01.2013 та постанова
про накладення адміністративного
стягнення від 24.01.2013 є чинними, не
оскаржені та не скасовані.

З огляду на викладене, оскільки
відповідач допустив порушення вимог
природоохоронного законодавства, чим
завдав державі шкоди, заявник
звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на відсутність в його діях
вини, оскільки він вчасно звернувся для
отримання дозволу на спеціальне
водокористування до Управління
охорони навколишнього природного
середовища в місті Києві, проте новий
дозвіл у встановлений законодавством
строк для видачі таких дозволів
безпідставно виданий не був. Крім того,
відповідач наголошує на тому, що
рішення про припинення дії дозволу на
спеціальне водокористування, строк дії
якого закінчився 23.03.2012, в порядку
передбаченому статтею 56 ВК України,
відповідним компетентним органом не
приймалося.

Відповідно до частини 4 статтею 148
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) правовий режим
використання окремих видів природних
ресурсів (вод) встановлюється законами.

Частина 1 статті 149 ГК України
передбачає, що суб'єкти господарювання
використовують у господарській
діяльності природні ресурси в порядку
спеціального або загального
природокористування відповідно до
цього Кодексу та інших законів.

Статтею 1 ВК України передбачено, що
використання води - процес вилучення
води для використання у виробництві з
метою отримання продукції та для
господарсько-питних потреб населення,
а також без її вилучення для потреб
гідроенергетики, рибництва, водного,
повітряного транспорту та інших
потреб.

Забір води - це вилучення води з водного
об'єкта для використання за допомогою
технічних пристроїв або без них.

Згідно зі статтею 46 ВК України
водокористування може бути двох видів -
загальне та спеціальне.

Частина 1 статті 48 ВК України закріплює
поняття «спеціального
водокористування», що є забором води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використанням води та скиданням
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб
(частина 2 статті 48 ВК України).

Статтею 49 ВК України передбачено, що
спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу.

Видача дозволу на спеціальне
водокористування здійснюється за
клопотанням водокористувача з
обґрунтуванням потреби у воді,
погодженим з державними органами
водного господарства, - в разі
використання поверхневих вод,
державними органами геології - в разі
використання підземних вод та
державними органами охорони здоров'я -
в разі використання водних об'єктів,
віднесених до категорії лікувальних.

Порядок погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

У дозволі на спеціальне
водокористування встановлюються ліміт
забору води, ліміт використання води та
ліміт скидання забруднюючих речовин.

Спеціальне водокористування є платним.
Забір за спеціальне водокористування
справляється з метою стимулювання
раціонального використання і охорони
вод та відтворення водних ресурсів.

При цьому, здійснення спеціального
водокористування лише за наявності
дозволу віднесено законодавством до
обов'язків водокористувачів (пункт 9
частини 1 статті 44 ВК України).

Отже, як вбачається з вищевикладеного,
за відповідачем закріплений обов'язок
здійснення забору води з свердловини
лише на підставі дозволу, виданого
відповідними органами у встановленому
законодавством порядку.

Проте, відповідач в порушення
наведених норм, у період з 24.03.2012 по
22.01.2013 здійснив забір підземних вод без
дозволу на спеціальне
водокористування в обсязі 8287м.куб., що
підтверджено актом перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 22.01.2013. Докази
протилежного в матеріалах справи
відсутні.

Порушення водного законодавства тягне
за собою дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову або
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством України.
Відповідальність за порушення водного
законодавства несуть особи, винні у
недотриманні умов дозволу або
порушенні правил спеціального
водокористування (стаття 110 ВК України).

Стаття 111 ВК України передбачає, що
підприємства, установи, організації і
громадяни України, а також іноземні
юридичні та фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані ними внаслідок
порушень водного законодавства, в
розмірах і порядку, встановлених
законодавством України. Відшкодування
збитків, завданих внаслідок порушень
водного законодавства, не звільняє
винних від збору за спеціальне
водокористування, а також від
необхідності здійснення заходів щодо
ліквідації шкідливих наслідків.
Притягнення винних у порушенні водного
законодавства до відповідальності не
звільняє їх від обов'язку
відшкодування збитків, завданих ними
внаслідок порушення водного
законодавства.

Відповідно до статті 68 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» підприємства, установи,
організації та громадяни зобов'язані
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначено
статтею 1166 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Тобто, за
змістом даної правової норми,
підставою для виникнення
цивільно-правової відповідальності є
наявність шкоди, протиправна поведінка
(дія чи бездіяльність) заподіювача
шкоди, причинний зв'язок між ними та
наявність вини особи, яка заподіяла
шкоду.

Відповідно до пунктів 5, 6 Рекомендацій
Президії Вищого арбітражного суду
України №02-5/215 від 01.04.1994 «Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди»
підстави відповідальності за
заподіяння шкоди, передбачені статтями
1166 та 1187 ЦК України, застосовують і при
вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди, заподіяної
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Факт використання відповідачем водних
ресурсів за відсутності дозволу на
спеціальне водокористування в період з
24.03.2012 по 22.01.2013 підтверджується актом
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства №09/87А
від 22.01.2013, який є джерелом доказової
інформації.

При цьому, колегія суддів не приймає до
уваги доводи відповідача, що в його
діях відсутня вина, оскільки він двічі
звертався до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища міста Києва з заявами на
отримання дозволу, але йому було
необґрунтовано відмовлено у його
видачі.

Згідно з пунктом 4 Порядку погодження
та видачі дозволів на спеціальне
водокористування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№321 від 13.03.2002 (в редакції чинній на
момент звернення) дозволи видаються
органами, що зазначені в абзаці другому
пункту 2 цього Порядку, в місячний
термін з дня подання в установленому
порядку клопотання, а органами,
зазначеними в абзаці третьому цього
пункту, - в установлені ними терміни.
Клопотання водокористувачів
розглядаються у місячний термін. У разі
відмови у погодженні клопотання або у
видачі дозволу водокористувачу
надається відповідь з обґрунтуванням
причин відмови.

Як встановлено під час розгляду справи,
Державне управління охорони
навколишнього природного середовища
міста Києва в межах встановленого
законом строку та наявних у нього
повноважень розглянуло звернення
відповідача та листами №06-07/1151 від
17.02.2012 та №06-07/2174 від 27.03.2012 відмовило у
видачі дозволу з зазначенням підстав
такої відмови.

Статтею 10 Закону України "Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності" закріплено, що дії або
бездіяльність посадових осіб
дозвільних органів та державних
адміністраторів можуть бути оскаржені
до суду в порядку, встановленому
законом.

Тобто, протиправність чи незаконність
дій Державного управління охорони
навколишнього природного середовища
міста Києва або його посадових осіб
щодо зволікання у видачі нового
дозволу чи відмови у його видачі має
підтверджуватися відповідним судовим
рішенням, проте матеріали справи
доказів оскарження дій чи
бездіяльності даного органу не
містять.

При цьому, слід зауважити, що статтею 1
Закону України "Про дозвільну систему у
сфері господарської діяльності"
містить визначення "принципу мовчазної
згоди" згідно з яким суб'єкт -
господарювання набуває право на
провадження певних дій щодо здійснення
господарської діяльності або видів
господарської діяльності без
отримання відповідного документа
дозвільного характеру, за умови якщо
суб'єктом господарювання або
уповноваженою ним особою подано в
установленому порядку заяву та
документи в повному обсязі, але у
встановлений законом строк документ
дозвільного характеру або рішення про
відмову у його видачі не видано або не
направлено. Днем видачі документа
дозвільного характеру вважається
останній день строку розгляду заяви
дозвільним органом, передбаченого
законом.

Державне управління охорони
навколишнього природного середовища
міста Києва, листами №06-07/1151 від 17.02.2012
та №06-07/2174 від 27.03.2012, у встановленому п.4
вказаного вище Порядку строку
розглянуло заяви відповідача та
відмовило у видачі дозволу з підстав
відсутності повного пакету документів,
а відтак принцип "мовчазної згоди" в
даному випадку застосуванню не
підлягає.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Вищого господарського суду
України №10/5009/5734/11 від 12.03.2012.

Безпідставними судова колегія визнає і
посилання відповідача на те, що рішення
про припинення дії дозволу на
спеціальне водокористування, строк дії
якого закінчився 23.03.2012, в порядку
передбаченому статтею 56 ВК України
відповідним компетентним органом не
приймалося, оскільки закінчення строку
дії дозволу на спеціальне
водокористування за відсутності
рішення органу, що його видав, про
припинення права відповідача на
спеціальне водокористування не
позбавляє останнього можливості
продовжити строк спеціального
водокористування у встановленому
чинним законодавством порядку, чого
відповідач не зробив. У свою чергу, дії
відповідача з використання вод після
закінчення строку дії дозволу на
спеціальне водокористування, без його
продовження, вважаються самовільним
водокористуванням.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України №13/333-38/463-2012 від 29.04.2013, яка
залишена без змін постановою
Верховного Суду України від 03.09.2013.

З огляду на вищенаведене, враховуючи що
факт порушення відповідачем
природоохоронного законодавства у
вигляді забору води зі свердловини без
дозволу на спеціальне
водокористування підтверджується
матеріалами справи та відповідачем у
встановленому порядку не спростований,
суд першої інстнації дійшов вірного
висновку, що відповідач, повинен
відшкодувати завдану державі шкоду
внаслідок порушення водного
законодавства в повному обсязі.

Порядок визначення розмірів
відшкодування збитків, обумовлених
самовільним використанням водних
ресурсів при відсутності дозвільних
документів визначений у Методиці
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 389 від
20.07.2009 (далі - Методика).

Відповідно до приписів пункту 1.2
Методики вона встановлює порядок
визначення розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі: забруднення водних
об'єктів, у тому числі пов'язаного із
самовільними та аварійними скидами у
водний об'єкт забруднюючих речовин та
фізико-хімічних показників (далі -
забруднюючі речовини) із зворотними
водами або забруднюючих речовин у
чистому вигляді, у складі сировини,
продукції чи відходів, крім випадків
забруднення територіальних і
внутрішніх морських вод та виключної
морської економічної зони України із
суден, кораблів та інших плавучих
засобів; забруднення поверхневих та
підземних вод під впливом полігонів
(сміттєзвалищ) твердих побутових та
промислових відходів; самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)); забору, використання
води та скиду забруднюючих речовин із
зворотними водами з порушенням умов
водокористування, встановлених у
дозволі на спеціальне
водокористування.

Тобто, вказана норма встановлює
самостійні та окремі підстави для
відшкодування шкоди, заподіяної
державі внаслідок порушень
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, зокрема, внаслідок
самовільного використання водних
ресурсів без дозволу на спеціальне
водокористування.

Так, відповідно до пункту 9.1 Методики
розрахунок розміру відшкодування
збитків, обумовлених самовільним
використанням водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)), здійснюється за
формулою:

З сам = 100 х W х Тар

де W - об'єм води, що використана
самовільно без дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)), м3;

Тар - розмір, грн./100 м3, аналогічний
ставці збору за спеціальне
використання води, встановленої
статтею 325 Податкового кодексу України
на дату виявлення порушення.

При цьому, фактичний об'єм води, що
використана самовільно без дозвільних
документів (дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води), визначається на основі
даних: первинної документації,
статистичної звітності, ліміту забору
та використання води, індивідуальних
норм водоспоживання та водовідведення
або довідки суб'єкта господарювання за
підписом керівництва, завіреної
печаткою (пункт 9.2 Методики).

З матеріалів справи вбачається, що
фактичний об'єм води, що був
використаний самовільно без
дозвільних документів у період з 24.03.2012
по 22.01.2013 становить 8287м.куб. та
встановлений на підставі довідки
Приватного акціонерного товариства
"Дослідний завод зварювального
устаткування інституту
електрозварювання імені Є.О.Патона"
№265/55 від 11.02.2013, підписаної першим
заступником голови правління
Петренком В.В. та завіреної печаткою
підприємства, яка знаходиться в
матеріалах справи.

Ставка збору за спеціальне
використання води, встановлена статтею
325 Податкового кодексу України на дату
виявлення порушення складає 0,4905 грн.
за 1 куб.м.

З урахуванням зазначеного, розрахунок
шкоди проводиться наступним чином:

З сам = 100 хW хTap = 100 х 8287 м. куб. х 0,4905 грн. =
406477,35 грн.

Таким чином, позовні вимоги
розраховані вірно.

Згідно зі статтею 69 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" заподіяна шкода підлягає
компенсації в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 66
Конституції України, статті 69 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» кожен хто
заподіяв шкоду навколишньому
природному середовищу, повинен
відшкодувати шкоду у повному обсязі.

Оскільки відповідач добровільно не
сплатив розраховану майнову шкоду в
розмірі 406477,35грн., судова колегія
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 42 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" в Україні фінансування
заходів щодо охорони навколишнього
природного середовища здійснюється за
рахунок Державного бюджету України,
бюджету Автономної Республіки Крим та
місцевих бюджетів, коштів підприємств,
установ та організацій, фондів охорони
навколишнього природного середовища,
добровільних внесків та інших коштів.

За приписами п."г" ч.4, ч.6 ст. 47 вказаного
нормативно-правового акту державний
фонд охорони навколишнього природного
середовища утворюється за рахунок
частини грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища в результаті господарської
та іншої діяльності, згідно з чинним
законодавством. Кошти місцевих,
Автономної Республіки Крим і
Державного фондів охорони
навколишнього природного середовища
можуть використовуватись тільки для
цільового фінансування
природоохоронних та
ресурсозберігаючих заходів, в тому
числі наукових досліджень з цих питань,
ведення державного кадастру територій
та об'єктів природно-заповідного фонду,
а також заходів для зниження впливу
забруднення навколишнього природного
середовища на здоров'я населення.

Статтею 11 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" встановлено,
що джерелами формування спеціального
фонду Державного бюджету України на 2013
рік у частині доходів є надходження,
визначені частиною третьою статті 29
Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Бюджетного
кодексу України, джерелами формування
спеціального фонду Державного бюджету
України в частині доходів є, зокрема 30
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності.

Згідно пункту 7 частини 2 статті 69
Бюджетного кодексу України до
надходжень спеціального фонду
місцевих бюджетів належать, зокрема, 70
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності, в тому числі: до
сільських, селищних, міських бюджетів -
50 відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків.

Отже, враховуючи наведені вище норми
чинного законодавства, з відповідача
підлягає стягненню завдана ним шкода
навколишньому природному середовищу
до Державного бюджету України та
міського бюджету міста Києва у сумі
406477,35 грн.

Дані висновки узгоджуються з позицією
Вищого господарського суду, викладеною
у постанові від 04.04.2012 у справі №
35/5005/13150/2011.

Зокрема, в силу вимог статей 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Щодо наданого відповідачем через
відділ документального забезпечення
дозволу №УКР-700-Кіє на спеціальне
водокористування, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 101 ГПК України
додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Відповідачем всупереч зазначеної
норми жодним чином не обґрунтована
неможливість подання додаткових
доказів суду першої інстанції.

Крім того, дозвіл №УКР-700-Кіє на
спеціальне водокористування був
виданий 24.10.2013, термін його дії
встановлено з 24.10.2013 до 24.10.2016.
Відповідач здійснював забір води з
свердловини без дозволу на спеціальне
водокористування у період з 24.03.2012 по
22.01.2013, отже зазначений дозвіл жодним
чином не впливає на вірність рішення
суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для скасування рішення
Господарського суду міста Києва у
даній справі, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Приватного акціонерного
товариства "Дослідний завод
зварювального устаткування Інституту
електрозварювання ім.Є.О.Патона"
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Дослідний
завод зварювального устаткування
Інституту електрозварювання
ім.Є.О.Патона" на рішення
Господарського суду міста Києва від
28.10.2013 у справі №910/9768/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 28.10.2013 у справі №910/9768/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9768/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
Л.Г. Смірнова

Судді
С.А. Гончаров

Л.В. Чорна