ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
Справа № 5008/1417/2011

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Желіка М.Б.

Костів Т.С.

Розглянувши апеляційні скарги б/н б/д
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.
Березово Закарпатської області та
Прокуратури міста Ужгорода, від
31.10.13р.за вих. № 13

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 11.10.13р.

у справі № 5008/1417/2011

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, с. Березово, Хустського району

до відповідача Ужгородської міської
ради, м. Ужгород

за участю третьої особи 1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

за участю третьої особи 2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Закарпатського обласного українського
музично-драматичного театру,
м. Ужгород

за участю третьої особи 3, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Закарпатській
області

за участю Прокуратури міста Ужгорода,
м. Ужгород

про визнання нечинним рішення
Ужгородської міської ради від 27.01.2006р.
№803 та визнання незаконним та
скасування рішення Ужгородської
міської ради за №136 від 08.04.2011р.

за участю представників сторін:

від Прокуратури - Макогон Ю.І.
посвідчення № 020325;

від позивача - ОСОБА_5- представник,
ОСОБА_2

від відповідача- Козак Т.М.

від третьої особи-1,3 не з'явились;

від третьої особи-2 Васильченко Д.В.-
представник.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів», справу № 5008/1417/2011 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
11.11.13 у склад колегії для розгляду
апеляційної скарги у справі № 5008/1417/2011
Господарського суду Закарпатської
області введено суддів - Малех І.Б. та
Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.11.13
апеляційні скарги у справі № 5008/1417/2011
прийнято до провадження, справу
призначено до розгляду на 05.12.13.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
05.12.13 до складу судової колегії внесено
зміни: замість судді Гриців В.М. введено
суддю Желіка М.Б. з підстав, викладених
у розпорядженні.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 05.12.13 у зв'язку
із клопотанням позивача та відповідача
розгляд справи відкладено на 17.12.13.

Перед судовим засіданням 17.12.13
позивачем було подано клопотання про
зупинення провадження у справі. Судова
колегія, розглянувши подане
клопотання, не знайшла підстав для його
задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.12.13 до участі
у справі залучено Управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Закарпатській області в якості
третьої особи 3, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача та відкладено
розгляд справи на 16.01.14.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 11.10.13 р. у
справі № 5008/1417/2011
(суддя О.Ф. Ремецькі ) позов задоволено
частково, визнано незаконним та
скасовано пункт 11 рішення У сесії УІ
скликання Ужгородської міської ради
№136 від 08.04.2011р, в задоволенні решти
позовних вимог- відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
суду, СПД-ФО ОСОБА_2 та прокуратура
міста Ужгорода звернулись до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційними
скаргами, в якій СПД-ФО ОСОБА_2 просить
рішення Господарського суду
Закарпатської області від 11.10.13 р.
скасувати частково в частині рішення
про відмову у задоволенні позовної
вимоги про визнання нечинним рішення
Ужгородської міської Ради від 27.01.2006 р.
№ 803 та прийняти нове, яким позов
задоволити повністю. Прокуратура м.
Ужгорода в апеляційній скарзі від 31.10.13
р. за вих. № 13 просить суд апеляційної
інстанції скасувати рішення
господарського суду Закарпатської
області від 11.10.2013 р в частині
задоволення позову СПД-ФО ОСОБА_2 про
визнання незаконним та скасовання п.11
рішення V сесії VI скликання
Ужгородської міської ради від 08.04.11 р.
№136 та прийняти в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

При цьому, скаржник - прокуратура
м. Ужгорода зазначає про те, що, на його
думку, даний спір носить публічно -
правовий характер, а відтак не підлягає
розгляду у господарських судах.

Крім того, даний скаржник посилається
на те, що місцевий господарський суд,
зазначаючи про незаконність та
скасовуючи рішення Ужгородської
міської ради № 136 від 08.04.11, не зазначив
яким саме актам законодавства воно не
відповідає та яким чином порушує права
позивача,оскільки, на думку скаржника,
театр став належним користувачем
спірної земельної ділянки на підставі
рішення Виконкому Ужгородської
міської ради трудящих №96 від 06.03.67.

ФОП ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі
посилається на неправомірність
висновоку місцевого господарського
суду щодо неможливості визнання
рішення Ужгородської міської ради від
27.01.06 № 803 нечинним, з посиланням на те,
що таке рішення є актом одноразового
застосування та вичерпує свою дію
фактом застосування.

9 грудня 2013 року прокуратурою
м.Ужгорода подано заперечення на
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2, в якому
вказано на те, що рішення
Господарського суду Закарпатської
області в частині відмови у позові є
законним та обґрунтованим, а тому
просить залишити оскаржуване рішення в
цій частині без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

16 січня 2014 року позивачем подано відзив
на апеляційну скаргу прокуратури
м.Ужгорода, в якому він зазначає про
помилковість тверджень, які в ній
містяться, а тому просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення місцевого господарського суду
в частині оскарження прокуратурою
м.Ужгорода без змін.

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 15.01.14 до складу
судової колегії внесено зміни: замість
судді Малех І.Б. введено суддю Костів
Т.С. з підстав, викладених у
розпорядженні.

Присутніх представників
учасників судового процесу та
прокурора повідомлено про дану
обставину на початку судового
засідання. Відводу такому складу
судової колегії заявлено не було.

Присутні представники та
прокурор навели в судовому засіданні
свої доводи, міркування та заперечення.

Треті особи 1 та 3 участі
уповноважених представників у
судовому засіданні не забезпечили.
Оскільки, ухвалою суду від 17.12.13 їх
участь у судовому засіданні
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія вважає за можливе закінчити
розгляд апеляційних скарг за
відсутності представників третіх осіб
1 та 3.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99
ГПК України у судовому засіданні 16.01.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, заслухавши у судовому
засіданні пояснення прокурора та
присутніх представників, обговоривши
доводи апеляційних скарг, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення, з огляду на
наступне:

З матеріалів справи вбачається, що
Виконкомом Ужгородської міської ради
депутатів трудящих 06.03.67 прийнято
рішення № 96 «Про виділення земельної
ділянки для будівництва театру в
м.Ужгороді» (а.с.32). Відповідно до п.1
якого вирішено виділити земельну
ділянку площею 1,52 га в кварталі між
вул. Л.Толстого і Київською набережною
для будівництва театру. Проте,
землевпорядні документи, зокрема,
державний акт на право постійного
землекористування, виготовлені не
були.

У 1979 році відповідно до завдання
благоустрою та озеленення території
біля театру було передбачено
будівництво декоративно - бризкального
фонтану, який мав забезпечувати
кондиціювання повітря (а.с.56).

Із ситуаційного плану, що міститься в
матеріалах справи, вбачається (а.с.161),
що на виділеній ділянці було
побудовано театр (А) з боку вулиці Л.
Толстого, і на цій ділянці розташовано
споруда декоративно-бризкального
басейну (басейн (ІІ), який призначений
для охолодження води кондиціонерів
театру.

Власником Закарпатського обласного
українського музично-драматичний
театру є Закарпатська обласна рада на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 8 квітня 2004 року
серія САА №910058, виданого на підставі
рішення XI сесії XXI скликання
Закарпатської обласної ради народних
депутатів від 23.12.92 №448 (а.с.78).

27 січня 2006 року Ужгородською міською
радою було видано рішення № 803, яким
Закарпатському обласному державному
українському музичному драматичному
театру надався дозвіл на підготовку
матеріалів інвентаризації земельної
ділянки площею 1,52 га по вул. Л. Толстого,
12 для обслуговування будівлі театру
(а.с.44).

Відповідно до цього театр замовив в КП
"Бюро технічної інвентаризації м.
Ужгород" інвентаризаційну справу №8865.
Проте, інвентаризація не була
проведена, що не заперечується
представником третьої особи - 2.

Рішенням Ужгородської міської Ради №
1225 від 04.09.09 "Про землекористування по
вул. Толстого, 12" Закарпатському
обласному українському
музично-драматичному театру було
надано дозвіл на розроблення проекту
відведення земельної ділянки по вул.
Толстого, 12 в м. Ужгороді в межах
існуючої будівлі (а.с.24).

Рішенням V сесії VI скликання за № 136 від
08.04.11 було внесено зміни до рішення
Ужгородської міської Ради № 1225 від
04.09.09 в частині вилучення з цього
рішення слів "в межах існуючої будівлі"
(а.с.43).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, 16.07.09 Ужгородською міською
Радою було прийнято рішення № 1181 "Про
перелік земельних ділянок, які
підлягають продажу шляхом аукціону"
(а.с. 14), яким затверджено перелік
земельних ділянок, які підлягають
продажу у власність шляхом аукціону.
Зокрема, до даного переліку включено
земельну ділянку за адресою: м.Ужгород,
пров.Мостовий, поз.3 (а.с.14).

23 вересня 2009 року виконавчим комітетом
Ужгородської міської Ради прийнято
рішення № 266 "Про проведення аукціону з
продажу земельних ділянок
несільськогосподарського призначення"
(а.с.15), які зазначені в рішенні від 16.07.09
№1181.

На підставі наведених рішень
Ужгородської міської ради позивачем,
як суб'єктом підприємницької
діяльності, за результатами проведення
аукціону (земельних торгів), було
придбано земельну ділянку в м. Ужгороді
по провул. Мостовому, поз.3 площею 0,11 га,
про що було укладено договір
купівлі-продажу №100 від 07.06.10 (а.с. 16-17).
На право власності на земельну ділянку
позивачу було видано державний акт
серія ЯЛ №054223 (а.с.18).

Як встановлено місцевим господарським
судом, рішення Ужгородської міської
ради, на підставі яких позивач придбав
у власність земельну ділянку, та
договір купівлі-продажу №100 були
оскаржені Прокурором міста Ужгород в
інтересах Закарпатської обласної Ради
та Закарпатського обласного
музично-драматичного театру, в порядку
адміністративного судочинства. Проте,
станом на час розгляду даної
господарської справи в місцевому
господарському та Львівському
апеляційному господарському судах
рішення в адміністративній справі
№2а-2633/11 не прийнято.

Натомість, позивач звернувся до
Ужгородської міської ради з позовом
про визнання нечинним рішення
Ужгородської міської ради від 27.01.06 №803
та визнання незаконним та скасування
рішення Ужгородської міської ради за
№136 від 08.04.11, який, як зазначено вище,
був частково задоволений.

Оцінивши матеріали справи, судова
колегія зазначає наступне:

Частиною 5 ст. 16 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Відповідно до ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень. Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом. Рішення ради
приймається відкритим (у тому числі
поіменним) або таємним голосуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Органи місцевого самоврядування мають
право приймати рішення, вносити до них
зміни та скасовувати їх на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України, керуючись у своїй діяльності
ними та актами Президента України,
Кабінету Міністрів України.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина 10 статті 59 Закону).

Статтею 140 Конституції України
встановлено, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Згідно зі ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
рішення виконавчого комітету ради з
питань, віднесених до власної
компетенції виконавчих органів ради,
можуть бути скасовані відповідною
радою. Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку (ч. 9, 10
ст. 59 Закону).

Відповідно до рішення Конституційного
суду України № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009
від 16.04.09) органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Таким чином, стосовно скасування актів
органів місцевого самоврядування
Конституційним судом України
закріплено кілька правових позицій,
застосування яких, як випливає зі
змісту рішення КСУ, пов'язується з
юридичними ознаками акта органу
місцевого самоврядування та
підставами його скасування.

Так, за загальним правилом, органи
місцевого самоврядування мають право
приймати рішення, вносити до них зміни
та скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України,
керуючись у своїй діяльності ними та
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України. Орган місцевого
самоврядування вправі за власною
ініціативою або ініціативою інших
заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Разом з тим, у разі, якщо ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування і вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, то вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Як вбачається з оскарженого позивачем
рішення Ужгородської міської ради №803
від 27.01.06 ним було надано дозвіл
Закарпатському обласному державному
українському музично - драматичному
театру на підготовку матеріалів
інвентаризації. Тобто, зазначене
рішення було прийнято задовго до
проведення аукціону та укладення
договору купівлі - продажу земельної
ділянки від 06.07.10, а тому колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду стосовно того, що рішення органу
місцевого самоврядування №803 від 27.01.06
жодним чином не впливало і не
порушувало прав і законних інтересів
позивача, оскільки такі станом на
момент його прийняття не існували і
тому не могли бути порушені, а відтак
відсутні підстави для визнання його
нечинним та скасування внаслідок
позову ПП ОСОБА_2

Стосовно визнання недійсним рішення
Ужгородської міської ради №136 від 08.04.11,
судова колегія зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу на підставі договору купівлі -
продажу №100 від 07.06.10 та державного акта
належить право власності на земельну
ділянку 0,11 га що знаходиться в м.
Ужгород, пров. Мостовий, поз. 3,
кадастровий номер :01:001:0111. Як
зазначають відповідач і третя особа - 2,
вказана земельна ділянка є складовою
частиною земельної ділянки площею
1,52га, яка відповідно до рішенням
виконкому Ужгородської міської ради
від 06 березня 1967 року №96 була виділена
для будівництва театру в м. Ужгород,
вул. Л. Толстого в розмірі 1,52 га. Разом з
цим, як зазначено вище, право
землекористування за театром не
оформлено; відповідачем та третьою
особою - 2 не подано суду доказів, що
зазначеній земельній ділянці
присвоєно кадастровий номер і
визначені її координати і межі, тобто,
що у третьої особи - 2 виникли законні
підстави землекористування певною
земельною ділянкою та відповідно
захисту такого права, на що посилається
прокуратура.

Окрім цього, під час апеляційного
розгляду даного спору було
встановлено, що земельна ділянка за
адресою: м. Ужгород, пров. Мостовий,
поз.3, не накладається на земельну
ділянку, під якою розміщені два пожежні
резервуари ємкістю 250 куб. метрів кожен,
як і не суміщена зі спорудою
бризкального басейну, в тому числі і
системою розбризкувальних сопел,
оскільки її межа проходить по одній із
стінок (парапету) басейну, що
підтверджується наданою позивачем
схемою місця розташування земельної
ділянки, що придбана ним у власність, і
яка оглянута судом та учасниками
судового засідання. Зауважень до даних
цього документу подано не було.

Судом апеляційної інстанції також
встановлено, що даний басейн перебуває
в неробочому стані і не
використовується за призначенням - для
забезпечення системи кондиціювання
театру, що підтверджується висновками
проведеної експертизи. Одночасно, як
зазначено вище, судом встановлено, що
право позивача на земельну ділянку, яка
надана йому у власність, не порушує
право третіх осіб 1 та 2 на вільне
використання будівлі театру та її
приналежностей, щодо порушення якого
зазначає третя особа - 2.

Разом з цим, оскільки право власності
позивача на придбану ним земельну
ділянку площею 0,11 га виникло в червні
2010 року і оформлено державним актом
серії ЯЛ №054223, який зареєстрований
19.07.10, а оспорюване рішення було
прийнято 08.04.11, то воно порушує право
позивача. Відповідно до норм ст.ст. 386,393
ЦК України право власності, порушене
іншою особою, може бути захищено у
судовому порядку в тому числі і шляхом
визнання незаконним та скасування
правового акта органу місцевого
самоврядування.

Оскільки рішенням від 08.04.11 №136,
прийнятим відповідачем, надано дозвіл
третій особі - 2 на розроблення проекту
відведення земельної ділянки по
вул..Л.Толстого,12 і поза межами будівлі
театру, та без врахування наявного
права власності позивача на земельну
ділянку, то таке рішення порушує права
та інтереси позивача і суперечить ст. 41
Конституції України, ст. ст. 316,317,319,321 ЦК
України. Незазначення цих законодавчих
норм в оскаржуваному рішенні місцевого
господарського суду не є підставою для
його скасування, оскільки судове
рішення відповідає зазначеним нормам.

Щодо посилання скаржника (прокурора) на
те, що вказане рішення Ужгородської
міської ради є актом індивідуальної
дії, проте не було виконане, а відтак
підлягало зміни чи скасуванню саме
відповідачем, то суд зазначає наступне:

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про
досудове врегулювання спорів)
визначено, що положення ч. 2 ст. 124
Конституції України стосовно
поширення юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Обрання певного засобу правового
захисту, у тому числі і досудового
врегулювання спору, є правом, а не
обов'язком особи, яка добровільно,
виходячи з власних інтересів, його
використовує.

А відтак, колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, про те, що
звернення позивача до суду з позовом
про визнання нечинним та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування, яке є актом
індивідуальної дії, без попереднього
звернення до самого органу для
досудового врегулювання спору не
порушує норм чинного законодавства, а
тому має бути вирішено судом
відповідно до обраного позивачем
способу захисту.

Що стосується посилань скаржника
(прокурора) на те, що даний спір не
підвідомчий господарським судам,
колегія суддів зазначає що вони
спростовуються п.1.2.2 постанови Пленуму
ВГС України № 6 від 17.05.11 (зі змінами та
доповненнями) відповідно до якої
органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у
правовідносинах щодо розпорядження
земельними ділянками державної та
комунальної власності (наданні
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження,
державні органи або органи місцевого
самоврядування вступають з юридичними
та фізичними особами у цивільні та
господарські правовідносини. Отже, у
таких відносинах держава або
територіальні громади є рівними
учасниками земельних відносин з іншими
юридичними та фізичними особами, у тому
числі з суб'єктами підприємницької
діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 ГПК підвідомчі господарським
судам.

На підставі вищенаведеного, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду зазначає про те, що
скаржниками не доведено належними та
допустимими доказами обставин, на які
вони посилаються, а тому дійшли
висновку щодо необґрунтованості
доводів апеляційних скарг та залишення
оскаржуваного рішення без змін.

Відтак, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 та
Прокуратури міста Ужгорода залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 11.10.13 у
справі № 5008/1417/2011
залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 21.01.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Костів Т.С.