ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.
Справа № 922/4131/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Соколовій Ю.І.,

за участю представників:

позивача - Гур'єв В.М.

відповідача - Бочарова Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3783Х/1-12)
на рішення господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі №922/4131/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
м. Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", м.
Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", в
якій, з урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 25.11.2013 р.,
просило стягнути з відповідача
заборгованість по орендній платі у
розмірі 115 092 грн., 12 728,21 грн.
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, 1 629,52 грн.
пені, 359,62 грн. три проценти річних,
збитки від інфляції у розмірі 41,55 грн.
та 2597,02 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі №922/4131/13 (суддя Светлічний
Ю.В.) позов задоволено. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
заборгованість по орендній платі у
розмірі 115 092 грн., 12 728,21 грн.
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, 1 629,52 грн.
пені, 359,62 грн. три проценти річних,
збитки від інфляції у розмірі 41,55 грн.
та 2597,02 грн. судового збору. Розстрочено
виконання рішення у справі №922/4131/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком" шляхом здійснення
оплати загальної стягнутої судом суми
(враховуючи суми заборгованості по
орендній платі, заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, пені, 3% річних,
збитків від інфляції, судового збору)
рівними платежами щомісячно протягом
дванадцяти місяців після набрання
рішенням законної сили.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, з урахуванням доповнень від
30.12.2013 р., просить рішення
господарського суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року у
справі №922/4131/13 скасувати в частині
розстрочення виконання рішення шляхом
здійснення оплати загальної стягнутої
судом суми (враховуючи суми
заборгованості по орендній платі,
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, пені, 3%
річних, збитків від інфляції, судового
збору) рівними платежами щомісячно
протягом дванадцяти місяців після
набрання рішенням законної сили. В
задоволенні заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення
відмовити. В іншій частині рішення суду
просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що рішення
суду першої інстанції в оскаржуваній
частині є необґрунтованим, прийнятим
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Посилається на те, що
відповідачем не було доведено його
скрутного фінансового стану. Крім того,
зазначає, що тяжкий матеріальний стан
не є винятковою обставиною у розумінні
ст. 121 ГПК України.

Відповідач письмового відзиву на
апеляційну скаргу позивача не надав.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, зважаючи на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 10 травня 2011 року між Відкритим
акціонерним товариством "Укртелеком"
(орендодавець), правонаступником якого
є позивач, та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком"
(орендар) було укладено договір №226-19
оренди нерухомого майна товариства
(а.с.11-13).

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.1. договору
орендодавець передає, а орендар бере у
строкове платне користування
технологічні приміщення, розташовані в
м. Харкові на першому поверсі
чотирьохповерхової будівлі № 5-А по
вул. Старошишківська, загальною площею
55,2 кв. м. для розміщення обладнання.

Орендна плата встановлюється
орендодавцем за домовленістю сторін
(за договірною ціною) на підставі його
внутрішніх нормативних актів і
відповідно до фіксованого розміру
місячної орендної плати становить 579,17
грн., крім того ПДВ (20%) 115,83 грн., всього
695,00 грн. за 1 кв. м. технологічних
приміщень. Орендна плата за перший
місяць оренди за 55,2 кв. м. всієї
орендованої площі становить 31970,00 грн.,
ПДВ 20% - 6394,00 грн., разом до сплати 38364,00 та
не підлягає коригуванню на індекс
інфляції протягом всього строку дії
договору оренди (п.3.1.).

Згідно із п.2.1. договору передача
орендареві майна в користування
здійснюється одночасно з підписанням
повноважними представниками сторін
акта приймання-передачі майна (додаток
1), вказаного в п.1.1 цього договору.

10 травня 2011 року було складено акт
приймання-передачі майна, відповідно
до якого орендодавець передав, а
орендар прийняв відповідно до умов
договору №226-19 від 10 травня 2011 р. у
будинку № 5-А по вул. Старошишківська у
м. Харкові технологічні приміщення,
загальною площею 55,2 кв. м. для
розміщення обладнання (а.с.14).

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У пункті 12.1. зазначено, що цей договір
набуває чинності з моменту підписання
по 30 квітня 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що до
даного пункту договору оренди
нерухомого майна товариства №226-19 від 10
травня 2011 р. неодноразово вносились
зміни.

Так, відповідно до змін внесених
додатковою угодою №1 до п.12.1. договору,
він діє до 30 квітня 2013 року, а згідно із
додатковою угодою № 2 - по 31 березня 2014
року (а.с.17-18).

Як стверджує позивач, у період з травня
по липень 2013 року, відповідач
неналежним чином виконував свої
зобов'язання за договором, а саме
своєчасно не сплачував орендну плату, в
наслідок чого, станом на 02.09.2013 року
виникла заборгованість в сумі 115092,00
грн., а також не відшкодовував витрати
на електроенергію, в наслідок чого, за
той же період у нього виникла
заборгованість в розмірі 12728,21 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

Пунктом 3.6. встановлено, що орендна
плата перераховується орендарем у
безготівковому порядку на поточний
банківський рахунок орендодавця не
пізніше 27 числа місяця, наступного за
розрахунковим, згідно із рахунками, які
виставляються орендодавцем не пізніше
17 числа місяця, наступного за
розрахунковим та надаються орендарю
разом з актом про надані послуги та
податковою накладною.

Згідно із п.3.4. орендар відшкодовує
витрати на електроенергію у порядку,
визначеному правилами користування
електричною енергією, та на підставі
окремого розрахунку орендодавця в
термін зазначений у п.3.6. договору,
згідно показань лічильника та діючих
тарифів на електроенергію.

Положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із п.6.1.3. договору орендар, тобто
відповідач, зобов'язаний був своєчасно
і в повному обсязі вносити орендну
плату та інші платежі, передбачені цим
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач неналежним чином виконував
свої зобов'язання по сплаті орендної
плати за користування нерухомим майном
та відшкодуванню витрат на
електроенергію, в розмірі та строки,
передбачені договором оренди
нерухомого майна товариства №226-19 від 10
травня 2011 р. Внаслідок чого у
відповідача, за період з травня по
липень 2013 року, перед позивачем
утворилась заборгованість по орендній
платі в сумі 115092,00 грн. та
заборгованість по відшкодуванню
витрат на електропостачання в розмірі
12728,21 грн.

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів дійшла висновку, що
відповідач, не сплачуючи орендну плату
та не відшкодовуючи витрат на
електроенергію, порушив умови договору
оренди нерухомого майна товариства
№226-19 від 10 травня 2011 р., тому позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості по
орендній платі у розмірі 115092,00 грн. та
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання в сумі
12728,21 грн., є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Також позивачем було заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені в
розмірі 1629,52 грн., стосовно якої колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України, право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Предметом неустойки, згідно зі ст. 551
Цивільного кодексу України, може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Умовами договору, а саме п. 8.2,
передбачено, що у разі наявності
заборгованості по орендній платі чи
іншим витратам за договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин зобов'язаний у разі
невиконання або неналежного виконання
ним господарського зобов'язання
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

В матеріалах справи міститься
розрахунок пені за період з 28.06.2013 року
по 31.08.2013 року, відповідно до якого
загальна сума пені, з урахуванням заяви
про зменшення розміру позовних вимог
від 25.11.2013 р., складає 1629,52 грн. (а.с.126).

Колегія суддів, враховуючи право
позивача щодо стягнення з відповідача
пені в розмірі 1629,52 грн. за період з
28.06.2013 року по 31.08.2013 року передбачене
умовами укладеного договору, а також
неналежне виконання відповідачем умов
договору оренди нерухомого майна
товариства №226-19 від 10 травня 2011 р.,
вважає позовну вимогу про стягнення з
відповідача на користь позивача пені в
сумі 1629,52 грн., обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача збитки від інфляції у
розмірі 41,55 грн. та 3% річних в сумі 359,62
грн.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів зазначає, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Також колегія суддів звертає увагу, що
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку позивача,
який міститься в матеріалах справи,
інфляційні нарахування за травень -
липень 2013 року складають 41,55 грн., а 3 %
річних за період з 28.06.2013 року по 31.08.2013
року складають 359,62 грн. (а.с.20).

Колегія суддів, враховуючи
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання перед
позивачем, вважає, що вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача збитків
від інфляції у розмірі 41,55 грн. та 3%
річних в сумі 359,62 грн. є обґрунтованими
і підлягають задоволенню.

З апеляційної скарги позивача
вбачається, що ПАТ "Укртелеком"
погоджується із стягненням з ТОВ
"Велтон.Телеком" заборгованості по
орендній платі у розмірі 115092,00 грн.,
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання у сумі
12728,21 грн., пені у розмірі 1629,52 грн., 3%
річних у сумі 359,62 грн., збитків від
інфляції у розмірі 41,55 грн. та 2597,02 грн.
судового збору. Тому просить рішення
господарського суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року у
справі №922/4131/13 в цій частині залишити
без змін.

Однак, позивач просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі №922/4131/13 в частині
розстрочення виконання рішення шляхом
здійснення оплати загальної стягнутої
судом суми (враховуючи суми
заборгованості по орендній платі,
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, пені, 3%
річних, збитків від інфляції, судового
збору) рівними платежами щомісячно
протягом дванадцяти місяців після
набрання рішенням законної сили,
посилаючись на недоведеність
відповідачем його скрутного
фінансового стану та відсутність
виняткових обставин у розумінні статті
121 ГПК України, за наявності яких
можливо розстрочити рішення.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вищенаведеними твердженнями позивача
та вважає їх такими, що не відповідають
фактичним обставинам та матеріалам
справи, а також нормам чинного
законодавства. Такий висновок суду
апеляційної інстанції ґрунтується на
наступному.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 20 вересня 2013 року надав до
місцевого господарського суду
клопотання, в якому просив розстрочити
виконання рішення у справі №922/4131/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком" шляхом здійснення
оплати загальної стягнутої судом суми
(враховуючи суми заборгованості по
орендній платі, заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, пені, 3% річних,
збитків від інфляції, судового збору)
рівними платежами щомісячно протягом
дванадцяти місяців після набрання
рішенням законної сили (а.с.52-55).

В обґрунтування клопотання, відповідач
посилався на наявність обставин, що
ускладнюють виконання рішення у справі
№922/4131/13. Як стверджує відповідач
такими обставинами є скрутний
фінансовий стан Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" та
відсутність у нього коштів на
банківських рахунках, на підтвердження
чого до матеріалів справи було надано
належні докази, зокрема, звіти про
фінансові результати та баланси 2007-2013
років, а також довідку про кредиторську
заборгованість та довідки з банків
щодо залишків на поточних рахунках
(а.с.56-75).

Колегія суддів звертає увагу, що
процесуальний закон не наводить навіть
приблизного переліку обставин, за
наявності яких може бути надано
розстрочку виконання судового рішення,
і покладає розв'язання цього питання
безпосередньо на суд, який розглядає
відповідну заяву з урахуванням всіх
обставин.

Так, підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо. Такий
висновок узгоджується із роз'ясненнями
наданими Пленумом Вищого
господарського суду України у
постанові від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України".

Колегія суддів, враховуючи матеріальні
інтереси обох сторін, їх фінансовий
стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору та інші обставини
справи, зокрема, тяжке фінансове
становище відповідача та відсутність у
нього коштів на банківських рахунках,
вважає, що вищезазначені обставини є
винятковими та такими, з якими
законодавець пов'язує можливість
розстрочення виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України, а саме в постанові від 17.07.2013 р.
у справі №5015/4543/12, в постанові від 05.08.2013
р. у справі №5023/2054/12 та в постанові від
16.10.2013 р. у справі №926/510/13, а також в
постанові від 23.10.2013 р. у справі
№914/680/13-г.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
з'ясував обставини, за наявності яких
може бути надано розстрочку виконання
судового рішення, тому висновок про
задоволення клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення у
справі №922/4131/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Харківської філії до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком" шляхом здійснення
оплати загальної стягнутої судом суми
(враховуючи суми заборгованості по
орендній платі, заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, пені, 3% річних,
збитків від інфляції, судового збору)
рівними платежами щомісячно протягом
дванадцяти місяців після набрання
рішенням законної сили, є правомірним
та обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача є необґрунтованою,
безпідставною і підлягає залишенню без
задоволення, оскільки, з огляду на
вищезазначене, позивач не довів ті
обставини, на які він посилався в
апеляційній скарзі, як на підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції, тоді як господарським судом
першої інстанції в повній мірі
з'ясовані та правильно оцінені
обставини у справі та ухвалене ним
рішення є обґрунтованим, у зв'язку з чим
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року у справі №922/4131/13 залишити без
змін.

Повна постанова складена 13 січня 2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Камишева Л.М.