ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" січня 2014 р.
Справа № 918/1876/13

Суддя Войтюк В.Р. розглянувши матеріали
справи

за позовом Приватного підприємства
"Айслаг"

до відповідача Приватного
акціонерного товариства Агрофірми
"Зоря імені Плютинського"

про стягнення в сумі 751541 грн. 81 коп.

В засіданні приймали участь
представники:

позивача : Нерубайлов В.Д. дов. у спр.

відповідача : не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство
"Айслаг" звернулось до господарського
суду з позовом про стягнення з
приватного акціонерного товариства
Агрофірми "Зоря імені Плютинського" 751
541 грн. 81 коп. заборгованості по оплаті
за користування товарним кредитом, з
підстав зазначених у позовній заяві
(а/с 2-5).

Відповідач відзиву на позов не подав,
участі уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив.
Оскільки відповідач був завчасно
повідомлений про день та час судового
розгляду та мав можливість в розумні
терміни довести до відома суду свої
доводи та міркування стосовно позовних
вимог, однак своїми правами
визначеними ст. 22 ГПК України не
скористався, то суд вважає можливим
розгляд справ по суті позовних вимог,
без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача, вивчивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
господарський суд Рівненської області
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають до задоволення , з огляду на
таке.

17 серпня 2012 року між Приватним
підприємством «Айслаг» та Приватним
акціонерним товариством Агрофірма
«Зоря імені Плютинського» укладено
договір поставки № 365. Відповідно до
цього договору Приватне підприємство
"Айслаг" зобов'язується поставити та
передати або передати зі свого складу у
власність відповідачеві товар -
нафтопродукти в асортименті, а
відповідач має право здійснити повну
або часткову оплату вартості
отриманого товару протягом 3 (трьох)
календарних днів (п. 5.1. договору), або, у
випадку не оплати відвантаженої партії
товару в строки передбачені п.5.1.
договору, Покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар, рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 30 днів, починаючи з
дня після відвантаження товару з
нарахуванням Покупцю 2% за кожен день
використання товарного кредиту.

Згідно п.5.4. договору якщо після
закінчення 30 днів користування
кредитом покупець не внесе платежів -
він продовжує сплачувати відсотки до
повного погашення заборгованості.

На виконання умов договору приватне
підприємство "Айслаг" поставило та
передало відповідачу нафтопродукти на
загальну суму 975215,25 грн., що
підтверджується накладними на
відвантаження товару:

№ 003343 від 17.08.2012 р. - 122586,46 грн.

№ 003581 від 04.09.2012 р. - 91314,50 грн.

№ 003651 від 07.09.2012 р. - 119453,26 грн.

№ 003687 від 10.09.2012 р. - 131951,26 грн.

№ 003774 від 14.09.2012 р. - 108174,16 грн.

№ 003795 від 18.09.2012 р. - 96561,30 грн.

№ 003886 ВІД 24.09.2012 р. - 40665,60 грн.

№003978 від 28.09.2012 р.-72729,60 грн.

№003992 від 01.10.2012 р.-124675,25 грн.

№004266 від 18.10.2012 р. - 67103,86 грн.

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується довіреностями (а/с 13, 15,
17, 19, 21, 23,25, 27, 29, 31)

Товариство прийняло поставлений товар,
не заявивши претензій ні до кількості,
ні до якості товару.

Проте, агрофірма не оплатила товар,
поставлений по накладних в строки
передбачені п.5.1 договору №365, тому
товар поставлявся на умовах товарного
кредиту відповідно до п.5.2 договору №365
терміном на 30 календарних днів.

Відповідно до п.5.3. договору покупець
зобов'язаний оплатити суму товарного
кредиту на 31 день від дати
відвантаження вказаної в накладній, а
відсотки за його використання протягом
семи календарних днів з моменту
отримання вимоги від постачальника про
оплату.

Відповідач в порушення вимог пункту 5.3.
договору, не оплатив вартість
поставленого товару на 31 день від дати
відвантаження вказаної в накладній, що
підтверджується платіжними
дорученнями:

Платіжне доручення від 18.09.2012 р. - 150000,00
(з яких 115181,40 грн. оплата дебіторської
заборгованості відповідно до
накладної № 3186 від 08.08.2012 р.)

Платіжне доручення від 24.09.2012 р. - 68678,40
грн.

Платіжне доручення від 28.09.2012 р. - 117392,00
грн.

Платіжне доручення від 01.10.2012 р. - 96000,00
грн.

Платіжне доручення від 16.10.2012 р. - 10000,00
грн.

Платіжне доручення від 18.10.2012 р. - 96606,00
грн.

Платіжне доручення від 21.11.2012 р. - 10000,00
грн.

Платіжне доручення від 27.11.2012 р. - 10000,00
грн.

Платіжне доручення від 29.11.2012 р. - 5000,00
грн.

Платіжне доручення від 19.08.2013 р. - 20000,00
грн.

Всього проведена оплата на суму 468495,00
грн.

Заборгованість відповідача за
поставлений товар становить 506720,25 грн. =
975215,25 - 468495,00 , що встановлено в рішенні
від 05.02.2013 року господарського суду
Рівненської області в справі №5019/1901/12 .

На сьогоднішній день вищевказане
рішення суду не виконане.

Крім цього, відповідач жодного разу не
провів оплату за користування товарним
кредитом.

Заборгованість по оплаті за
користування товарним кредитом за
період часу з 18 вересня 2012 року по 31
грудня 2012 року становить 751541,81 грн.

Згідно зі ст.1057 ЦК України, комерційний
кредит - це правовідносини, які
передбачають надання кредиту як
авансу, попередньої оплати,
відстрочення або розстрочення оплати
товарів, робіт або послуг. При
комерційному кредитуванні можуть
сплачуватись відсотки за користування
кредитом.

Під товарним кредитом розуміють
товари, які передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичним чи
фізичним особам на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент. Товарний кредит передбачає
передання права власності на товари
покупцю у момент підписання договору
або в момент фізичного отримання
товарів таким покупцем, незалежно від
часу погашення заборгованості.

Згідно вимог ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Відповідно до п.6.2 постанови Пленуму
ВГСУ № 14 від 17.12.13 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» підставами для
застосування до правовідносин сторін
статті 536 ЦК України є, по-перше факт
користування чужими коштами, по-друге
встановлення розміру відповідних
процентів договором або чинним
законодавством (наприклад, статтями 1048,
1054, 1061 ЦК України).

Згідно вимог ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна стропа (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор мас право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Відповідно до ст.525 цього ж Кодексу,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами:

письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Статтею ст.33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

На підставі наведеного і керуючись ст.
ст. 525, 526, 527, Цивільного кодексу України,
ст.218 ГК України, ст. ст. 1, 12, 54,49,55, 80-82
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства Агрофірма «Зоря імені
Плютинського» (35314, Рівненська обл.,
Рівненський район, с.Зоря, вул.
Жовтнева,2, ) на користь
Приватного підприємства «Айслаг» (43021,
м.Луцьк, вул.Стрілецька,4, ) 751 541 грн. 81 коп. за користування
кредитом, 15 030 грн. 85 коп.. судового
збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23 січня 2014 року.

Суддя
Войтюк В.Р.