ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р.
Справа № 923/1134/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Клепай З.В. при секретарі
Фінаровій О.Л., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
м.Херсон

до відповідача-1: Фізичної особи-
підприємця ОСОБА_1, м.Херсон

відповідача - 2: Лазурненської
селищної ради, смт.Лазурне, Скадовський
район, Херсонська область

про визнання недійсним рішення
відповідача-2, визнання недійсним
договору оренди нерухомого майна
комунальної власності територіальної
громади смт.Лазурне та зобов'язання
відповідача-1 повернути комунальне
майно

за участі прокурорів Мельник І.В. та
Ахременко О.Д.,

представники відповідачів - не прибули

Херсонський міжрайонний прокурор
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
господарського суду Херсонської
області з позовною заявою, в якій
просить суд визнати недійсним рішення
ХLІХ сесії Лазурненської селищної ради
(відповідач-2) шостого скликання №446 від
01.07.2013р. "Про затвердження протоколу по
результату проведення аукціону" в
частині визнання переможцем фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач-1)
з моменту його винесення; визнати
недійсним на майбутнє договір оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №?21 від 25.07.2013р., укладений
між відповідачами; зобов'язати
відповідача-1 повернути комунальне
майно - земельну ділянку площею 636,0 м.кв.
та вартістю 33994,00 грн., розташовану за
адресою: АДРЕСА_2 до комунальної
власності територіальної громади
селища Лазурного.

Перший відповідач, повідомлений
належним чином про час та місце
судового засідання, свого представника
у судове засідання не направив, причини
неявки не повідомив, клопотання про
відкладення розгляду справи не заявив.

Проти позову заперечує на тій
підставі, що будь-яка прив'язка до
земельних правовідносин відсутня,
оскільки оренда об'єкту благоустрою не
тягне за собою їх виникнення.
Твердження прокурора стосовно
необхідності державної реєстрації
договору суперечить вимогами Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" від 10.04.1992 року №
2269, зі змінами та доповненнями,
відповідно до якого реєстрація
договору оренди державного і
комунального майна не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.58 Земельного
кодексу України та ст.4 Водного кодексу
України, до земель водного фонду
належать землі, зайняті, зокрема,
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих пляжами.

Частина 3 ст.60 Земельного кодексу
України вказує, що прибережні захисні
смуги встановлюються за окремими
проектами землеустрою. Межі
встановлених прибережних захисних
смуг і пляжних зон зазначаються в
документації з землеустрою,
кадастрових планах земельних ділянок,
а також у містобудівній документації.

Стаття 1 Водного кодексу України дає
визначення пляжної зони - прилегла до
урізу води частина прибережної
захисної смуги уздовж морів, навколо
морських заток і лиманів з режимом
обмеженої господарської діяльності.
Тобто, чинне законодавство не
прирівнює пляжну зону до територій і не
надає їй визначення "земельна ділянка".
Крім того, прокурором не надано жодної
інформації про існування вказаного
окремого проекту землеустрою, а отже,
об'єкт благоустрою - пляж не можна
віднести до земель водного фонду.

Другий відповідач, повідомлений
належним чином про час та місце
судового засідання, свого представника
у судове засідання не направив, причини
неявки не повідомив, клопотання про
відкладення розгляду справи не заявив.

У відзиві проти позову заперечує,
оскільки вважає, що оскаржуване
рішення винесено ним в межах його
компетенції та відповідає нормам
чинного законодавства. Оспорюваний
договір також відповідає нормам
чинного законодавства.

Відповідно до ст.22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

З урахуванням того, що відповідачі
вдруге ухиляються від участі у
судовому засіданні, справа відповідно
до ст.75 ГПК України розглядається за
відсутності представників
відповідачів за наявними у ній
доказами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши прокурорів, суд

в с т а н о в и в:

За результатами проведеного аукціону,
згідно з протоколом від 25.06.2013р., його
переможцем визнано ФОП ОСОБА_1, яким
отримано право на строкове платне
користування комунальним майном -
часткою №20 об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" площею 636кв.м.,
вартістю 33994грн., що розташована в
АДРЕСА_2

Рішенням ХLІХ сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №446
від 01.07.2013р. протокол по результатах
проведення аукціону від 25.06.2013
затверджено.

Прокурор вважає, що це рішення винесено
з порушенням норм чинного
законодавства, оскільки статтею 1
Закону України "Про благоустрій
населених пунктів" визначено, що
благоустрій населених пунктів - це
комплекс робіт з інженерного захисту,
розчищення, осушення та озеленення
території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

Поняття території в Законі визначено,
як сукупність земельних ділянок, які
використовуються для розміщення
об'єктів благоустрою населених
пунктів, в тому числі пляжів, а також
інших об'єктів у межах населеного
пункту.

Крім того, п.13 ст.1 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що територія - сукупність
земельних ділянок, які
використовуються для розміщення
об'єктів благоустрою населених
пунктів: парків, скверів, бульварів,
вулиць, провулків, узвозів, проїздів,
шляхів, площ, майданів, набережних,
прибудинкових територій, пляжів,
кладовищ, рекреаційних, оздоровчих,
навчальних, спортивних,
історико-культурних об'єктів, об'єктів
промисловості, комунально-складських
та інших об'єктів у межах населеного
пункту;

Таким чином, поняття "території"
ототожнюється із земельною ділянкою з
певними її межами.

Оскільки пляж є об'єктом благоустрою
населених пунктів і одночасно
територією загального користування,
невід'ємною частиною будь-якого пляжу є
земельна ділянка, на якій він
розташований, а тому надання його в
оренду повинно здійснюватися згідно з
процедурою, передбаченою розділом IV
главою 19 Земельного кодексу України.

У той же час, із матеріалів справи
вбачається, що оскаржуваному рішенню
передувало прийняття другим
відповідачем рішення №420 від 21.05.13р.,
відповідно до якого з метою
врегулювання організаційно-правових
відносин, пов'язаних з орендною
комунального об'єкту благоустрою
„Комунальний пляж" шляхом проведення
конкурсу у формі аукціону укладено
договір на проведення аукціону з
підприємством -організатором аукціону,
яке є членом товарної біржі та здійснює
свою діяльність відповідно до норм
чинного законодавства України і має
договір з ФДМУ та ліцензію Держкомзему
України.

Відповідно до вказаного рішення
встановлені ставки орендної плати за
використання об'єктів благоустрою
частин "Комунального пляжу" у
відсотковому відношенні від
незалежної оцінки ринкової вартості
об'єкту благоустрою "Комунальний пляж".

Вказане рішення ніким не скасовано та
не визнано недійсним, і є чинним на день
розгляду справи. Також вказане рішення
другим відповідачем виконано, що
підтверджується доданими до справи
договором №53/02-БО від 27.05.13р. та
реєстром переможців, складеним за
результатами проведеного аукціону.

Отже, оскаржуване рішення є фактично
виконанням раніше прийнятого рішення
№420 від 21.05.13р., яке є чинним.

Таким чином, оскаржуване рішення
винесено в межах повноважень та
відповідає нормам чинного
законодавства, і в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

Щодо оскаржуваного договору оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №?21 від 25.07.2013р., то
господарський суд виходить із того, що
відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Ст.203 ЦК України передбачає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, укладений договір повинен
відповідати переліченим нормам
незалежно від того, чи є чинним рішення
компетентного органу, на підставі
якого він укладений.

Як вбачається із оскаржуваного
договору, згідно рішення Лазурненської
селищної ради №446 від 01.07.2013р.
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
комунальне майно - частку №20 об'єкту
благоустрою „Комунальний пляж", згідно
паспорту об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" в смт.Лазурне №31.13
(далі майно), розміщене за адресою;
АДРЕСА_2 Мета використання - пляж
загального призначення з розміщенням
тимчасових споруд та майданчиків під
надання платних послуг. Об'єктом оренди
є частка №20 об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" в смт.Лазурне площею
636 кв.м. Вартість об'єкта оренди згідно
звіту про незалежну оцінку об'єкта
благоустрою "Комунальний пляж" складає
33994грн.

Таким чином, вказаний договір повинен
відповідати нормам Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", у тому числі і за предметом
договору.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" цей Закон регулює організаційні
відносини, пов'язані з передачею в
оренду майна державних підприємств,
установ та організацій, підприємств,
заснованих на майні, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), їх структурних
підрозділів та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності. Відповідно до ст. 10
вказаного Закону істотними умовами
договору оренди є: об'єкт оренди (склад
і вартість майна з урахуванням її
індексації); термін, на який
укладається договір оренди; орендна
плата з урахуванням її індексації;
порядок використання амортизаційних
відрахувань, якщо їх нарахування
передбачено законодавством; Абзац
п'ятий частини першої статті 10 із
змінами, внесеними згідно із Законом
N3269-VI ( 3269-17 ) від 21.04.2011 відновлення
орендованого майна та умови його
повернення; виконання зобов'язань;
забезпечення виконання зобов'язань -
неустойка (штраф, пеня), порука,
завдаток, гарантія тощо; Частину
першу статті 10 доповнено абзацом
згідно із Законом N 1905-IV ( 1905-15 ) від
29.06.2004 порядок здійснення
орендодавцем контролю за станом
об'єкта оренди; Частину першу статті
10 доповнено абзацом згідно із Законом N
1905-IV ( 1905-15 ) від 29.06.2004 відповідальність
сторін; страхування орендарем взятого
ним в оренду майна; обов'язки сторін
щодо забезпечення пожежної безпеки
орендованого майна. Пункт 1 статті 10
доповнено абзацом згідно із Законом N
651/97-ВР від 19.11.97

Укладений сторонами договір оренди в
частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна. Типові договори
оренди державного майна розробляє і
затверджує Фонд державного майна
України, типові договори оренди майна,
що належить Автономній Республіці
Крим або перебуває у комунальній
власності, затверджують, відповідно,
Верховна Рада Автономної Республіки
Крим та органи місцевого
самоврядування.

Таким чином, істотною умовою є оцінка
майна, що передається в оренду.
Додатком до оскаржуваного договору є
інвентарна картка, відповідно до якої
первинна вартість усього комунального
пляжу складає 4074250гр. Згідно звіту
незалежної оцінки майна вартість
об'єкту - "Комунальний пляж" складає
5062446грн. Із паспорту на об'єкт
благоустрою "Комунальний пляж"
вбачається, що експлікація ділянок
об'єкту, який розбитий на 48 ділянок,
визначена у кв.м., тобто визначена площа
земельних ділянок. Паспорт також
містить об'ємно планувальні показники,
залізобетонні майданчики
берегоукріплюючих споруд (буни).

Вартість кожного окремого об'єкту, у
тому числі частки №20, яка є предметом
оренди, не визначалась, не визначена
окрема оцінка цієї частки, як об'єкта
оренди, а тому невідомо, на підставі
чого у договорі вказана вартість
об'єкта оренди - 33994грн., що суперечить
нормам Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Другим відповідачем пляж, який
частками надавався в оренду,
визначений як об'єкт благоустрою, а
тому оскаржуваний договір повинен в
частині передачі його у користування
відповідати Закону України "Про
благоустрій населених пунктів".

Як вбачається із вказаного Закону,
благоустрій населених пунктів -
комплекс робіт з інженерного захисту,
розчищення, осушення та озеленення
території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та
екологічних заходів з покращання
мікроклімату, санітарного очищення,
зниження рівня шуму та інше, що
здійснюються на території населеного
пункту з метою її раціонального
використання, належного утримання та
охорони, створення умов щодо захисту і
відновлення сприятливого для
життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону
благоустрій це - 1) розроблення і
здійснення ефективних і комплексних
заходів з утримання територій
населених пунктів у належному стані,
їх санітарного очищення, збереження
об'єктів загального користування, а
також природних ландшафтів, інших
природних комплексів і об'єктів; 2)
організація належного утримання та
раціонального використання
територій, будівель, інженерних
споруд та об'єктів рекреаційного,
природоохоронного, оздоровчого,
історико-культурного та іншого
призначення; 3) створення умов для
реалізації прав та виконання
обов'язків суб'єктами у сфері
благоустрою населених пунктів, тобто,
це система заходів по утриманню
територій, а не передача в оренду для
здійснення підприємницької
діяльності, як це передбачено у п.1.1
договору.

До того ж, посилання першого
відповідача на те, що чинне
законодавство не прирівнює пляжну зону
до територій і не надає їй визначення
"земельна ділянка", суперечить як
нормам Закону України "Про благоустрій
населених пунктів", відповідно до ст.1
якого територія - сукупність
земельних ділянок, які
використовуються для розміщення
об'єктів благоустрою населених
пунктів: парків, скверів, бульварів,
вулиць, провулків, узвозів, проїздів,
шляхів, площ, майданів, набережних,
прибудинкових територій, пляжів,
кладовищ, рекреаційних, оздоровчих,
навчальних, спортивних,
історико-культурних об'єктів, об'єктів
промисловості, комунально-складських
та інших об'єктів у межах населеного
пункту.

Таким чином, вказаний Закон не регулює
порядок передачі у користування
пляжів, а лише передбачає порядок
організації благоустрою пляжів та
пляжних зон.

До того із п.1.1 договору вбачається, що
першому відповідачу надано право
розміщення тимчасових споруд під
торгівлю, що обумовлює передачу
земельної ділянки у користування на
підставах, передбачених Земельним
кодексом України.

Водним кодексом України також
передбачено поняття пляжу та пляжної
зони та відповідно до ст.1 вказаного
кодексу визначено, що пляжна зона -
прилегла до урізу води частина
прибережної захисної смуги уздовж
морів, навколо морських заток і
лиманів з режимом обмеженої
господарської діяльності.

Ст.88 Водного кодексу України
передбачає, що користування пляжною
зоною у межах прибережної захисної
смуги морів та навколо морських заток і
лиманів здійснюється з дотриманням
вимог щодо охорони морського
середовища, прибережної захисної смуги
від забруднення та засмічення і вимог
санітарного законодавства. До
узбережжя морів, морських заток і
лиманів у межах пляжної зони
забезпечується безперешкодний і
безоплатний доступ громадян для
загального водокористування, крім
земельних ділянок, на яких розташовані
гідротехнічні, гідрометричні та
лінійні споруди, санаторії та інші
лікувально-оздоровчі заклади, дитячі
оздоровчі табори. У разі надання права
користування пляжною зоною
користувачі зобов'язані забезпечити
безперешкодний та безоплатний прохід
вздовж берега моря, морської затоки чи
лиману.

Порядок передачі земель водного фонду
у користування встановлений нормами ЗК
України, якими в обов'язковому порядку
передбачено розроблення проектно -
технічної документації на земельну
ділянку, тобто сторонами повинен був
бути укладений договір оренди
земельної ділянки. Оскаржуваний
договір містить у собі елементи
договору оренди земельної ділянки, а не
договору оренди комунального майна, а
тому в цій частині позов підлягає
задоволенню.

Ст.93 ЗК України передбачає, що
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності. Ст.124 ЗК України встановлює,
що передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Вказані умови сторонами не дотримані, а
тому у першого відповідача відсутнє
право користування спірною земельною
ділянкою.

Отже, позов в частині повернення ФОП
ОСОБА_1 комунального майна - земельної
ділянки площею 636м.кв. та вартістю 33994,00
грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_2
до комунальної власності
територіальної громади селища
Лазурного підлягає задоволенню.

За викладених обставин позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним на майбутнє
договір оренди нерухомого майна
комунальної власності територіальної
громади смт.Лазурне №?21 від 25.07.2013р.,
укладений між Лазурненською селищною
радою, смт.Лазурне, вул.Жовтнева, 57, , та ФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_3 код
НОМЕР_1.

3. Зобов'язати ФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_3 код
НОМЕР_1, повернути комунальне майно -
земельну ділянку площею 636,0 м2 та
вартістю 33994,00 грн., розташовану за
адресою: АДРЕСА_2 до комунальної
власності територіальної громади
селища Лазурне.

4. Стягнути з ФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_3 код
НОМЕР_1, р.рахунки невідомі, в доход
Державного бюджету України 2294грн.
судового збору, отримувач УДКСУ у
м.Херсоні, , р/р 3002
Банк ГУДКСУ у Херсонській області, МФО
852010, код 03500045; стягувач - ДПІ у
м.Херсоні.

5. У задоволенні позову в частині
визнання недійсним з моменту його
винесення рішення ХLІХ сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №446 від 01.07.2013 «Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону» щодо визнання
переможцем ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 25.01.2014р.

Суддя
З.В. Клепай