донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

14.01.2014 справа №905/3355/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Агапова О.Л.суддівГези Т.Д.,
Мартюхіної Н.О.При секретарі судового
засідання: Пеленовій О.О. За участю
представників сторін від позивача:не
з'явився від відповідача: Рабєєв Ю.Л. -
представник за дов. від третьої особи:
ОСОБА_6 - особисто Розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби в України в Донецькій області,
м.Донецькна рішення господарського
суду Донецької області від03 грудня 2013р.
у справі№ 905/3355/13 (суддя Зекунов Е.В.)за
позовом:Моторного (транспортного)
страхового бюро України, м.Київдо
відповідача: Головного управління
Державної казначейської служби в
України в Донецькій області,
м.Донецькза участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
ОСОБА_6, м.Донецькпростягнення 23062,30
грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 03.12.2013р. по справі
№ 905/3355/13 (суддя Зекунов Е.В.) частково
задоволено позовні вимоги Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, м. Київ до Головного
управління Державної казначейської
служби в України в Донецькій області,
м.Донецьк за участю третьої особи:
ОСОБА_6, м.Донецьк про стягнення 23062,30
грн.

Стягнуто з Головного управління
Державної казначейської служби
України в Донецькій області на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України суму страхового
відшкодування у розмірі 23062 (двадцять
три тисячі шістдесят дві) грн. 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивовано тим, що позовні вимоги в
задоволеній частині є обґрунтованими
та доведеними належним чином. Тоді як
вимоги про оплату послуг адвоката не
підлягають задоволенню, оскільки
контракт про надання правової допомоги
укладений між позивачем та фізичною
особою-підприємцем (суб'єктом
господарської діяльності), а не
адвокатом (особою яка здійснює
адвокатську діяльність на підставах та
в порядку, що передбачені Законом
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність).

Головне управління Державної
казначейської служби в України в
Донецькій області, м.Донецьк, не
погоджуючись з вказаним рішенням,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
відповідач посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, а також неповне
дослідження фактичних обставин справи.
Він вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи справу, не врахував того,
що висновок спеціаліста стосовно суми
спричинених збитків надавався без
участі уповноваженого представника
відповідача та без повідомлення щодо
необхідності його присутності при
відповідному огляді. Апелянт вказує на
те, що для встановлення дійсного
розміру шкоди судом першої інстанції
було призначено автотоварознавчу
експертизу, проте вона не була
проведена. Таким чином, заявник скарги
стверджує, що висновок про вартість
матеріальної шкоди та
відновлювального ремонту автомобіля
"Suzuki" державний номер НОМЕР_3, не може
буди належним доказом, покладеним в
основу рішення.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу
не надав, у судове засідання не
з"явився, причин неявки до суду не
повідомив, хоча про час і місце
судового засідання сторони
повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту обставин справи та надану їм
судом юридичну оцінку, судова колегія
встановила.

Моторно (транспортного) страхове бюро
України звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Донецькій області, за участю третьої
особи на стороні відповідача ОСОБА_6
про стягнення 23062,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник
посилався на статтю 27 Закону України
"Про страхування", згідно якої до нього
перейшло право вимоги в межах
фактичних витрат, яке страхувальник
або інша особа має до відповідальної за
заподіяний збиток особи. Крім того, на
підставі підпункту "а" п.41.1 ст. 41 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів ", МТСБУ за
рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
її заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність.

Господарський суд Донецької області
ухвалою від 15.05.2013р. прийняв вказаний
позов до свого провадження та допустив
до участі у справі в якості третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - фізичну
особу-громадянина ОСОБА_6.

При розгляді справи господарським
судом встановлено, що 26 січня 2010 року
за участю автомобіля "CEVROLET", державний
номер НОМЕР_2 та автомобіля "Suzuki",
державний номер НОМЕР_3, відбулась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якого власнику автомобіля
"Suzuki", ОСОБА_7 завдана матеріальна
шкода.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 15 лютого 2010 року
встановлено, що дорожньо-транспортна
пригода сталася в результаті порушення
ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого ОСОБА_6 був визнаний
винним у вчиненні правопорушення та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Господарський судом також встановлено,
що на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди (26.01.2010р.)
відповідач знаходився в трудових
правовідносинах з ОСОБА_6, що
підтверджується довідкою Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області (а.с.
175).

У зв'язку з тим, що ні відповідач, ні
особа винна у вчинення ДТП - ОСОБА_6 не
мали договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності та не відшкодували
ОСОБА_7 завданої шкоди, він 05.03.2010р.
звернулась до МТСБУ з відповідною
заявою (а.с.21).

Вартість відновлювального ремонту
пошкодженого у ДТП автомобіля "Suzuki",
згідно звіту спеціаліста експертного
автотоварознавчого дослідження № 360
від 01.03.2010р. проведеного суб'єктом
оціночної діяльності ТОВ "Експерт",
склала 27470,76 грн. (а.с. 25-28)

Згідно довідки МТСБУ №1 від 01.04.2010 року,
сума страхового відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля "Suzuki"
з фонду захисту потерпілих становить
22892 грн. 30 коп. (а.с.37)

На підставі наказу МТСБУ №918 від 12.04.2010
року позивач виплатив ОСОБА_7 страхове
відшкодування у розмірі 22892 грн. 30 коп.
(а.с.36), що підтверджується платіжним
дорученням №1516 від 12.04.2010року (а.с.39).
Крім того, позивачем за послуги
аварійних комісарів сплачено 170 грн. що
підтверджується платіжним дорученням
№1216 від 22.03.2010року (а.с.38).

Після сплати відшкодування позивач
надіслав відповідачу вимогу від 25.03.2013
року про відшкодування шкоди в порядку
регресу, Проте, зазначена вимога
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення, тому позивач звернувся з
позовом до суду. Вказаний позов
задоволений судом частково.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
чинного законодавства, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду у справі
відповідає вимогам чинного
законодавства та скасуванню не
підлягає виходячи з наступного.

Діяльність Моторного (транспортного)
страхового бюро України регулюється
нормами Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", відповідно до п.39.1 ст.39 якого,
моторне (транспортне) страхове бюро
України є єдиним об'єднанням
страховиків, які здійснюють
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім
особам. Участь страховиків у МТСБУ є
умовою здійснення діяльності щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

МТСБУ є непідприємницькою
(неприбутковою) організацією і
здійснює свою діяльність відповідно до
цього Закону, законодавства України та
свого Статуту.

Підпунктом "а" п.41.1 ст. 41 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів " встановлено, що
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
її заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність.

Підпунктом 38.2.1. п. 38.2 ст.38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів " встановлено, що
МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника, водія
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім осіб,
зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього
Закону;

Приписами ст. 993 зазначеного кодексу
встановлено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Крім того статтею 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом. Аналогічні норми
містить ст. 228 Господарського кодексу
України, якими унормовано, що учасник
господарських відносин, який
відшкодував збитки, має право стягнути
збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Таким чином, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування потерпілій особі
перейшло право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за регресними
вимогами. Такою особою, в даному
випадку, дійсно є винний у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди водій
транспортного засобу, який належить
відповідачу по справі (Головне
управління Державної казначейської
служби в України в Донецькій області,
м.Донецьк). Матеріалами справи
підтверджено та не заперечується
сторонами, що водій ОСОБА_6, під час
скоєння дорожньо-транспортної пригоди
працював водієм вказаного
підприємства, тобто знаходився у
трудових відносинах, тому за приписами
ст. 1172 Цивільного кодексу України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Отже відповідач
став відповідальною особою за завдану
шкоду.

Статтею 1187 вказаного кодексу
передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Виплата страхового відшкодування
повністю підтверджена позивачем. Отже,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги.

При цьому не приймаються до уваги
посилання апелянта на те, що висновок
про вартість матеріальної шкоди та
відновлювального ремонту автомобіля
"Suzuki" державний номер НОМЕР_3, не може
буди належним доказом по справі, з
огляду на наступне.

Стаття 3 Закону України "Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні"
визначає, що оцінка майна, майнових
прав (далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами,
зазначеними в статті 9 цього Закону
(далі - нормативно-правові акти з оцінки
майна), і є результатом практичної
діяльності суб'єкта оціночної
діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону
(стаття 5 вказаного Закону).

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (частина друга
статті 7 Закону України "Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.
Звіт підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Для визначення розміру матеріального
збитку, заподіяного внаслідок спірної
дорожньо-транспортної пригоди
власникові застрахованого автомобіля
було замовлено проведення відповідно
дослідження.

Відповідно до звіту спеціаліста
експертного автотоварознавчого
дослідження № 360 від 01.03.2010р.
проведеного суб'єктом оціночної
діяльності ТОВ "Експерт" вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля склала 27470,76 грн. (а.с. 25-28).

З матеріалів справи вбачається, що
проведення вищевказаного дослідження
доручено експерту ОСОБА_8, який має вищу
технічну освіту, кваліфікацію судового
експерта за спеціальністю 12.2
"Встановлення вартості
дорожньо-транспортних засобів,
автотранспорту, розміру нанесеної
шкоди власнику транспортного засобу"
зі стажем роботи з 2004р. згідно
свідоцтва МЮУ № 1036, спеціальність -
інженер транспортних технологій.

Наведене свідчить про те, що наявний в
матеріалах справи звіт є допустимим
документом з визначення вартості
майна, який підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності; звіт підписано
оцінювачем, який безпосередньо
проводив оцінку майна та підпис якого
скріплено печаткою.

Щодо посилань скаржника на призначення
судової автотоварознавчої експертизи,
то судова колегія зазначає, дійсно, 10
липня 2013 року ухвалою господарського
суду було зупинено провадження у
справі у зв'язку із призначенням
комплексної судової автотоварознавчої
експертизи. Проте, 05 листопада 2013 року
до канцелярії господарського суду
надійшов лист від експерта, в якому
зазначено, що транспортний засіб "Suzuki",
д.н.з. НОМЕР_3, заявлений в клопотання
експерта від 20.08.2013р. не надано до
огляду, тому зазначена експертиза не
може буди виконана. Враховуючи
викладене, ухвалою суду від 06.11.2013 року
викликано сторін до судового засідання
на 03.12.2013р. для вирішення питання щодо
поновлення провадження у справі №
905/3355/13.

В свою чергу, представники позивача та
відповідача у судовому засідання проти
поновлення провадження у справі не
заперечували.

Документи, які б спростовували
висновок звіту спеціаліста
експертного автотоварознавчого
дослідження № 360 від 01.03.2010р щодо
вартості ремонту, апелянтом суду не
надані.

Крім того, судова колегія апеляційного
суду погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
стягненні витрат на оплату послуг
адвоката, оскільки в розумінні норм
чинного законодавства судовими
витратами є лише оплата тих послуг, які
надаються адвокатами, що відповідають
вимогам ст. 2 Закону України "Про
адвокатуру" та здійснюють свою
діяльність у організаційних формах,
зазначених у ст. 4 цього Закону. Однак,
контракт про надання правової допомоги
укладений між позивачем та фізичною
особою-підприємцем (суб'єктом
господарської діяльності), а не
адвокатом (особою яка здійснює
адвокатську діяльність на підставах та
в порядку, що передбачені Законом
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду по справі
відповідає чинному законодавству,
прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а мотиви, з яких надана апеляційна
скарга не можуть бути підставою для
його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби в України в Донецькій області,
м.Донецьк, на рішення господарського
суду Донецької області від 03.12.2013р. у
справі №905/3355/13 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 03.12.2013р. у справі № 905/3355/13 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
встановленому законодавством порядку
протягом 20 днів через Донецький
апеляційний господарський суд.

Головуючий
О.Л.Агапов

Судді
Т.Д.Геза

Н.О.Мартюхіна

надр. 7 прим:

1 прим. - у справу;

1 прим. - позивачу

1 прим. - відповідачу

1 прим. - третій особі

2 прим. - ДАГС;

1 прим. - ГСДО;