КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
Справа№ 911/3087/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

За участю представників:

від позивача: Мартова Т.В. - представник
за довіреністю,

від відповідача: Федоров О.С. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Фізичної-особи підприємця Делікатного
Дмитра Петровича

на рішення Господарського суду
Київської області від 22.10.2013р.

у справі №911/3087/13 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»

до Фізичної-особи підприємця
Делікатного Дмитра Петровича

про стягнення 17 303,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013р. Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду Київської області
з позовом про стягнення з
Фізичної-особи підприємця Делікатного
Дмитра Петровича (далі-відповідач) 19
290,68 грн., з яких: 18 129,95 грн. - основний
борг, 1 160,73 грн. - пеня.

22.10.2013р. через канцелярію суду першої
інстанції представник позивача подав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, в якій просить стягнути з
відповідача 17 303,64 грн. - основного
боргу.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 22.10.2013р. у справі
№911/3087/13 позов задоволено. Присуджено
до стягнення з Фізичної-особи
підприємця Делікатного Дмитра
Петровича на користь Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» 17 303,64 грн.
основної заборгованості та 1 720,50 грн.
судового збору

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 22.10.2013р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для справи та порушення
останнім норм матеріального та
процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
08.08.2011р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Чернігівській області, як
орендодавцем, та Фізичною
особою-підприємцем Делікатним Дмитром
Петровичем, як орендарем, був укладений
договір оренди індивідуально
визначеного (нерухомого) майна, що
належить до державної власності №91-11
(далі - Договір оренди), відповідно до
умов якого орендодавець передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування індивідуально визначене
(нерухоме) майно - частину підвалу в
будівлі вокзалу ст.Славутич (далі -
майно) площею 78,3 кв.м., розміщене за
адресою: вул. Привокзальна, 102, м.
Славутич, що перебуває на балансі
Відокремленого підрозділу - Київського
будівельно-монтажного
експлуатаційного управління № 1 ДТГО
ПЗЗ (далі - балансоутримувач), вартість
якого визначена згідно зі звітом про
оцінку на 28.02.2011 і становить за
незалежною оцінкою 143 264,27 грн.

Договір оренди підписаний
уповноваженими представниками сторін,
відповідає вимогам, передбаченим
статями 628, 639, 759 Цивільного кодексу
України щодо змісту та форми договору,
не розірваний сторонами та не визнаний
недійсним у судовому порядку.

У відповідності до ч.1 ст.759, ч.1 ст.761, ч.1
ст.762 Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Право передання
майна у найм має власник речі, або
особа, якій належать майнові права. За
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Відносини сторін даного Договору
оренди регулюються також Законом
України "Про оренду державного та
комунального майна", який є спеціальним
законом з питань оренди комунального
майна та, відповідно до частин 1 та 2
статті 1 цього Закону, регулює
організаційні відносини, пов'язані з
передачею в оренду майна державних
підприємств, установ та організацій,
підприємств, заснованих на майні, що
належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), їх структурних
підрозділів, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності; майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності.

Згідно із п.2.1 Договору оренди орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, указаний у договорі,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акта
приймання-передачі майна. Передача
майна в оренду не тягне за собою
виникнення в орендаря права власності
на це майно. Власником майна
залишається держава, а орендар
користується ним протягом строку
оренди (пункт 2.2. Договору оренди).

Факт передачі відповідачу нерухомого
майна підтверджується актом
приймання-передавання орендованого
майна, що належить до державної
власності від 08.08.2011 (копія залучена до
матеріалів справи (а.с.101 т.1).

Пунктом 10.1 Договору оренди строк його
дії встановлений з 08.08.2011 по 06.08.2014.
Зазначене узгоджується з положеннями
ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Пунктом 5.11 Договору оренди сторони
погодили, що орендар зобов'язується
здійснювати витрати, пов'язані з
утриманням орендованого майна.
Протягом 15 робочих днів після
підписання договору орендар
зобов'язаний укласти з
балансоутримувачем орендованого майна
договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого майна, надання
комунальних послуг орендарю та
компенсацію податку на землю.

Так, на виконання умов п.5.11 Договору
оренди, 22.08.2011р. між Державним
територіально-галузевим об'єднанням
"Південно-Західна залізниця", як
балансоутримувачем, та Фізичною
особою-підприємцем Делікатним Дмитром
Петровичем, як орендарем, був укладений
договір про відшкодування орендарем
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого майна № ПЗ/БМЕУ-1-116472/НЮ
(далі - Договір про відшкодування),
відповідно до умов якого
балансоутримувач забезпечує
обслуговування, експлуатацію та ремонт
орендованого державного майна,
визначеного Договором оренди, а також
утримання прилеглої території, а
орендар бере участь у витратах
балансоутримувача на виконання
вказаних робіт пропорційно до займаної
ним площі, якщо інше не випливає з
характеру послуг, наданих
балансоутримувачем за Договором про
відшкодування.

Згідно із п.2.2.3 Договору про
відшкодування орендар зобов'язується
не пізніше 20 числа місяця, наступного
за звітним місяцем, вносити плату на
розрахунковий рахунок
балансоутримувача майна. Вартість
наданих послуг складає 826,31 грн. за
місяць відповідно до розрахунку, який є
невідємною частиною Договору (Додаток
№ 1).

Пунктом 5.1 Договору про відшкодування
сторони домовились, що цей Договір
набирає чинності з 08.08.2011р. та діє на
строк чинності Договору оренди, до
06.08.2014р.

Чинність Договору про відшкодування
припиняється внаслідок припинення
Договору оренди (пункт 5.5 Договору).

Договір спрямований на отримання
відповідачем права на користування
нежитловими приміщеннями, що, в свою
чергу, породжує його обов'язок
сплачувати плату за користування
орендованим комунальним майном,
вартість комунальних послуг, витрати
на утримання прибудинкової території,
вартість послуг по технічному
обслуговуванню інженерного обладнання
та внутрішньо будинкових мереж
спільного використання.

З огляду на матеріали справи, на час
існування спірних правовідносин
сторін, Договір про відшкодування діяв
та припинив свою дію 31.05.2013р., на
підставі підписання між позивачем та
відповідачем іншого договору про
відшкодування орендарем витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого майна та компенсацію
податку на землю від 01.06.2013 до Договору
оренди, яким сторони змінили розмір
щомісячного платежу за надані
балансоутримувачем послуги.

Однак, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, відповідач, починаючи з серпня
2011 року по червень 2011 року, неналежним
чином виконував взяті на себе грошові
зобов'язання за Договором про
відшкодування.

Позивачем було подане до прийняття
оскаржуваного рішення суду клопотання
про зменшення розміру позовних вимог, у
зв'язку зі зменшенням періоду
нарахування заборгованості з серпня 2011
року по травень 2013 року, із врахуванням
строку дії Договору.

В зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог судом першої
інстанції, у справі має місце нова ціна
позову - 17 303,64 грн., виходячи з якої і
вирішується спір. Розрахунок вказаних
вимог додано до матеріалів справи
(а.с.127-128 т.1).

В результаті порушення орендарем
зобов'язань за Договором про
відшкодування, за ним утворилася
заборгованість з оплати послуг, що
надані, за період з серпня 2011 року по
травень 2013 року в сумі 17 303,64 грн.

З огляду на положення пункту 2.2.3
Договору про відшкодування, строк
оплати вартості послуг, що надані, за
спірний період є таким, що настав.

У відповідності до аб.1 ч.1 ст.530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем відповідно до вимог
ст.ст.32-34 ГПК України не надано належних
та допустимих доказів здійснення
повного розрахунку з позивачем за
Договором про відшкодування.

Стосовно тверджень відповідача про те,
що частину послуг за Договором про
відшкодування він виконує особисто,
про що ним зазначено у листі від
15.10.2011р., що адресований позивачеві, та
на підставі чого, в односторонньому
порядку відповідач відмовлявся від
Договору про відшкодування та просив
його розірвати. За результатами
розгляду вказаного листа, позивач
листом від 17.02.2012 № БМУ-1-6/335 повідомив
відповідача про те, що підставою для
розірвання Договору про відшкодування
може бути належним чином доведене
невиконання позивачем хоча б одного з
його зобов'язань та зазначив, що на
підставі п.5.3 Договору оренди,
відповідач зобов'язаний своєчасно й у
повному обсязі компенсувати
експлуатаційні витрати та витрати на
утримання майна, в тому числі, податку
на землю, незалежно від наслідків
господарської діяльності; відсутні
факти невиконання балансоутримувачем
зобов'язань за Договором про
відшкодування; відповідач відшкодовує
позивачу лише втрати, що зазначені в
Додатку № 1 до Договору про
відшкодування, в яких відсутні спірні
зобов'язання з постачання електричної
енергії, води та ін.

Судова колегія дослідивши зазначені
листи вважає, що вказані твердження
відповідача не спростовують висновків
суду першої інстанції про наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за Договором про
відшкодування, з огляду на те, що
сторони в пункті 5.3 Договору про
відшкодування передбачили, що за
ініціативою однієї із сторін Договір
про відшкодування може бути розірвано
рішенням господарського суду у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а, з огляду на
те, що відповідачем не обґрунтовано
підстави для розірвання Договору про
відшкодування та не подано доказів
розірвання його в судовому порядку.

Відповідач заперечуючи проти позовних
вимог посилається на те, що між
сторонами існує договір про
відшкодування витрат на комунальні
послуги від 01.01.2012 № 1, тому враховуючи
два підписаних між сторонами договори
про відшкодування витрат, позивачем
нараховано подвійну плату за
водопостачання. Проте, судова колегія
звертає увагу на те, що приміщення за
договором про відшкодування витрат на
комунальні послуги від 01.01.2012 № 1
знаходиться за адресою: Привокзальна
площа, 1, а приміщення загальною площею
78,3 м2 за Договром про відшкодування -
вул. Привокзальна, 102, що не дає підстав
суду співставляти вказані договори та
об'єми витрат на комунальні послуги, що
в них вказані.

Судова колегія не бере до уваги і
заперечення відповідача проте, що між
сторонами відсутні підписані акти
прийому-передачі надання послуг за
Договором про відшкодування, з огляду
на те, що сторонами пунктом 2.2.3 Договору
про відшкодування чітко передбачений
порядок розрахунку за надані послуги
та такої підстави розрахунку, як
підписання акту прийому-передачі
наданих послуг, Договором про
відшкодування не передбачено.

Заперечення відповідача з приводу
неправомірного включення до
розрахунку суми амортизаційних витрат
є хибними, оскільки предметом Договору
№ПЗ/БМУУ-1-116472/НЮ від 22.08.2011р. є
відшкодування витрат
балансоутримувача, до складу яких
входять також суми щодо здійснених
балансоутримувачем амортизаційних
відрахувань.

Положеннями пункту 4.1 Договору оренди
передбачено, що амортизаційні
відрахування на орендоване майно
нараховуються його балансоутримувачем
і використовуються на повне
відновлення орендованих фондів.

Наведені положення Договору оренди
жодним чином не вступають у
суперечність, та не є забороною на
погодження відшкодування орендарем
здійснених балансоутримувачем
амортизаційних відрахувань згідно
окремо укладеного договору про
відшкодування витрат
балансоутримувача пов'язаних із
утриманням орендованого майна.

З огляду на матеріали справи, доводи
представників сторін та аналіз норм
чинного законодавства, судова колегія
дійшла до наступних висновків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк, як це
передбачено частиною 1 статті 759
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст.762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Згідно із ч.1 ст.901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного
кодексу України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, встановлених договором.

У відповідності до ч.1 ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

Оскільки, станом на день розгляду судом
першої інстанції справи, відповідач
договірні зобов'язання зі сплати
витрат на утримання орендованого майна
не виконав, доказів оплати не надав,
позовна вимога про стягнення з
відповідача 17 303,64 грн. основного боргу,
з урахуванням зменшення розміру
позовних вимог, є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної-особи
підприємця Делікатного Дмитра
Петровича на рішення Господарського
суду Київської області від 22.10.2013р. у
справі №911/3087/13 залишити без
задоволення.

2.Рішення Господарського суду
Київської області від 22.10.2013 року у
справі №911/3087/13 залишити без змін.

3.Матеріали справи №911/3087/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 27.01.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

С.А. Гончаров