донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

15.01.2014 р. справа №908/3383/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.суддівСтойка
О.В., Шевкової Т.А.від позивача:Старина
О.М. - за дов. №09/08/1 від 09.08.2013р.від
відповідача:не з"явився Розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Айс
Запоріжжя" м.Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
областівід18.11.2013 рокуу справі№908/3383/13
(суддя Алейникова Т.Г.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Чернігів Молоко"
м.Дніпропетровськдо відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айс Запоріжжя"
м.Запоріжжяпро стягнення 378 107 грн. 22
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чернігів Молоко"
м.Дніпропетровськ звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айс Запоріжжя"
м.Запоріжжя про стягнення суми
заборгованості за договором поставки у
розмірі 375 000,00 грн. та 3% річних у розмірі
3 107,22 грн., разом 378 107,22 грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 18.11.13р. позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чернігів Молоко"
м.Дніпропетровськ задоволені у повному
обсязі.

Відповідач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Айс Запоріжжя"
м.Запоріжжя, з прийнятим рішенням не
згоден, вважає його прийнятим з
неправильним застосуванням норм
матеріального права України та
порушенням норм процесуального права.
Тому він звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Донецький
апеляційний господарський суд рішення
господарського суду Запорізької
області від 18.11.13 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Через
канцелярію суду від відповідача
надійшла телеграма з клопотанням про
відкладення розгляду справи, з підстав
неможливості направлення
відповідального працівника. Колегія
суддів вважає заявлене відповідачем
клопотання таким, що не підлягає
задоволенню як необгрунтоване.

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чернігів Молоко"
м.Дніпропетровськ, через канцелярію
суду надав відзив в якому заперечує
проти задоволення апеляційної скарги.
У судовому засіданні представник
позивача підтримав заперечення щодо
апеляційної скарги.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України на підставі встановлених
фактичних обставин переглядає
матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Заслухавши представника позивача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права України, колегія суддів
Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду відповідає вимогам чинного
законодавства України, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
04.06.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Чернігів Молоко"
м.Дніпропетровськ (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Айс Запоріжжя"
м.Запоріжжя (покупець) був укладений
договір поставки №496/13 ( далі по тексту -
договір), відповідно до п.1.1 якого
постачальник зобов»язується передати
у власність, а покупець прийняти та
оплатити товар, асортимент, сортамент,
найменування, ціна за одиницю виміру та
загальна ціна якої визначена сторонами
у специфікаціях або у видаткових
накладних.

Поставка продукції за цим договором
здійснюється партіями відповідно до
замовлень покупця. (п.2.1 договору).

Згідно п. 5.1, п.5.2 договору поставки
покупець оплачує поставлений
постачальником товар за ціною,
передбаченою у видатковій накладний;
загальна вартість товару за договором
становить всю суму поставленого за
накладними товару протягом дії
договору.

Згідно із п. 5.4 договору поставки,
оплата за поставлену продукцію повинна
бути здійснена протягом 21 дня з дати
поставки товару.

Відповідно до п. 8.1. договір вважається
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печатками сторін.

Строк цього договору починає свій
перебіг у момент, визначений у п. 8.1
цього договору та закінчується 31
грудня 2013 року.

Договір підписаний та скріплений
печатками з боку обох сторін

На виконання умов договору, позивачем
було поставлено відповідачу за
накладними №РН-0000048 від 05.06.2013р.
молоко сухе знежирене (1.5%) в кількості
8000 кілограм, сироватка суха в кількості
2000 кілограм на суму 345 000 грн.; №РН-0000056
від 12.07.2013р. молоко сухе знежирене (1.5%) в
кількості 8000 кілограм на суму 320 000 грн.;
№ РН-000066 від 30.07.2013р. молоко сухе
знежирене (1.5%) в кількості 2000 кілограм
на суму 80 000 грн.

Загалом продукції було поставлено на
суму 745 000 грн.

Продукція була отримана
представниками відповідача відповідно
до довіреностей №417 від 05.06.2013р., №559 від
12.07.2013р., №629 від 30.07.2013р. на отримання
товару, про що є підписи уповноважених
осіб відповідача на накладних.

Згідно умов договору відповідач
повинен був повністю розрахуватися за
поставлену 05 червня 2013 року продукцію в
строк до 26 червня 2013 року включно, за
поставлену за поставлену 12 липня 2013
року продукцію в строк до 02 серпня 2013
року включно, 30 липня 2013 року продукцію
в строк до 20 серпня 2013 року включно.

Відповідач частково сплатив кошти за
поставлений товару у розмірі 370 000,00
грн., про що свідчать виписки з
банківського рахунку Позивача.

Відповідачем зобов»язання з оплати
поставленого товару не виконані в
розмірі 375 000,00 грн., тому
рахується борг, у зв»язку з чим позивач
звернувся до господарського суду з
позовом про стягнення суми
заборгованості за Договором поставки
№ 496/13 від 04.06.2013 р. яка складає 375 000,00
грн., а також 3% річних в сумі 3107,22 грн.

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений строк, одностороння
відмова від виконання прийнятих на
себе зобов'язань згідно до вказівок
закону, договору, не допускається.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму
(ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, поставка
товару за видатковими накладними була
здійснена відповідно до умов
укладеного між сторонами договору
поставки № 496/13 від 04.06.2013 р., на який є
посилання у накладних і який є
предметом данного спору. Товар
відповідачем не повернутий позивачу,
та не знаходиться на зберіганні.

Таким чином, суду першої інстанції та
апеляційної інстанції не надані
належні та допустимі докази, оформлені
належним чином, наявності заперечень
відповідача щодо неналежної поставки
товару, щодо відмови відповідача від
поставленного товару, а також щодо
прийняття товару у встановленому
порядку на відповідальне зберігання
відповідно до ст. ст. 666, 688, 690 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

У зв»язку з тим, що відповідач не довів
суду належними та допустими доказами у
розумінні ст. ст. 33, 34, 36 Господарського
процессуального кодексу України,
виконання належним чином згідно ст. ст.
525, 526 Цивільного кодексу України і в
строк, встановлений договором щодо
оплати отриманого та використаного ним
у господарській діяльності товару, то
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно стягнув з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айс Запоріжжя"
м.Запоріжжя заборгованість у розмірі
375 000,00 грн.

Крім того, позивачем нараховані 3%
річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних,
судова колегія вважає, що він
відповідає вимогам чинного
законодавства України, а судом першої
інстанції правомірно стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айс Запоріжжя"
м.Запоріжжя 3 % річних в розмірі
3 107,22 грн., як плати за користування
чужими грошовими коштами в період
прострочки виконання відповідачем
його грошового зобов'язання.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте за
результатами дослідження усіх
обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Запорізької області від 18.11.2013 року у
справі №908/3383/13 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права України, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Айс
Запоріжжя" м.Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
області від 18.11.2013 року у справі №908/3383/13
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Запорізької
області від 18.11.2013 року у справі №908/3383/13
- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Л.Ф. Чернота

Судді
О.В.Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Запорізьк. обл.