донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

21.01.2014р. справа №908/3592/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Довгалюк К.Г. від позивача:Кухтик
В.М. - за дов. №746 від 27.12.2013р. від
відповідача:Вініченко О.В. - за дов.
№19/0020 від 01.10.2013р. Розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз», м. Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
областівід10.12.2013 рокуу справі№ 908/3592/13
(суддя Топчій О.А.)за позовомПублічного
акціонерного товариства
«УКРТРАНСГАЗ», м. Київ в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ», м.
Донецькдо відповідачаПублічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз», м. Запоріжжяпростягнення
інфляційних та трьох відсотків річних
у розмірі 1 202 193 грн. 18 коп. ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Публічне акціонерне
товариство «УКРТРАНСГАЗ», м. Київ в
особі філії «Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ», м.
Донецьк звернулося до господарського
суду Донецької області з позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя
про стягнення інфляційних та трьох
відсотків річних у розмірі 1 202 193 грн. 18
коп.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 10.12.2013 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«УКРТРАНСГАЗ», м. Київ в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ», м.
Донецьк були задоволені частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя
на користь Публічного акціонерного
товариства «УКРТРАНСГАЗ», м. Київ в
особі філії «Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ», м.
Донецьк 3% річних в сумі 450 036 грн. 52 коп.,
інфляційні в розмірі 606 654 грн. 21 коп.

Відповідач, Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя,
з прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Запорізької області від 10.12.13 р.
скасувати в частині задоволення
позовних вимог про стягнення 606 654 грн.
21 коп. інфляційних та 450 036 грн. 52 коп. 3%
річних та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив суд апеляційної
інстанції рішення господарського суду
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

В судовому засіданні
представники сторін підтримали свої
вимоги та заперечення щодо апеляційної
скарги.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 908/3592/13 та наданих
представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду не
відповідає вимогам чинного
законодавства України та підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Вищого господарського суду
України від 21.03.2002 р. по справі №1/4/517 за
позовом ДК «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії
УМГ «ДОНБАСТРАНСГАЗ» до ВАТ
«Запоріжгаз» про стягнення 12566161 грн. 92
коп., стягнуто з ВАТ «Запоріжгаз» на
користь ДК «УКРТРАНСГАЗ» НАК «Нафтогаз
України» в особі філії «Управління
магістральних газопроводів
«ДОНБАСТРАНСГАЗ» заборгованість за
природний газ за договором №71 від
30.12.1996р. у розмірі 125 661 61 грн. 92 коп.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 19.12.2002 р. у
справі №1/4/517 в порядку статті 121
Господарського процесуального кодексу
України між ДК «УКРТРАНСГАЗ» НАК
«Нафтогаз України» та ВАТ «Запоріжгаз»
було затверджено мирову угоду,
відповідно до умов якої сторони
домовились про погашення
заборгованості за поставлений в 1997
році природний газ за договором №71 від
30.12.1996р. в розмірі 12566161 грн. 92 коп., яка
стягнута постановою Вищого
господарського суду України від 21.03.2002
р. шляхом передачі кредитору ДК
«УКРТРАНСГАЗ» двох простих векселів:
№132 на суму 8 244 611 грн. 37 коп. та
№134 на суму 4 321 550 грн. 55 коп.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 20.12.2005 р. по
справі №5/432 стягнуто з ВАТ
«Запоріжгаз» на користь ДК
«УКРТРАНСГАЗ» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі філії «Управління
магістральних газопроводів»
«ДОНБАСТРАНСГАЗ» 4 321 550 грн. 55 коп. та 23
442 грн. відсотків за простим векселем
№134 від 30.09.2002 р. і 12 964 грн. витрат,
пов»язаних з протестом векселя; 5 040 845
грн. 74 коп. заборгованість за простим
векселем №132 від 30.09.2002 р.

18.08.2006 р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Запорізької області від 10.04.2006 р. у
справі №5/432.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 14.01.2013 р. в
порядку статті 25 Господарського
процесуального кодексу України
здійснено процесуальне
правонаступництво у справі №5/432
позивачем визначено Публічне
акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» в
особі філії «Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ»,
відповідачем - Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз».

Відповідно до постанови державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області від 24.12.2012 р. виконавче
провадження № 8224154 з примусового
виконання наказу господарського суду
Запорізької області від 10.04.2006 р. у
справі №5/432 було закінчено на підставі
п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» в зв'язку із
списанням згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа, про
що зазначено в постанові Донецького
апеляційного господарського суду від
02.04.2013р. по справі №5/432.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.07.2013 р. по справі №5/432
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 02.04.2013 р. у
справі №5/432 про відмову у задоволенні
скарги на дії державного виконавця
залишено без змін.

Як стверджує позивач у своєму позові,
судами встановлено, що списана
заборгованість ПАТ «Запоріжгаз» перед
ДК «УКРТРАНСГАЗ» НАК «Нафтогаз
України» у розмірі 9 398 802 грн. 29 коп. є
заборгованістю за природний газ, яка
виникла на підставі договору №71 від
30.12.1996 р. і грошові зобов»язання
відповідача щодо платежу за цим
договором не припинялись до моменту
списання заборгованості, а тому у
позивача наявні підстави для
застосування ст. 625 Цивільного кодексу
України.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Запорізької області про стягнення з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз», м. Запоріжжя 3% річних у
розмірі 450 370 грн. 01 коп., інфляційних за
період листопад 2010 року - червень 2011
року у розмірі 648 грн. 436 грн. 36 коп.,
інфляційних за вересень 2011 року у
розмірі 9 398 грн. 80 коп., інфляційних за
період листопад 2011 року - березень 2012
року у розмірі 93 988 грн. 01 коп. на
підставі рішення господарського суду
Запорізької області по справі №5/432.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом про стягнення з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз», м. Запоріжжя 3% річних у
розмірі 450 370 грн. 01 коп., інфляційних за
період листопад 2010 року - червень 2011
року у розмірі 648 грн. 436 грн. 36 коп.,
інфляційних за вересень 2011 року у
розмірі 9 398 грн. 80 коп., інфляційних за
період листопад 2011 року - березень 2012
року у розмірі 93 988 грн. 01 коп.,
нарахованих на підставі ч. 2 статті 625
Цивільного кодексу України, оскільки
вважає, що при розгляді справи №5/432, в
тому числі і при розгляді скарги на дії
державного виконавця в 2013 році суд
встановив наявність у відповідача
невиконаного грошового зобов»язання з
оплати заборгованості за поставлений
газ за договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Вищого господарського суду
України від 21.03.2002 р. по справі №1/4/517 за
позовом ДК «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії
УМГ «ДОНБАСТРАНСГАЗ» до ВАТ
«Запоріжгаз» про стягнення 12566161 грн. 92
коп., стягнуто з ВАТ «Запоріжгаз» на
користь ДК «УКРТРАНСГАЗ» НАК «Нафтогаз
України» в особі філії «Управління
магістральних газопроводів
«ДОНБАСТРАНСГАЗ» заборгованість за
природний газ за договором №71 від
30.12.1996р. у розмірі 125 661 61 грн. 92 коп.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 19.12.2002 р. у
справі №1/4/517 в порядку статті 121
Господарського процесуального кодексу
України між ДК «УКРТРАНСГАЗ» НАК
«Нафтогаз України» та ВАТ «Запоріжгаз»
було затверджено мирову угоду,
відповідно до умов якої сторони
домовились про погашення
заборгованості за поставлений в 1997
році природний газ за договором №71 від
30.12.1996р. в розмірі 12566161 грн. 92 коп., яка
стягнута постановою Вищого
господарського суду України від
21.03.2002р. шляхом передачі кредитору ДК
«УКРТРАНСГАЗ» двох простих векселів:
№132 на суму 8 244 611 грн. 37 коп. та
№134 на суму 4 321 550 грн. 55 коп.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 20.12.2005 р. по
справі №5/432 стягнуто з ВАТ
«Запоріжгаз» на користь ДК
«УКРТРАНСГАЗ» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі філії «Управління
магістральних газопроводів»
«ДОНБАСТРАНСГАЗ» 4 321 550 грн. 55 коп. та 23
442 грн. відсотків за простим векселем
№134 від 30.09.2002 р. і 12 964 грн. витрат
пов»язаних з протестом векселя; 5 040 845
грн. 74 коп. заборгованість за простим
векселем №132 від 30.09.2002 р.

Як стверджує позивач у своєму позові,
судами встановлено, що списана
заборгованість ПАТ «Запоріжгаз» перед
ДК «УКРТРАНСГАЗ» НАК «Нафтогаз
України» у розмірі 9 398 802 грн. 29 коп. є
саме заборгованістю за природний газ,
яка виникла на підставі договору №71
від 30.12.1996 р. і грошові зобов»язання
відповідача щодо платежу за цим
договором не припинялись до моменту
списання заборгованості, а тому у
позивача нібито наявні підстави для
застосування ст. 625 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до частини 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалі справи
№908/3592/13, в процесі виконання постанови
Вищого господарського суду України від
21.03.2002 р. по справі №1/4/517 відбулась
новація правовідносин сторін з
цивільних на вексельні, а саме,
договірне грошове зобов»язання ВАТ
«Запоріжгаз» перед ДК «УКРТРАНСГАЗ»
НАК «Нафтогаз України» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ» у
вигляді сплати заборгованості за
природний газ за договором №71 від
30.12.1996р. у розмірі 125 661 61 грн. 92 коп. у
зв»язку з затвердженням мирової угоди
господарським судом Запорізької
області стало вексельним грошовим
зобов»язанням, порядок виконання якого
стало регулюватися спеціальними
нормами вексельного, а не цивільно -
правового законодавства України.

Обіг векселів в Україні регулюється
Уніфікованим Законом про переказні
векселі та прості векселі, який
запроваджений Законом України від
06.07.1999 р. та Законом України "Про обіг
векселів в Україні".

Закон України «Про обіг векселів в
Україні» визначає особливості обігу
векселів в Україні, який полягає у
видачі переказних та простих векселів,
здійсненні операцій з векселями та
виконанні вексельних зобов'язань у
господарській діяльності, відповідно
до Женевської конвенції 1930 року, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі, з
урахуванням застережень, обумовлених
додатком II до цієї Конвенції, та
відповідно до Женевської конвенції 1930
року про врегулювання деяких колізій
законів про переказні векселі та
прості векселі, Женевської конвенції
1930 року про гербовий збір стосовно
переказних векселів і простих векселів
(преамбула Закону України "Про обіг
векселів в Україні").

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» законодавство
України про обіг векселів складається
із Женевської конвенції 1930 року, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі
(надалі Уніфікований Закон), з
урахуванням застережень, обумовлених
додатком II до цієї Конвенції, та із
Женевської конвенції 1930 року про
врегулювання деяких колізій законів
про переказні векселі та прості
векселі, Женевської конвенції 1930 року
про гербовий збір стосовно переказних
векселів і простих векселів, Закону
України "Про цінні папери і фондову
біржу", Закону України "Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930
року, якою запроваджено Уніфікований
закон про переказні векселі та прості
векселі", Закону України "Про
приєднання України до Женевської
конвенції 1930 року про врегулювання
деяких колізій законів про переказні
векселі та прості векселі", Закону
України "Про приєднання України до
Женевської конвенції 1930 року про
гербовий збір стосовно переказних
векселів і простих векселів", цього
Закону та інших прийнятих згідно з ними
актів законодавства України.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого
Закону про переказні векселі та прості
векселі держатель може вимагати від
особи, проти якої він використовує своє
право регресу: (1) сумою неакцептованого
або неоплаченого переказного векселя з
відсотками, якщо вони були обумовлені;
(2) відсотки в розмірі шести від дати
настання строку платежу; (3) витрати,
пов'язані з протестом і пересиланням
повідомлень, а також інші витрати. Якщо
право регресу використане до настання
строку платежу, то з вексельної суми
утримуються облікові відсотки. Ці
облікові відсотки обчислюються за
офіційною обліковою ставкою
(банківською ставкою), яка діє на дату
використання права регресу за місцем
проживання держателя.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Уніфікованого
Закону особа, яка прийме переказний
вексель і здійснить платіж за ним, може
стягнути з інших зобов'язаних перед нею
осіб відсотки на вказану суму,
обчислені в розмірі шести, починаючи з
дня, коли вона здійснила платіж.

Пунктом 5 ст. 2 Закону України "Про обіг
векселів в Україні" визначено, що
відсотки нараховуються виходячи з
розміру облікової ставки
Національного банку України на день
подання позову і від дня настання
строку платежу до дня подання позову
відповідно, тобто за прострочку
виконання вексельного зобов'язання,
законодавством встановлені спеціальні
штрафні санкції.

Відтак застосування норм Цивільного
кодексу України, які регулюють
відповідальність за прострочення
виконання зобов'язань до
правовідносин, пов'язаних із обігом
векселів, можливе лише у випадку
вказівки на це в актах вексельного
законодавства, що названі в Законі
України «Про обіг векселів в Україні».

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013
року, до зобов»язань, які виникли з
оплати векселів, норми Цивільного
кодексу України і Господарського
кодексу України щодо відповідальності
за невиконання грошових зобов»язань
застосовуються лише в тій частині, в
якій ці зобов»язання не врегульовані
вексельним законодавством.

Висновок суду першої інстанції щодо
нібито обґрунтованого нарахування
позивачем інфляційних та 3% річних у
зв»язку з порушенням відповідачем його
грошового зобов»язання за договором
№71 від 31.12.1996 р. на підставі статті 625
Цивільного кодексу України є
неправомірним, оскільки у процесі
виконання рішення суду відбулась
новація боргу та вказаний борг став
вексельним зобов»язанням, який
регулюється спеціальними нормами
законодавства України. Крім того,
рішенням господарського суду
Запорізької області від 20.12.2005р. по
справі №5/432 з ВАТ «Запоріжгаз»
заборгованість стягнута саме як
вексельна з посиланням на спеціальні
норми закону, а не на норми цивільно -
правового законодавства України.

Посилання суду першої інстанції на
рішення господарського суду
Запорізької області від 20.12.2005 р. по
справі №5/432, яким нібито встановлено,
що заборгованість ВАТ «Запоріжгаз» з
неоплати векселів у розмірі 9 424 420 грн.
29 коп. виникла з правовідносин
постачання природного газу у 1997 році за
договором №71 від 30.12.1996 р. є
неправомірним, оскільки, рішенням
господарського суду Запорізької
області від 20.12.2005 р. по справі №5/432
навпаки встановлено, що заборгованість
відповідача виникла саме з вексельного
законодавства і стягнення
заборгованості за векселями не
пов»язано з цивільним законодавством,
а тому між сторонами у справі є тільки
вексельні правовідносини, що є фактом,
встановленим судом за нормами ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України.

При зверненні до суду з вказаним
позовом позивач просив суд стягнути з
відповідача 3% річних за період з 01.11.2010
р. по 06.06.2012 р. та інфляційні за
загальний період прострочення
листопад 2010 року - червень 2011 року,
вересень 2011 року, листопад 2011 року -
березень 2012 року з посиланням на
постанову Донецького апеляційного
господарського суду по справі №5/432.
Проте судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що вказаною
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 02.04.2013 р.
розглянуті тільки питання
правомірності дій відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію», а
також питання щодо правомірності
застосування до правовідносин з
примусового виконання наказу №5/432 від
10.04.2006 р. спеціального законодавства
України і не розглядалося питання
існування між сторонами саме цивільно -
правових відносин, а не вексельних.

Крім того, постанова Донецького
апеляційного господарського суду по
справі №5/432 від 02.04.2013 р., яка залишена
без змін постановою Вищого
господарського суду України від 03.07.2013
р. не є належним та допустимим засобом
доказування в розумінні ст. ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України встановлення нібито наявності
грошового зобов»язання відповідача на
підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, починаючи з 01.11.2010 року
оскільки вона була прийнята лише у 2013
року і не може розповсюджуватися на
період до 2012 року, що зазначений
позивачем як обставина та підстава
позовних вимог при зверненні до суду з
проханням застосувати норми ст. 625
Цивільного кодексу України.

Таким чином, Донецький апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
оскільки спірні правовідносини сторін
врегульовано вексельним
законодавством, яким не передбачено
стягнення інфляційних та 3 % річних у
разі прострочення виконання
вексельного зобов'язання, то стаття 625
Цивільного кодексу України у даній
справі застосуванню не підлягає. Ця
правова позиція викладена в Постановах
Верховного Суду України по справам №
45/211 від 03.10.2011 р., № 20/44-10 від 28.03.2012 р.
Рішення Верховного Суду України,
прийняті за наслідками розгляду справ
щодо застосування норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх судів України
згідно приписів ст. 11128 Господарського
процесуального кодексу України.

За таких підстав, судова колегія дійшла
висновку, що судом першої інстанції
помилково зроблений висновок про
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних, нарахованих на підставі
ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України за
порушення Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз» його
зобов»язання за договором №71 від 31.12.1996
р. за період з 01.11.2010 року по 06.06.2012
року, оскільки в цей період відповідач
не виконував свої грошові зобов»язання
з оплати за поставлений газ, але за
нормами вексельного законодавства
України.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що висновки, викладені
в рішенні місцевого господарського
суду, не відповідають обставинам
справи та судом порушені і неправильно
застосовані норми матеріального права
України, тому рішення господарського
суду Запорізької області від 10.12.2013 р. у
справі № 908/3592/13 підлягає скасуванню,
апеляційна скарга - задоволенню, а у
задоволенні позовних вимог позивача
про стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 450 370 грн. 01 коп., інфляційних за
період листопад 2010 року - червень 2011
року у розмірі 648 грн. 436 грн. 36 коп.,
інфляційних за вересень 2011 року у
розмірі 9 398 грн. 80 коп., інфляційних за
період листопад 2011 року - березень 2012
року у розмірі 93 988 грн. 01 коп. слід
відмовити в повному обсязі в зв»язку з
безпідставністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, 99, 101, 103, 104, 105,
117 Господарського процесуального
кодексу України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз», м. Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
області від 10.12.2013 р. у справі №908/3592/13
задовольнити.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 10.12.2013 р. у
справі № 908/3592/13 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«УКРТРАНСГАЗ», м. Київ в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ», м.
Донецьк до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз», м. Запоріжжя
про стягнення інфляційних та трьох
відсотків річних у розмірі 1 202 193 грн. 18
коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «УКРТРАНСГАЗ», м. Київ в
особі філії «Управління магістральних
газопроводів «ДОНБАСТРАНСГАЗ», 83052, м.
Донецьк, пр. Ілліча, 100А, ЗКПО 00153169, на
користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Запоріжгаз», 69035, м.
Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ЗКПО 03345716,
судовий збір за подання апеляційної
скарги у розмірі 10 566 грн. 92 коп.

Доручити господарському суду
Запорізької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 6 прим:

1 - у справу;

2,3 - позивачу;

4 - відповідачу;

5 - ДАГС;

6 - ГС Зап. обл.

Довгалюк К.Г.