ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

21 січня 2014 року
Справа № 913/3445/13

Провадження № 30/913/3445/13

За позовом Індивідуального підприємця
Республіки Білорусь - ОСОБА_1, м. Мінськ
Республіка Білорусь

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сєвєродонецьке
науково-виробниче об'єднання
Хімресурс», м. Сєвєродонецьк
Луганської області

про стягнення 6969 грн. 87 коп.

Суддя Голенко І.П.

Секретар судового засідання: Бородіна
А.А.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув;

в с т а н о в и в:

Суть спору: Індивідуальний підприємець
Республіки Білорусь - ОСОБА_1 звернувся
до господарського суду Луганської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сєвєродонецьке науково-виробниче
об'єднання Хімресурс» про стягнення
заборгованості за надані послуги в
розмірі 6969 грн. 87 коп., що в валютному
еквіваленті становить 872 долари США та
складається з: основного боргу у
розмірі 6394 грн. 40 коп., 3% річних у
розмірі 128 грн. 23 коп. та пені у розмірі
447 грн. 24 коп. за заявкою - договором по
організації перевезення вантажу б/н
від 05.02.2013.

Позов мотивований фактом невиконання
відповідачем умов договору в частині
оплати наданих позивачем послуг.

Через канцелярію суду від позивача
надійшло клопотання б/н від 02.01.2014 про
розгляд справи без участі позивача та
його представника, яке судом
задоволено.

Крім того, на виконання ухвали суду
позивач надіслав оригінали документів,
які були оглянуті у судовому засіданні
та повернуті позивачу супровідним
листом.

Повноважний та компетентний
представник відповідача у судове
засідання не прибув, причини неявки
суду не повідомив, хоча належним чином
був повідомлений про дату, час та місце
проведення судового засідання, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення
відповідачу 26.12.2013.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (зі змінами та
доповненнями) у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, суд розглядає справу
за наявними матеріалами, враховуючи
наступне: сторони належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
розгляду цієї справи; будь-яких
клопотань про відкладення розгляду
справи від позивача та відповідача не
надходило; явка сторін не була
визначена судом обов'язковою;
нез'явлення сторін у засідання не
перешкоджає вирішенню цього спору.

Відповідач не надав до матеріалів
справи відзиву на позовну заяву та інші
витребувані судом документи, що не є
перешкодою для розгляду справи за
наявними в ній матеріалами згідно
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Дослідивши обставини справи, надані
докази, суд встановив такі фактичні
обставини.

05.02.2013 між Індивідуальним підприємцем
Республіки Білорусь ОСОБА_1
(виконавець, позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сєвєродонецьке науково-виробниче
об'єднання Хімресурс» (замовник,
відповідач) укладено заявку - договір
по організації перевезення вантажу б/н,
яка належним чином підписана та
скріплена печатками сторін (далі за
текстом - заявка - договір).

Згідно з п. 9 ця заявка - договір,
укладена по факсу, є письмовою формою
договору, і умови даної заявки
являються пріоритетними по відношенню
до умов раніше укладених договорів.

Відповідно до заявки - договору
відповідач замовив послугу з
перевезення вантажу (стеарат кальцію,
безпечна хімія), вагою 5 тонн + 100 кг за
наступними умовами: вантажовідправник
- ТОВ «Сєвєродонецьке НПО «Хімресурс»,
м. Рубіжне, пер. Первомайський, 35а;
вантажоотримувач Хімволокно, м. Гродно;
місце розвантаження - м. Гродно, вул.
Космонавтов, 100; ПТО «ГродноАзот»; фрахт
за перевезення - 800 USD.

Пунктом 8 заявки-договору
передбачено, що оплата за перевезення
здійснюється протягом 15 календарних
днів після отримання документів, які
підтверджують перевезення (оригіналів:
рахунок, акт, CMR). У випадку затримки
оплати фрахту, експедитор (замовник)
сплачує пеню у розмірі 1,25% за кожний
день прострочення платежу.

Відповідно до товарно-транспортної
накладної СМR № 830463 від 07.02.2013 позивач
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
перевезення вантажу, що
підтверджується відміткою
вантажоодержувача.

Позивач надіслав відповідачу
оригінали документів, а саме:
рахунок-фактуру № 5748 від
06.02.2013 на суму 800 доларів США, акт
виконаних робіт від 12.02.2013, СМR № 830463 від
07.02.2013, що підтверджуються цінним
листом з описом вкладення та
фіскальним чеком від 11.03.2013 (а. с. 11).

Згідно з наданим до матеріалів справи
інформаційного витягу ДП «Укрпошта»
від 19.09.2013 відповідач отримав вказані
документи 01.04.2013.

Відповідач у порушення вимог
заявки-договору свої зобов'язання по
оплаті послуг не виконав.

За таких обставин позивач звернувся до
господарського суду Луганської
області з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані
матеріали, оцінивши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та необхідність їх задоволення
частково з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно з п. 1 ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення.

Пунктом 1 ст. 909 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна за змістом норма
міститься у п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України.

Пункт 2 ст. 193 Господарського кодексу
України передбачає, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Матеріалами справи, її фактичними
обставинами доведено факт виконання
позивачем взятих на себе за
заявкою-договором б/н від 05.02.2013
зобов'язань на суму 6394 грн. 40 коп. (800
доларів США), враховуючи офіційний курс
валюти НБУ.

Під час розгляду справи доказів про
сплату відповідачем вказаної суми
боргу до матеріалів справи ні
позивачем, ні відповідачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом, в
тому числі, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі
порушення учасником господарських
відносин правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання, він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
у вигляді грошової суми (неустойка,
пеня, штраф).

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

На підставі вищезазначених приписів
закону та п. 8 заявки-договору позивач
нарахував та заявив до стягнення з
відповідача пеню у розмірі 447 грн. 24 коп.
за період з 16.04.2013 по 16.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.03.2013 позивач надіслав відповідачу
оригінали документів, які
підтверджують факт виконання ним
послуг з перевезення вантажу.

Враховуючи поштовий перебіг для
отримання кореспонденції, а також п. 1
ст. 253 Цивільного кодексу
України, який передбачає, що перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати,
першим днем прострочення слід вважати
17.04.2013.

Перевіривши розрахунок пені, суд
дійшов висновку про стягнення пені у
розмірі 446 грн. 91 коп. за період з 17.04.2013
по 16.10.2013.

Пункт 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі вищезазначеної норми
позивач нарахував та заявив до
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 128 грн. 23 коп. за період з 16.04.2013
по 16.12.2013 (а. с. 4).

Перевіривши розрахунок 3% річних за
вказаний позивачем період, суд дійшов
висновку про стягнення 3% річних у
розмірі 128 грн. 23 коп. за період з 17.04.2013
по 16.12.2013.

Відповідачем ніяким чином не
спростовано заявлені позовні вимоги.

До матеріалів справи сторонами не
надано доказів погашення заявлених до
стягнення сум, у тому числі після
порушення провадження у справі.

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково, з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму основного боргу у
розмірі 6394 грн. 40 коп., 3% річних у
розмірі 128 грн. 23 коп. за період з 17.04.2013
по 16.12.2013, пеню у розмірі 446 грн. 91 коп. за
період з 17.04.2013 по 16.10.2013, у задоволенні
решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сєвєродонецьке
науково-виробниче об'єднання
Хімресурс», 93400, Луганська область, м.
Сєвєродонецьк, проспект Радянський,
буд. 17, кв. 405, код 34767516, на користь
Індивідуального підприємця Республіки
Білорусь - ОСОБА_1, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1,
вал./рах. НОМЕР_2; Банк отримувача: ЗАТ
«Абсолютбанк», код 288, адреса: 220035,
Республіка Білорусь, м. Мінськ, вул.
Ігнатенко, 11, SWIFT: ABLTBY 22;
банк-кореспондент: «RAIFFESEN bank international AG,
Vienna, Austria», SWIFT: RZBAATWW, заборгованість у
розмірі 6394 грн. 40 коп., пеню у розмірі 446
грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 128 грн. 23
коп., що в валютному еквіваленті
становить 871,96 доларів США, судовий
збір у розмірі 1720 грн. 42 коп., видати
позивачу наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення складено та
підписано - 24.01.2014

Суддя
І.П. Голенко