ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року справа № 919/1382/13

за позовом промислово-технічної
компанії у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю "АГРОМАТ"

(03115, м. Київ, просп. Перемоги,89-А)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення заборгованості, -

суддя Щербаков С.О.

за участю:

представники сторін - не з`явились,

Суть спору:

29.11.2013 промислово-технічна компанія у
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю «АГРОМАТ» звернулась
до господарського суду міста
Севастополя із позовною заявою до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
поставлений товар у розмірі 160000,00 грн.

Позовні вимоги із посиланням на статті
526, 530, 692 Цивільного кодексу України,
статтю 193 Господарського
процесуального кодексу України,
мотивовані неналежним виконанням
відповідачем обов'язку щодо оплати за
поставлений товар відповідно до
видаткової накладної №892 від 27.02.2012 на
суму 160000,00 грн., внаслідок чого у
останнього утворилась заборгованість
перед позивачем у зазначеному розмірі.

Ухвалою господарського суду міста
Севастополя від 02.12.2013 зазначена справа
була прийнята до розгляду, порушено
провадження у справі та призначена до
розгляду в судовому засіданні на 18.12.2013.

У порядку статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
розгляд справи 18.12.2013 відкладався на
08.01.2014.

У судове засідання 08.01.2014 представники
сторін не з`явились про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялись у
встановленому законом порядку, від
представника позивача до початку
судового засідання надійшла письмова
заява про розгляд справи без його
участі, в якій він позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні. В судовому
засіданні 08.01.2014 встановлено, що
відповідачем вимоги ухвали суду від
02.12.2013 повторно не виконані.

Відповідно до статті 81-1 ГПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору (п.2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2010 № 01-08/140 "Про деякі
питання запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві").

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі надіслано за
належною адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та не
повернуто підприємством зв'язку, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Також, згідно пункту 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (зі змінами та
доповненнями), у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до частини другої статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони, серед іншого, мають
право на участь в засіданнях
господарського суду.

Частина третя вказаної статті
зобов'язує сторін добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Дотримання принципу вирішення спору
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом втілено у статті 17
Закону України „Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини" і
статті 6 Європейської конвенції з прав
людини та є обов'язковим для
господарського суду при розгляді
кожної справи.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Відповідач не скористався правом,
наданим його статтею 59 Господарського
кодексу України: не надав суду відзив
на позовну заяву та документи, що
підтверджують заперечення проти
позову.

З врахуванням вищенаведених норм
процесуального закону, на думку суду,
матеріали справи достатньо
характеризують спірні правовідносини,
підстави для відкладення розгляду
справи відсутні, а справа підлягає
розгляду у відсутність сторін за
наявними у справі матеріалами.

На підставі ст.85 ГПК України в судовому
засіданні 08.01.2014 проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані докази, перевіривши
матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2012 промислово - технічною компанією
у вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю «Агромат»(позивач)
була поставлена фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 (відповідач)
керамічна плитка (далі - Товар) на суму
160000,00 грн., з врахуванням ПДВ 20%, що
підтверджується видатковою накладною
№892 (а.с. 7)

Відповідно до вказаної накладної
Покупець (відповідач) товар отримав,
претензій до кількості і якості товару
не мав, про що свідчить підпис про таке
отримання його повноважного
представника.

Повноваження зазначеного представника
підтверджуються наявною в матеріалах
справи копією довіреності від
відповідача ЯПИ №443622 від 27.02.2012 на
отримання від позивача
товарно-матеріальних цінностей на суму
160000,00 грн. (а.с. 8).

Претензією від 07.06.2013 позивач
запропонував відповідачу не пізніше
15.06.2013 погасити суму заборгованості у
розмірі 160000,00 грн. (а.с. 9), однак вказана
претензія була залишена без
задоволення.

Зазначене стало підставою звернення
позивача до суду із відповідними
вимогами.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Спір між сторонами виник з приводу
неналежного виконання відповідачем
зобов'язання з оплати поставленого
позивачем товару.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до пункту 1 частини другої
цієї статті підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з вимогами статей 202, 204
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої та другої
статті 205 Цивільного кодексу України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Частиною другою статті 206 Цивільного
кодексу України передбачено, що
юридичній особі, що сплатила за товари
та послуги на підставі усного
правочину з другою стороною, видається
документ, що підтверджує підставу
сплати та суму одержаних грошових
коштів.

На підставі наданих до матеріалів
справи доказів, суд дійшов висновку, що
дії сторін в силу загальних засад і
змісту цивільного законодавства слід
визнати діями, що породжують цивільні
права і обов'язки, аналогічні
зобов'язанням за договором поставки. Ці
дії згідно зі статтями 11, 712 Цивільного
кодексу України є підставою виникнення
у відповідача обов'язку сплатити
заборгованість за поставлений
Позивачем товар у повному обсязі.

Зобов'язання, що виникають на підставі
договору поставки є господарськими
зобов'язаннями, до яких застосовуються
положення статей 264-271 Господарського
кодексу України та положення глави 54
Цивільного кодексу України

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити кошти тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 712
Цивільного кодексу України та статтею
265 Господарського кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Згідно положень ст. 193 ГК України та ст.
ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 610, ч.3 ст. 611
ЦК України, порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання); у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як вже зазначалось, покупець був
зобов'язаний відповідно до статті 530 ЦК
України здійснити розрахунок за товар
з моменту отримання претензії не
пізніше 15.06.2013, шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
позивача або, за згодою сторін,
готівковими коштами в касу позивача.

У порядку статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
доказів погашення основної суми
заборгованості у розмірі 160000,00 грн.
відповідачем суду не надано.

Отже, аналізуючи сукупність
встановлених обставин, вищенаведені
приписи матеріального закону, судом
встановлений факт порушення
відповідачем зобов'язання щодо повної
та своєчасної оплати за поставлений
товар відповідно до видаткової
накладної №892 від 27.02.2012 на суму - 160000,00
грн., з врахуванням ПДВ 20%.

Враховуючи те, що оплата продавцеві за
отриманий товар є обов'язком
відповідача, належне виконання якого
вимагається законом, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
суми заборгованості за поставлений
товар у розмірі 160000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню у розмірі
160000,00 грн.

Відповідно до положень ст.49 ГПК
України, понесені позивачем при
зверненні з даним позовом до суду
витрати зі сплати судового збору в сумі
3200,00 грн. відшкодовуються йому за
рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 43, 49, 82, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь промислово-технічної компанії
у вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОМАТ" (03115, м. Київ,
просп. Перемоги,89-А, ідентифікаційний
код 21509937, р/р 9001 в ПАТ "Креді
Агріколь Банк", МФО 300614) суму
заборгованості за поставлений товар по
видатковій накладній №892 від 27.02.2012 у
розмірі 160000,00 грн. (сто шістдесят тисяч
грн. 00 коп.).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь
промислово-технічної компанії у
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОМАТ" (03115, м. Київ,
просп. Перемоги,89-А, ідентифікаційний
код 21509937, р/р 9001 в ПАТ "Креді
Агріколь Банк", МФО 300614) судовий збір у
розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті грн.
00 коп.).

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення оформлено відповідно

до вимог статті 84 ГПК України

і підписано 11.01.2014.

Суддя

C.О.Щербаков