ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2014 р.
Справа № 5015/1591/11

За позовом: ФОП ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: ТзОВ
«ВЕЕМ-Меблісервіс», м. Львів

про витребування майна з чужого
незаконного володіння

Суддя Н. Мороз

При секретарі Ю. Шиманській

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: Домашовець Р. С.

Суть спору:

Позовну заяву подано фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Львів до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕЕМ-Меблісервіс»,
м. Львів про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 28.03.2011р.
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду в засіданні на
19.04.2011р.

19.04.2011р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва, про що
представники сторін ознайомлені під
розписку.

Ухвалою суду від 17.05.2011р. зупинено
провадження у справі та матеріали
справи направлено в прокуратуру
Львівської області.

Ухвалою суду від 25.11.2013р.
поновлено провадження у справі.

Для об"єктивного та
всестороннього вирішення спору,
10.12.2013р. та 24.12.2013р. розгляд справи
відкладався з підстав, викладених у
відповідних ухвалах.

В судове засідання 09.01.2014р.
представник позивача не з"явився,
причин неявки суду не повідомив, вимог
ухвал суду не виконав.

Представник відповідача в судове
засідання з"явився, проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позов та письмових
запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, створивши у відповідності
до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, суд встановив наступне.

08.12.2009р. між фізичною
особою-підриємцем ОСОБА_1 (позивач, за
договором - орендар) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«ВЕЕМ-Меблісервіс» (відповідач, за
договором - орендодавець) укладено
договір оренди нерухомого майна.

Згідно умов укладеного договору,
орендодавець зобов'язується передати,
а орендар прийняти в строкове платне
користування нежитлові приміщення,
розташовані на І та ІІ поверсі будівлі,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 434, 4 м.кв. (п.1.1). Об'єкт
оренди передається в оренду до 06.12.2012р.
включно з моменту його прийняття
орендарем за актом приймання-передачі
об'єкта оренди в оренду (п.3.1). Строк
оренди може бути скорочений, а даний
договір розірваний (припинений)
достроково за взаємною згодою сторін,
за умови письмового попередження
зацікавленою стороною іншої сторони
щонайменше за 60 календарних днів до
бажаної дати припинення оренди за
даним договором, що оформляється
додатковою угодою до даного договору,
або в односторонньому порядку на
вимогу орендодавця у разі несплати
орендарем орендної плати понад два
місяці, або за рішенням суду (п. 3.2).

Для здійснення підприємницької
діяльності, а саме для організації
більярдного клубу в орендованому
приміщенні, позивачем укладено
договори оренди від 21.12.2009р. та від
01.10.2009р. на отримання
товаро-матеріальних цінностей на
загальну суму суму 331560,00 грн. а саме:
столи більярдні 4-футові великі - 4шт.,
столи більярдні 10-футові середні - Зшт.,
столи більярдні 9-футові (американка) -
2шт., шари більярдні - 9 комплектів, киї
більярдні - 20 штук, лампи освітлення - 9
комплектів, лічильник для більярдних
столів - 1шт, пульт управління - 1 шт.,
кабель електричний - 300м., телевізор
«Самсунг», система супутникового
телебачення в комплекті, комплект
відеоспостереження, відеокамери,
кабель 800м. кв., БУО «Філіпс», електричні
плитки, витяжка, мікрохвильові пічки,
електрочайники, електром'ясорубка,
кухонний комбайн.

Як зазначено позивачем у позовній
заяві, 26.10.2010р. відповідач, подавши
позов до суду одночасно розірвав в
односторонньому порядку
вищезазначений договір шляхом
закриття приміщення та недопущення
орендаря всередину об'єкта оренди
шляхом виставлення охорони. Крім того,
позивач стверджує, що закривши
нежитлові приміщення відповідач
незаконно заволодів майном ФОП ОСОБА_1,
яке знаходилось в орендованих останнім
приміщеннях.

В судових засіданнях представник
відповідача проти позову заперечив.
Зокрема, пояснив, що позивач
достроково повернув нежитлові
приміщення згідно акту
прийому-передачі від 08.10.2010р. (в
матеріалах справи), що спростовує
посилання ФОП ОСОБА_1 на одностороннє
розірвання ТзОВ «ВЕЕМ-Меблісервіс»
договору. Крім того, відповідач
зазначив, що під час повернення
нежитлового приміщення - об'єкта оренди
за адресою АДРЕСА_1 жодного майна
позивача не перебувало, що зокрема
підтверджується вищезазначеним актом
від 08.10.2010р.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач неодноразово звертався
з заявами в Шевченківський РВ ЛМУ
ГУМВСУ України у Львівській області
щодо незаконного заволодіння та
використання майна. Постановою
Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у
Львівській області від 27.10.2010р. у
порушенні кримінальної справи було
відмовлено. Проте, листом від 23.12.2010р.
№52-582-10 прокуратурою Шевченківського
району м.Львова повідомлено про
скасування вищевказаної постанови та
направлення матеріалів справи в
Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області для перевірки.

Для встановлення об'єктивної
істини по справі, ухвалою суду від
17.05.2011р. зупинено провадження у справі
та матеріали справи направлено в
прокуратуру Львівської області для
встановлення складу злочину.

Листом від 08.04.2013р. №63-1836 вих-13
Прокуратура Шевченківського району м.
Львова інформувала суд, що 29.09.2011р. о/у
СДСБЕЗ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області Гнатиком Т.Б., за
результатами проведення додаткової
перевірки за зверненням ОСОБА_1, щодо
неправомірних дій з боку керівництва
ТзОВ «Група компаній ВЕЕМ» прийнято
рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи, на підставі ст.6
п.2 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого права,
але лише у випадку його невизнання,
порушення або оспорювання. У
відповідності до ст. 33 ГПК України,
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт незаконного користування
відповідачем майном позивача
спростовується матеріалами справи.
Зокрема, неодноразове звернення
позивача до правоохоронних органів про
порушення кримінальної справи щодо
керівництва ТзОВ «ВЕЕМ-Меблісервіс» та
як наслідок - винесення постанов про
відмову в порушенні кримінальних
справ.

Відповідно до ст. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка без відповідної
правової підстави заволоділа ним. З
наведеної норми випливає, що
витребувати з чужого незаконного
володіння можна лише те майно, яким та
чи інша особа заволоділа без законних
на це підстав. Для правомірного
посилання на зазначену статтю, позивач
повинен довести обставини, що свідчать
про неправомірне заволодіння ТзОВ
«ВЕЕМ-Меблісервіс» майном ФОП ОСОБА_1
Проте, позивачем не поданого жодного
доказу в підтвердження заволодіння
відповідачем майном позивача, яке
перелічено у позовній заяві.

Згідно ст.398 ЦК України,
правоволодіння виникає на підставі
договору з власником, або особою, якій
майно було передане власником, а також
на інших підставах, встановлених
законом. Однак, як вбачається з
матеріалів справи та з'ясовано в
судових засіданнях, жодних договорів
чи будь-яких інших документів про
передачу майна, переліченого в позові,
між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ
«ВЕЕМ-Меблісервіс» укладено не було.

Посилання позивача на дострокове
розірвання відповідачем договору
оренди спростовується актом
прийому-передачі від 08.10.2010р.,
підписаним сторонами без зауважень.

У позовній заяві позивач також
посилається на ст. 400 ЦК України, згідно
якої - недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно
особі, яка має на нього право власності
або інше право відповідно до договору
або закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі
невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку,
заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування
цього майна.

Проте, посилання позивача на
вищевказану норму є безпідставним,
оскільки набуття у володіння та
володіння чужим майном є обов'язковою
умовою яка має бути доведеною
позивачем для виставлення правомірної
та законної вимоги для витребування
вказаного у позові майна у відповідача,
а як вбачається з матеріалів справи,
відповідач жодного майна від позивача
не отримував та жодним майном позивача
не володіє.

Відтак, позивачем не доведено
підставність звернення з відповідним
позовом до відповідача, оскільки
жодних доказів порушення відповідачем
прав позивача, суду не надано.

В силу ст.14 ЦК України, особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов»язковим для неї.

Відповідно ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності з пунктом 4
частини третьої статті 129 Конституції
України та статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У разі
задоволення клопотання суд своєю
ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми
процесуального закону спрямовані на
реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно
з положеннями цієї статті, судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд
дійшов висновку, що позивачем не подано
суду належних, допустимих та достатніх
доказів в підтвердження позовних
вимог, а відтак суд дійшов висновку в
позові відмовити повністю.

Судові витрати, згідно ст.49 ГПК
України, залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4-3, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85
ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 11.01.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.