ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" січня 2014 р.Справа № 5017/2643/2012

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кащук А.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Яковенко П.А. за
довіреністю № 43/10 від 30.12.2013р.

Від відповідача: Ельчибекян І.М. за
довіреністю № 21/17-1 від 03.01.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву публічного
акціонерного товариства „Одесагаз"
(вх. № 2-476/13 від 25.12.2013р.) про надання
розстрочки виконання рішення суду в
порядку, передбаченому ст. 121 ГПК
України, по справі за позовом дочірньої
компанії „Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" про стягнення 111 029 341,03 грн., а
також за зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства „Одесагаз" до
дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" про визнання
недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 22.10.2012р. по даній справі,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 04.12.2012р. та постановою Вищого
господарського суду України від
28.05.2013р., первісний позов було
задоволено частково, присуджено до
стягнення із публічного акціонерного
товариства „Одесагаз" (далі по тексту -
ПАТ „Одесагаз") на користь дочірньої
компанії „Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" (далі по тексту - ДК „Газ
України") суму основного боргу в
розмірі 32 163 892,93 грн., три відсотки
річних в сумі 1 938 473,77 грн., збитки від
інфляції в сумі 3 731 380,04 грн., пеню в
сумі 700 000 грн., судовий збір в сумі 24
929,81 грн.; у задоволенні решти вимог
первісного позову відмовлено; в
задоволенні зустрічного позову
публічному акціонерному товариству
„Одесагаз" було відмовлено.

25.12.2013р. ПАТ „Одесагаз" звернулось до
господарського суду Одеської області
із заявою (вх. 2-476/13 від 25.12.2013р.) про
надання розстрочки виконання рішення
суду від 22.10.2012р. по даній справі в
порядку, передбаченому ст. 121 ГПК
України, у відповідності до якої
заявник просить суд розстрочити
виконання судового рішення по даній
справі на сто двадцять місяців шляхом
щомісячного погашення присудженої до
стягнення заборгованості рівними
частинами, а саме щомісячними
платежами в розмірі 321 322,30 грн.,
починаючи з січня 2014 року. В
обґрунтування вказаної заяви
відповідач посилається на скрутне
фінансове становище, яке викликано
специфікою його основного різновиду
господарської діяльності з постачання
природного газу за регульованим
тарифом та, відповідно, її законодавчим
регулюванням, що унеможливлює
використання заявником доходу,
отриманого від продажу природного
газу, на погашення присудженої до
стягнення за рішенням суду від 22.10.2012р.
заборгованості, оскільки це б
суперечило алгоритму розподілу коштів,
що надходять на поточні рахунки із
спеціальним режимом використання
гарантованих постачальників
природного газу, затвердженого
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 02.08.2012 N 1000. З огляду на
викладене, ПАТ „Одесагаз" наголошує на
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення суду від 22.10.2012р. по
даній справі у повному обсязі, у зв'язку
з чим, заявник просить надати йому
пільгові умови виконання даного
судового рішення.

Позивач повністю заперечує проти
задоволення заяви ПАТ „Одесагаз",
наголошуючи на її безпідставності та
необгрунтованості, оскільки, за
переконанням ДК „Газ України",
заявником не доведено суду існування
виключних обставин, наявність яких є
підставою для надання розстрочки
виконання рішення суду.

Розглянувши заяву ПАТ „Одесагаз" про
надання розстрочки виконання судового
рішення в порядку, передбаченому ст. 121
ГПК України, надані в обґрунтування
заяви документи та докази, заслухавши
доводи та пояснення учасників судового
процесу, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п.п. 7.1, 7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 17.10.2012р. № 9 „Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 ГПК, господарські суди
повинні мати на увазі таке. Розстрочка
означає виконання рішення частками,
встановленими господарським судом, з
певним інтервалом у часі. Строки
виконання кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).
Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається із матеріалів справи та
було встановлено під час розгляду
даної справи господарським судом,
відповідно до ліцензії серії АВ № 597357,
виданої 04.11.2011р. Національною комісією
регулювання електроенергетики
України, ПАТ „Одесагаз" було надано
право на провадження господарської
діяльності із постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родових за
регульованим тарифом протягом строку
дії ліцензії з 17.03.2010р. по 16.03.2015р.

Так, у відповідності до ст.ст. 1, 2 Закону
України „Про ліцензування певних
видів господарської діяльності" від
01.06.2000р. № 1775-ІІІ (з наступними змінами
та доповненнями; далі по тексту - Закон
України „Про ліцензування певних
видів господарської діяльності")
господарською діяльністю є будь-яка
діяльність, у тому числі
підприємницька, юридичних осіб, а також
фізичних осіб - підприємців, пов'язана з
виробництвом (виготовленням)
продукції, торгівлею, наданням послуг,
виконанням робіт. Ліцензією є документ
державного зразка, який засвідчує
право ліцензіата на провадження
зазначеного у ньому виду господарської
діяльності протягом визначеного
строку у разі його встановлення
Кабінетом Міністрів України за умови
виконання ліцензійних умов.
Ліцензіатом є суб'єкт господарювання,
який одержав ліцензію на провадження
певного виду господарської діяльності,
що підлягає ліцензуванню. Органом
ліцензування є орган виконавчої влади,
визначений Кабінетом Міністрів
України, уповноважений законом
державний колегіальний орган,
спеціально уповноважений виконавчий
орган рад для ліцензування певних
видів господарської діяльності. Дія
цього закону поширюється на всіх
суб'єктів господарювання. Види
діяльності, не передбачені у статті 9
цього Закону, не підлягають
ліцензуванню.

Положеннями ст. 9 Закону України „Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що відповідно до цього закону
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність із постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родовищ за
регульованим та нерегульованим
тарифом.

В силу положень ст. 6 Закону України
„Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" орган
ліцензування зокрема забезпечує
виконання законодавства у сфері
ліцензування, затверджує ліцензійні
умови провадження певного виду
господарської діяльності та порядок
контролю за їх додержанням за
погодженням із спеціально
уповноваженим органом з питань
ліцензування, крім випадків,
передбачених цих законом.

В свою чергу, у відповідності до
Переліку органів ліцензування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14.11.2000р. № 1698 (з
наступними змінами та доповненнями),
Національна комісія регулювання
електроенергетики України була
визначена органом ліцензування
зокрема господарської діяльності із
постачання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим та нерегульованим
тарифом.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про
засади функціонування ринку
природного газу" від 8 липня 2010 року N
2467-VI (з наступними змінами та
доповненнями; далі по тексту - Закон
України „Про засади функціонування
ринку природного газу") діяльність,
пов'язана з транспортуванням та
розподілом трубопроводами,
постачанням за регульованим та
нерегульованим тарифами, зберіганням
природного газу в обсязі, що перевищує
рівень, установлений ліцензійними
умовами, продажем за закупівельними
цінами суб'єктам господарювання,
визначеним статтею 10 цього Закону,
природного газу власного видобутку в
обсязі, що перевищує рівень,
установлений ліцензійними умовами,
провадиться за умови отримання
відповідної ліцензії, крім діяльності
інвесторів - учасників угод про
розподіл продукції, укладених згідно
із Законом України "Про угоди про
розподіл продукції", на яких вимога
щодо отримання таких ліцензій не
поширюється. Ліцензія на провадження
діяльності, пов'язаної з
транспортуванням та розподілом
трубопроводами, постачанням за
регульованим та нерегульованим
тарифами, зберіганням природного газу
в обсязі, що перевищує рівень,
установлений ліцензійними умовами,
продажем за закупівельними цінами
суб'єктам господарювання, визначеним
статтею 10 цього Закону, природного газу
власного видобутку в обсязі, що
перевищує рівень, установлений
ліцензійними умовами, видається
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики. Ліцензія видається окремо
на кожний вид діяльності в порядку,
визначеному національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики.

У відповідності до приписів ст. 8
України „Про ліцензування певних
видів господарської діяльності"
ліцензійні умови є нормативно -
правовим актом, положення якого
встановлюють кваліфікаційні,
організаційні, технологічні та інші
вимоги для провадження певного виду
господарської діяльності. Суб'єкт
господарювання зобов'язаний провадити
певний вид господарської діяльності,
що підлягає ліцензуванню, відповідно
до встановлених для цього виду
діяльності ліцензійних умов.

Так, згідно із п.п. 1.2, 1.3 Ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом, затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 13.01.2010р. № 11 (з наступними змінами та
доповненнями; далі по тексту -
Ліцензійні умови) дія цих Ліцензійних
умов поширюється на суб'єктів
господарювання, які отримали ліцензію
на провадження господарської
діяльності з постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родовищ
(далі - газ) за регульованим тарифом.
Постачання газу за регульованим
тарифом - це вид господарської
діяльності з постачання газу
безпосередньо споживачам, що
проводиться ліцензіатом відповідно до
Ліцензійних умов, за встановленими
правилами ціноутворення. Тариф на
постачання газу - це установлений НКРЕ
розмір оплати послуг із постачання
газу за 1000 м куб. газу.
Газорозподільними мережами
(розподільними газопроводами) є
майновий виробничий комплекс, який
складається з організаційно і
технологічно пов'язаних об'єктів,
призначених для транспортування
природного, нафтового газу і газу
(метану) вугільних родовищ від
газорозподільних станцій до
споживачів.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.2.2, 3.3, 3.6.1
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
газу за регульованим тарифом можливе
при наявності у ліцензіата
розподільних мереж, які перебувають у
його власності чи користуванні.
Ліцензіат не має права: передоручати
будь-кому обов'язок щодо отримання
плати за реалізований споживачам газ.
Ліцензіат здійснює постачання газу на
договірних засадах та за регульованими
цінами і тарифами. Ліцензіат має право
одержувати від споживачів, яким він
постачає газ, плату за цінами, які
формуються, виходячи з установлених
НКРЕ правил ціноутворення на газ та
послуги з його транспортування,
розподілу, зберігання та постачання.

В силу положень ст.ст. 189, 191
Господарського кодексу України ціна в
цьому Кодексі є вираженим у грошовій
формі еквівалентом одиниці товару
(продукції, робіт, послуг,
матеріально-технічних ресурсів,
майнових та немайнових прав), що
підлягає продажу (реалізації), який
повинен застосовуватися як тариф,
розмір плати, ставки або збору, крім
ставок і зборів, що використовуються в
системі оподаткування. Державні
регульовані ціни запроваджуються
Кабінетом Міністрів України, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень у встановленому
законодавством порядку. Державне
регулювання цін здійснюється згідно із
Законом України "Про ціни і
ціноутворення".

Положеннями п. 13 ст. 1, ст.ст. 12, 13 Закону
України „Про ціни і ціноутворення" від
21 червня 2012 року N 5007-VI (з наступними
змінами та доповненнями) фіксованою
ціною є обов'язкова для застосування
суб'єктами господарювання ціна,
встановлена Кабінетом Міністрів
України, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Державні
регульовані ціни запроваджуються на
товари, які справляють визначальний
вплив на загальний рівень і динаміку
цін, мають істотну соціальну
значущість, а також на товари, що
виробляються суб'єктами, які займають
монопольне (домінуюче) становище на
ринку. Державне регулювання цін
здійснюється Кабінетом Міністрів
України, органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень шляхом
установлення обов'язкових для
застосування суб'єктами
господарювання фіксованих цін.

При цьому, у відповідності до п. 7 ч. 3 ст.
4 Закону України „Про засади
функціонування ринку природного газу"
до повноважень національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики, належить
встановлення тарифів на постачання
природного газу та газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом.

Проаналізувавши зміст наведених вище
положень відповідних ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання газу за регульованим
тарифом, суд зазначає наступне. Так,
відповідач як постачальник природного
газу за регульованим тарифом
здійснюючи відповідну господарську
діяльність зобов'язаний дотримуватись
відповідних ліцензійних умов та
забезпечувати продаж газу населенню та
іншим кінцевим споживачам виключно за
регульованою ціною, яка встановлена
компетентним органом державної влади,
та не має право змінювати вказані
тарифи в сторону їх збільшення з метою
отримання прибутку.

Згідно зі ст. 18 Закону України „Про
засади функціонування ринку
природного газу" для проведення
розрахунків за спожитий природний газ
гарантовані постачальники, їх
структурні підрозділи, а також
підприємства, що здійснюють продаж
природного газу гарантованим
постачальникам з метою реалізації
природного газу для потреб усіх
категорій споживачів, відкривають в
установах уповноважених банків
поточні рахунки із спеціальним режимом
використання для зарахування коштів,
що надходять як плата за спожитий
природний газ від усіх категорій
споживачів. Уповноважені банки, які
обслуговують поточні рахунки із
спеціальним режимом використання,
визначаються Кабінетом Міністрів
України. Порядок відкриття (закриття)
поточних рахунків із спеціальним
режимом використання та Порядок
проведення розрахунків за спожитий
природний газ затверджуються
Кабінетом Міністрів України.
Забороняється зарахування коштів за
природний газ, спожитий усіма
категоріями споживачів на інші
рахунки. Гарантовані постачальники та
їх структурні підрозділи передбачають
у відповідному договорі про відкриття
банківського рахунку право банку на
договірне списання (перерахування) з
поточних рахунків із спеціальним
режимом використання коштів, що
надходять як плата за спожитий
природний газ. Гарантовані
постачальники та їх структурні
підрозділи у двомісячний строк після
опублікування в офіційному
друкованому виданні Кабінету
Міністрів України переліку поточних
рахунків із спеціальним режимом
використання укладають із споживачами
нові договори (додаткові угоди) із
зазначенням відповідного поточного
рахунку із спеціальним режимом
використання для зарахування коштів,
що надходять за спожитий природний газ,
виключно на такий рахунок. Споживачі
оплачують вартість спожитого ними
природного газу шляхом перерахування
коштів виключно на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання для
зарахування коштів, що надходять за
спожитий природний газ, відкритий в
установах уповноваженого банку
гарантованими постачальниками та їх
структурними підрозділами. Кошти
перераховуються з поточних рахунків із
спеціальним режимом використання для
зарахування коштів, що надходять за
спожитий природний газ, відкритих в
установах уповноваженого банку
гарантованими постачальниками та їх
структурними підрозділами, згідно з
алгоритмом розподілу коштів виключно
на: 1) поточний рахунок із спеціальним
режимом використання підприємства, що
здійснює продаж природного газу
гарантованому постачальнику; 2)
поточний рахунок газотранспортного
підприємства; 3) поточний рахунок
газорозподільного підприємства; 4)
поточний рахунок гарантованого
постачальника. На кошти, що знаходяться
на поточних рахунках із спеціальним
режимом використання гарантованих
постачальників, їх структурних
підрозділів, а також суб'єкта,
уповноваженого Кабінетом Міністрів
України на формування ресурсу
природного газу для споживачів
України, що здійснює продаж природного
газу гарантованим постачальникам, не
може бути звернено стягнення за
зобов'язаннями суб'єктів ринку
природного газу. На кошти, що
обліковуються за цими рахунками, не
накладається арешт, а операції за цими
рахунками не підлягають зупиненню.

Таким чином, будь-які грошові кошти, які
на теперішній час надходять на користь
ПАТ „Одесагаз" від його контрагентів в
якості плати за спожитий природний газ
підлягають зарахуванню на відкритий
для цієї мети банківський рахунок із
спеціальним режимом використання. На
грошові кошти, які перебувають на
вказаному рахунку із спеціальним
режимом використання неможливо
звернути стягнення. Крім того, ПАТ
„Одесагаз" позбавлене можливості
здійснювати розпорядження цими
коштами, оскільки відповідні кошти
щоденно розподіляються в порядку,
передбаченому алгоритмом розподілу
коштів, що надходять на поточні рахунки
із спеціальним режимом використання
гарантованих постачальників
природного газу, затвердженого
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 02.08.2012 N 1000, та
вищенаведеним вимогам закону.

З огляду на викладене, господарський
суд доходить висновку щодо наявності
істотних законодавчих обмежень щодо
можливості використання ПАТ
„Одесагаз" грошових коштів, отриманих
в якості плати за природний газ, що був
реалізований споживачам за
регульованим тарифом, в процесі
здійснення відповідного різновиду
господарської діяльності, який є
основним для відповідача.

Як було зазначено вище по тексту,
Ліцензійними умовами вимагається
наявність у постачальника природного
газу за регульованим тарифом власних
(або орендованих) розподільчих мереж
для доставки природного газу кінцевого
споживачу, за транспортування газу із
використанням яких постачальник може
отримувати від споживача відповідну
плату. За твердженнями ПАТ „Одесагаз",
отримання плати за транспортування
газу власними розподільчими мережами є
основним джерелом прибутку останнього.
Заявник наголошує, що за рахунок
вказаних грошових коштів
забезпечується надійна, безаварійна та
безпечна подача газу споживачам,
утримується аварійна газова служба та
працівники підприємства, виконуються
роботи з капітального та поточного
ремонту газопроводів та газового
обладнання газорегуляторних пунктів
(ГРП) та шафних регуляторних пунктів
(ШРП).

Проаналізувавши вищенаведені
обставини, а також зміст наявної у
матеріалах справи фінансової
звітності ПАТ „Одесагаз" за 2012 рік,
господарський суд доходить висновку
щодо відсутності у заявника реальної
можливості здійснити повне погашення
присудженої до стягнення за рішенням
суду від 22.10.2012р. заборгованості в
загальному розмірі 38 558 676,55 грн. через
законодавчу специфіку регулювання
господарської діяльності із
постачання природного газу за
регульованим тарифом та отримання
доходів від неї. З урахуванням того
факту, що господарська діяльність ПАТ
„Одесагаз" на території Одеської
області відіграє провідну соціальну
роль, суд доходить висновку щодо
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення господарського суду
Одеської області від 22.10.2012р. по даній
справі, у зв'язку з чим, суд, керуючись
ст. 121 ГПК України, вважає за доцільне і
необхідне надати ПАТ „Одесагаз"
розстрочку виконання судового рішення
по даній справі.

Однак, за переконанням суду, надання
розстрочки виконання рішення суду від
22.10.2012р. по даній справі на 120 місяців, як
того вимагає відповідач, призведе до
істотного порушення майнових
інтересів ДК „Газ України" внаслідок
надзвичайно тривалого перенесення
терміну та розміру виконання
зобов'язань відповідача у спірних
правовідносинах. У зв'язку з
викладеним, вирішуючи питання про
термін, на який відповідачу надається
розстрочка виконання судового рішення,
суд, враховуючи майнові інтереси обох
сторін, вважає за правомірне надати ПАТ
„Одесагаз" розстрочку виконання
рішення суду від 22.10.2012р. по даній
справі строком до 60 /шістдесят/ місяців
шляхом щомісячного погашення
присудженої до стягнення
заборгованості рівними частинами за
наступним графіком: протягом періоду з
січня 2014р. по грудень 2018 року включно
ПАТ „Одесагаз" зобов'язане щомісячно
перераховувати на користь ДК „Газ
України" грошові кошти в сумі 642 644,91
грн. грн.; протягом січня 2019 року ПАТ
„Одесагаз" зобов'язане перераховувати
на користь ДК „Газ України" грошові
кошти в сумі 642 626,86 грн.

Підсумовуючи всі вищевикладені
обставини, господарський суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав, передбачених ст. 121 ГПК
України, для надання відповідачу
розстрочки виконання рішення суду від
22.10.2012р. по даній справі на 60 /шістдесят/
місяців шляхом щомісячного погашення
присудженої до стягнення
заборгованості рівними частинами, у
зв'язку з чим, відповідна заява ПАТ
„Одесагаз" підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 86, 121 ГПК України,
суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву публічного акціонерного
товариства „Одесагаз" про надання
розстрочки виконання рішення суду -
задовольнити частково.

2. Надати розстрочку виконання
рішення господарського суду Одеської
області від 22.10.2012р. по справі № 5017/2643/2012
про стягнення заборгованості в
загальному розмірі 38 558 676,55 грн. на 60
/шістдесят/ місяців наступним чином:

- протягом періоду з січня 2014р. по
грудень 2018р. включно публічне
акціонерне товариство „Одесагаз"
зобов'язане щомісячно перераховувати
на користь дочірньої компанії „Газ
України" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України" грошові
кошти в сумі 642 644 грн. 91 коп. /шістсот
сорок дві тисячі шістсот сорок чотири
грн. 91 коп./;

- протягом січня 2019р. публічне
акціонерне товариство „Одесагаз"
зобов'язане перерахувати на користь
дочірньої компанії „Газ України"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" грошові кошти в
сумі 642 626 грн. 86 коп. /шістсот сорок дві
тисячі шістсот двадцять шість грн. 86
коп./.

3. У задоволенні решти вимог заяви
про надання розстрочки виконання
рішення суду публічному акціонерному
товариству „Одесагаз" - відмовити.

Згідно зі ст.ст. 106, 111-13, ч. 3 ст. 121 ГПК
України ухвалу може бути оскаржено в
апеляційному та касаційному порядку.

Суддя
С.П.
Желєзна