ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 січня 2014 р. Справа № 902/1589/13

за позовом:Фермерського господарства
"Агро-Вас" (23665, Вінницька обл.,
Тульчинський район, с. Василівка, вул.
Кірова, 7; 21001, м. Вінниця, пл. Жовтнева 1,
гот. Південний Буг, офіс 819)

до:Немирівської районної державної
адміністрації (22800, Вінницька обл., м.
Немирів, вул. Горького, 84)

до: Реєстраційної служби
Немирівського районного управління
юстиції (22800, Вінницька обл., м. Немирів,
пров. Некрасова, 6)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Відділ
Держземагенства у Немирівському
районі (22800, м. Немирів, вул.. Горького, 88)

про спонукання до укладання договору
оренди землі

Господарський суд Вінницької області у
складі

Головуючого судді Маслія І.В.

При секретарі судового засідання
Василишеній Н.О.

Представники сторін:

позивача: не з'явився

відповідача1: Суханов Е.П., доручення
№01.18-72 від 22.01.2014 р.

відповдача2: не з'явився

третьої особи: Остапенко О.М.,
довіреність № 04-22-1 від 24.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Вінницької
області подана позовна заява
Фермерського господарства «Агро-Вас»
до Немирівської районної державної
адміністрації до Реєстраційної служби
Немирівського районного управління
юстиції про спонукання до укладення
договору оренди та реєстрації його у
встановленому порядку.

Ухвалою від 26.11.2013 року порушено
провадження у справі та призначено
засідання на 11.12.2013 року.

09.12.2013 року до суду від Реєстраційної
служби Немирівського районного
управління юстиції (відповідач 2)
надійшов відзив на позовну заяву в
якому відповідачем 2 зазначено, що
державній реєстрації підлягає право
оренди, а не сам договір оренди, тому в
даному випадку вимога , заявлена
позивачем є, по меншій мірі, не
коректною, а тому просить відмовити
позивачеві у задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
Реєстраційної служби Немирівського
РУЮ зареєструвати договір оренди
земельної ділянки та розглянути даний
спір за відсутності представника
відповідача 2.

11.12.2013 року представником відповідача 1
подано до суду відзив на позовну заяву
в якому відповідач 1 проти позову
заперечує та просить суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою від 11.12.2013 року розгляд справи
відкладено на 16.01.2014 року.

В судове засідання 16.01.2014 року
представники сторін не з'явились.

Ухвалою від 16.01.2014 року розгляд справи
відкладено на 24 січня 2014 року та
залучено в якості третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Відділ
Держземагенства у Немирівському
районі про, що повідомлено сторони
телефонограмами наявними в матеріалах
справи.

В судове засідання 24 січня 2014 року
з'явились представник відповідача1 та
третьої особи, представник позивача в
судове засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином про час та
місце проведення судового засідання
(телефонограма № 902/1589/13/73/14).

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК
України щодо строків вирішення спору,
суд дійшов висновку про розгляд справи
без участі позивача за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
відповідача1 та третьої особи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

20.12.2007 року між Немирівською районною
державною адміністрацією (відповідач1,
за договором Орендодавець) та
Фермерським господарством "Агро-Вас"
(позивач, за договором Орендар)
укладено договір оренди землі
відповідно до п. 1 якого Орендодавець
надає, а Орендар приймає в строкове
платне користування земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
які знаходяться на території
Новоселівської сільської ради.

В оренду передаються земельні ділянки
загальною площею 108,8 га в тому числі: 83,2
га ріллі, 13,2 га пасовищ із земель запасу
та 12,4 га ріллі із земель резервного
фонду (п. 2 договору).

Договір укладено на п'ять років. Після
закінчення строку договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 90 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію (п. 8.
договору).

Вказаний договір зареєстровано у
Вінницькій регіональній філії ДП
"Центр державного земельного кадастру "
28 січня 2008 року за № 01.

20.11.2012 року ФГ "Агро-Вас" звернулося до
Немирівської районної державної
адміністрації з листом-проханням №34
про поновлення дії договору оренди
земельної ділянки від 20.12.2007 року на
новий строк.

У зв'язку з ненадходженням відповіді на
вказаний лист ФГ «Агро-Вас» продовжило
користуватись земельною ділянкою.

30.07.2013 року ФГ "Агро-Вас" звернувся із
клопотанням до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про поновлення останнім договору
оренди землі.

Листом №03-55/6033 від 23.08.2013 року Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області повідомлено ФГ
"Агро-Вас" що пропущений строк
укладення додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі з
посиланням на ст. 33 Закону України "Про
оренду землі" та п. 8 Договору
укладеного між сторонами. Термін дії
договору закінчився 28.01.2013 р., оскільки
термін порушений, ФГ "Агро-Вас" втратило
переважне право на поновлення
договору.

Судом встановлено, що земельні ділянки,
обумовлені договором,
використовуються позивачем і на
сьогоднішній день.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що він є добросовісним
користувачем земельних ділянок
обумовлених договором, оскільки
використовує її за цільовим
призначення, відкрито продовжує
сплачувати орендну плату.

Нормативно обґрунтовуючи позов,
позивач посилається на норми ст. 33
Закону України "Про оренду землі", якою
передбачено поновлення договору
оренди на строк і на умовах,
передбачених договором - у разі
відсутності заперечень орендодавця
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Виходячи з аналізу вищенаведеної
норми, підставою для користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній власності, є відповідний
договір оренди, укладений на підставі
рішення органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Орендою землі у відповідності до ст. 1
Закону України "Про оренду землі" є
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України "Про
оренду землі", відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст.
13 Закону України "Про оренду землі", це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду
землі" до істотних умов договору оренди
землі віднесено, зокрема, строк дії
договору оренди.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 31 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Термін дії договору оренди земельної
ділянки встановлено на 5 років.

Проаналізувавши положення чинного
законодавства України, що регулюють
відносини з оренди землі, приймаючи до
уваги, що підставою укладення договору
оренди земельної ділянки є відповідне
рішення органу виконавчої влади, суд
вважає за необхідне відзначити, що
граничний строк оренди земельної
ділянки не може перевищувати термін,
встановлений у рішенні, на підставі
якого укладено відповідний договір
оренди.

Тож, за висновком суду, строк оренди
позивачем земельних ділянок загальною
площею 108,8 га., які знаходяться на
території Новоселівської сільської
ради за межами населеного пункту
закінчився 28.01.2013 р., про що зазначає сам
позивач у позовній заяві.

Статтею 33 Закону України "Про оренду
землі" (в редакції, яка діяла станом на
січень 2013 року) передбачено, що по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця
щодо поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняття
орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 Закону
України "Про оренду землі").

Проаналізувавши в сукупності
законодавчі норми, що регулюють
земельні відносин, у редакції, чинній
на момент закінчення терміну договору
оренди, суд дійшов висновку, що
вищевказані норми не передбачають
автоматичного поновлення договору
оренди земельної ділянки у разі
відсутності заперечень з боку сторін, а
лише визначають, що у такому разі
договір підлягає поновленню.

Винятком є частини 6-9 ст. 33 Закону
України "Про оренду землі", якими
встановлено, що у разі, якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку
договору оренди і за відсутності
протягом одного місяця після
закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором. У цьому випадку укладання
додаткової угоди про поновлення
договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
розпорядження землями державної
власності відноситься до повноважень
місцевих державних адміністрацій.
Разом з тим, Немирівська районна
державна адміністрація не приймала
розпорядження про поновлення договору
оренди земельної ділянки від 20.12.2007
року.

З наведеного слідує, що поновлення
договору оренди земельної ділянки
відбувається за загальним правилом
вирішення питання щодо надання
земельної ділянки у користування,
шляхом укладення відповідного
договору оренди.

Крім того, суд зазначає, що в силу ч. 9 ст.
33 Закону України "Про оренду землі"
відмова, а також наявне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

Як встановлено судом, у відповідності
до пункту 8 договору та Закону України
"Про оренду землі" позивачем було
направлено лист до Немирівської
районної державної адміністрації із
зверненням про бажання продовжити дію
договору оренди землі від 20.12.2007 року
однак Немирівська районна державна
адміністрація відповіді не надала.

Разом з тим, позивач не скористався
наданим йому законом правом на
оскарження бездіяльності Немирівської
районної державної адміністрації до
суду.

У відповідності до ст.ст. 15, 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного
кодексу України районні державні
адміністрації на їхній території
передають земельні ділянки із земель
державної власності, крім випадків,
визначених частинами четвертою і
восьмою цієї статті, у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини сьомої цієї
статті;

в) індивідуального дачного
будівництва.

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу
України Центральний орган виконавчої
влади з питань земельних ресурсів у
галузі земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Дані зміни до законодавства внесені
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності», який набув
чинності з 01.01.2013 року.

З огляду на викладене позивач мав
звернутись до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про поновлення останнім договору
оренди землі, до закінчення договору
оренди землі, а саме до 28.01.2013 р.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

У відповідності до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вже зазначалось вище, розпорядження
землями державної власності законом
віднесено до виключної компетенції
відповідного органу виконавчої влади,
в той час як суд не наділений
повноваженнями щодо втручання у
діяльність вказаного органу та
переймати на себе його функції.

Тож, за змістом норм чинного
законодавства України підставою для
поновлення договору оренди земельної
ділянки є відповідне рішення органу
виконавчої влади.

Разом з тим, у даному випадку
Немирівська районна державна
адміністрація вищевказане рішення не
приймала, відповідний договір з
позивачем не укладала, а відтак - у
даному випадку відсутні обставини, з
якими закон пов'язує поновлення
договору оренди земельної ділянки.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
реєстраційної служби Немирівського
районного управління юстиції
зареєструвати договір оренди
земельної ділянки загальною площею 108,8
га, які розташовані на території
Новоселівської сільської ради
Немирівського району Вінницької
області у встановленому порядку, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
договори, укладені у встановленому
порядку, та рішення судів, що набрали
законної сили, є підставами державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703, органами державної
реєстрації прав є структурні
підрозділи територіальних органів
Мін'юсту.

Відповідно до положень пп. 4.33. п. 4
Положення про районні, районні у
містах, міські (міст обласного
значення), міськрайонні, міжрайонні
управління юстиції, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 23.06.2011р. № 1707/5, управління юстиції
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

Прийняття рішення щодо реєстрації чи
відмови в ній належить виключно до
компетенції державного реєстратора, а
не судового органу.

Зважаючи на вищезазначені законодавчі
положення, які надають відповідачу 2
повноваження у сфері реєстрації права
власності на нерухоме майно, вимоги
позивача к останньому задоволенню не
підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наведених
ним підстав позову, суд дійшов висновку
про необґрунтованість позову та
відмовляє у його задоволенні.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Копію рішення направити позивачу,
відповідачу 2 та третій особі.

Повний текст рішення суду оформлено і
підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК
України 28 січня 2014 р.

Суддя Маслій
І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу (23665, Вінницька обл.,
Тульчинський район, с. Василівка, вул.
Кірова, 7; 21001, м. Вінниця, пл. Жовтнева 1,
гот. Південний Буг, офіс 819)

4 - Реєстраційна служба Немирівського
районного управління юстиції (22800,
Вінницька обл., м. Немирів, пров.
Некрасова, 6)

5 - Відділ Дерземагентства у
Немирівському районі (вул. Горького, 88,
м. Немирів, 22800)