ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.01.2014
Справа № 905/8816/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» до Приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА» за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 про
стягнення 22879 грн. 83 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» звернувся до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

В описовій частині позову ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» зазначає про наявність
підстав про стягнення з ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» заборгованості у сумі
23562 грн. 85 коп., яка складається із суми
невиплаченого відповідачем страхового
відшкодування у розмірі 23389 грн. 83 коп.
та 3% річних у сумі 173 грн. 02 коп.

Проте, в прохальній частині позову ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» просить стягнути з
відповідача лише суму невиплаченого
ПАТ «Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» страхового
відшкодування у розмірі 23389 грн. 83 коп.

В правове обґрунтування вимог позивач
посилається на статті 528, 993, 1188, 1194
Цивільного кодексу України, ст. 27
Закону України «Про страхування», ст. 6,
22, 29, 35, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності та
відзив від 25.12.2013р. на позовну заяву, в
якому посилався на відсутність
підстав для відшкодування збитків в
порядку регресу, а саме:

- на необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»;

- на відсутність підтвердження дії
договору страхування на момент
страхової події, у зв'язку з
відсутністю доказів сплати
страхувальником страхового платежу;

- не врахування позивачем суми франшизи
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/6607320;

Представник третьої особи або третя
особа в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду направлені
сторонам за адресою, зазначеною в
позові та спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
господарський суд вважає, що сторони
були повідомлені про розгляд справи
належним чином, проте правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористалися, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

Судом встановлено, що 28.04.2012 року між
ПАТ «Страхова компанія «Арсенал
Страхування» (Страховик) та ОСОБА_2
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 300/12-Т (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу
«Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1. Строк
дії Договору з моменту внесення
першого страхового платежа, після
сплати останнього страхового платежу,
договір діє до 27.04.2013 року. Цим
Договором визначена сума страхового
платежу: чотирма частинами у розмірі
1785,00 грн. кожна. (а.с.7-10).

26 січня 2013 року у м. Дніпропетровськ
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Toyota Camry»,
державний номер НОМЕР_1 та автомобіля
«Chevrolet», державний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1

Вищезазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана позивачем страховою
подією, з настанням якої у позивача
виник обов'язок виплатити
страхувальнику страхове
відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

26.01.2013 року Страхувальник звернувся до
Страховика із заявою про настання
страхового випадку, в якій просив
виплатити суму страхового
відшкодування по рахунку СТО (а.с. 15).

Для визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1, у
результаті його пошкодження в ДТП,
судовим експертом Мазурек А.А. (діючого
на підставі свідоцтва міністерства
юстиції № 415) проведене експертне
автотоварознавче дослідження. Згідно
звіту ZUTS 310113 про оцінку, вартість
матеріального збитку завданого
пошкодженням транспортного засобу
складає 26942,67 гривень (а.с. 16-19).

Відповідно до рахунку № АМ-6617 від
31.01.2013р., вартість ремонтних робіт
автомобіля «Toyota Camry», державний номер
НОМЕР_1, виконаних ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД»
склала 23389,83 грн.

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 300/12-Т від 28.04.2012р.,
враховуючи вартість матеріального
збитку встановленого звітом ZUTS 310113 та
рахунку СТО № АМ-6617 від 31.01.2013р., на
підставі страхового акту № 300/12-Т-01-01
від 01.02.2013р. (а.с.34), позивачем здійснено
виплату страхового відшкодування в
сумі 23389 грн. 83 коп. на користь ТОВ
«Алмаз Мотор ЛТД», що підтверджується
платіжним дорученням №225 від 01.02.2013
року (а.с. 36).

Отже доводи відповідача щодо
необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» спростовані
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній станом на
час виплати позивачем страхового
відшкодування) передбачено право
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
30.01.2013 року винним у вчиненні ДТП, що
сталося 26.01.2013р., було визнано ОСОБА_1,
та притягнуто його до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП
України (а.с.14).

Цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу автомобіля «Chevrolet», державний
номер НОМЕР_2, станом на час вчинення
ДТП ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ
«УАСК «Аска», що підтверджується
полісом №АВ/6607320, зі строком дії з
26.05.2012р. по 25.05.2013р. (а.с.57). Цим полісом
встановлено ліміт відшкодування за
майнову шкоду у розмірі 50000 грн. та
франшиза 510 грн.

Відповідно до статті 21 Закону "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Toyota Camry»,
державний номер НОМЕР_1, згідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, а до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування відповідно до договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, перейшло право
вимоги, яке потерпіла особа мала до
відповідача як особи, відповідальної
за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, 08.04.2013 року звертався до
відповідача із претензією про виплату
страхового відшкодування на суму 23836,99
грн. (а.с.38-39), яку відповідач отримав
16.04.2013р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.40), проте, відповідач,
кошти не перерахував, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з вказаним позовом.

У своїх запереченнях представник
відповідача зазначав про відсутність у
позивача підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки
позивачем не надано доказів сплати
страхувальником страхового платежу,
тобто відсутнє підтвердження дії
договору страхування на момент події,
який по суті є підтвердженням того, що
виплата страхового відшкодування була
здійснена без порушень умов
страхування.

Судом розглянуті та відхилені ці
доводи відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 3 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які
уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками
відповідно до законодавства України.

У відповідності до статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного Кодексу України
передбачено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 18 Закону України "Про
страхування" передбачено, що договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення першого страхового платежу,
якщо інше не передбачено договором
страхування.

Згідно до статті 983 Цивільного Кодексу
України договір страхування набирає
чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Нормами статті 28 Закону України "Про
страхування" визначено, що дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність за згодою сторін, а також у
разі несплати страхувальником
страхових платежів у встановлені
договором строки. При цьому договір
вважається достроково припиненим у
випадку, якщо перший (або черговий)
страховий платіж не був сплачений за
письмовою вимогою страховика протягом
десяти робочих днів з дня пред'явлення
такої вимоги страхувальнику, якщо інше
не передбачено умовами договору.

Такими чином, вимоги щодо необхідності
внесення страхових платежів для
набрання чинності договором
страхування або для запобігання його
припиненню викладені у статті 983 ЦК
України та статті 28 Закону України "Про
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи,
страхувальником своєчасно були
сплачені визначені договором частини
страхових внесків, що підтверджується
прибутковими касовими ордерами № 7 від
28.04.2012р., № 1356/9 від 27.07.2012р., № 2244 від
17.10.2012р. та № 408 від 25.01.2013р. (а.с.80).

У відповідності до пункту 22.1 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза, це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Отже, з урахуванням приписів статей
Цивільного кодексу України та Закону
України «Про страхування», Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до полісу №
АВ/6607320 у позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача в сумі
22879 грн. 83 коп. (23389,83 грн. - 510 грн. = 22879,83
грн.).

У свої письмових поясненнях від 21.01.2014р.
на відзив відповідача ПАТ «Страхова
компанія «Арсенал Страхування»
зазначило, що інформація про розмір
франшизи за полісом № АВ/6607320 не була
відома позивача на день подання позову,
тому просили зменшити розмір
страхового відшкодування в порядку
регресу на суму франшизи за полісом №
АВ/6607320.

Крім того, суд зазначає, що в описовій
частині позову ПАТ «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» зазначає про
наявність підстав про стягнення з ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» 3% річних у сумі 173 грн. 02
коп.

Проте, в прохальній частині позову ПАТ
«Страхова компанія «Арсенал
Страхування» просить стягнути з
відповідача лише суму невиплаченого
ПАТ «Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» страхового
відшкодування в порядку регресу.

Водночас, згідно ч.4 ст. 22 ГПК України
позивач до прийняття рішення по справі
має право збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених ст. 5 цього Кодексу.

Позивачем не надано до суду заяву про
збільшення розміру позовних вимог та в
матеріалах справи відсутні докази
направлення заяви про збільшення
розміру позовних вимог на адресу
відповідача. Оскільки позивач таким
правом не скористався, суд розглядає
позовну заяву ПАТ «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» в межах позовних
вимог, тобто лише щодо стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, перелічені
обставини справи, оцінивши відповідно
до статті 43 ГПК України наявні в
матеріалах справи докази та обставини
справи за своїм внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку про
те, що позивач довів заявлену до
стягнення з відповідача суму
страхового відшкодування, а відтак
позовні вимоги підлягають задоволенню
на суму 22879 грн. 83 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1 про стягнення 22879
грн. 83 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, проспект Ілліча, будинок 100,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (01000,
м.Київ, вул. Борщагівська, 154, ) суму страхового відшкодування у
розмірі 22879 (двадцять дві тисячі
вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 83 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.Донецьк
, проспект Ілліча, будинок 100, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» (01000,
м.Київ, вул..Борщагівська, 154, ) витрати по сплаті судового збору
у сумі 1720 грн. 50 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 22
січня 2014 року.

Повний текст рішення складено та
підписано 24 січня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов