ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 січня 2014 р. Справа № 902/1709/13

Господарський суд Вінницької
області у складі судді Мельника П.А.,
при секретарі судового засідання
Віннік О.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплопостачальна
компанія енергозбереження" юридична
адреса: 08160, Київська область, Києво -
Святошинський район, с.Гатне,
вул.Доброго Дуба, 36; поштова адреса: 01032,
м.Київ, а/с 120

до:Комунального підприємства
"Відродження" Козятинської міської
Ради 22100, Вінницька область, м.Козятин,
вул.Червоноармійська, 31

про стягнення 97 139,22 грн.
заборгованості за договором
постачання

За участю представників сторін:

позивача : Пузир О.Д. - за
довіреністю;

відповідача : Король С.Л. - за
довіреністю

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплопостачальна
компанія енергозбереження" до
Комунального підприємства
"Відродження" Козятинської міської
Ради про стягнення 97 139,22 грн.
заборгованості за договором
постачання, з яких: 89759,29 грн. основного
боргу, 6022,48 грн. пені та 1357,45 грн. річних
від простроченої суми.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 20 грудня 2013 р.
порушено провадження у справі 902/1709/13 та
призначено засідання на 20.01.2014 р.

16.01.2014 р. до господарського суду
Вінницької області від відповідача -
комунального підприємства
"Відродження" надійшов відзив №б/н від
15.01.2014 р., згідно якого останній визнав
позов в частині стягнення основного
боргу.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив суд
задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу визнала, просила суд врахувати
матеріальне становище комунального
підприємства та клопотала про
розстрочення виконання прийнятого
рішення строком на 12 місяців, про що
подала відповідну письмову заяву
(вх.№08-49/5/14).

Частиною 5 статті 78 Господарського
процесуального кодексу України (ГПК
України) визначено, що у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

З огляду на те, що такі дії відповідача
не суперечать законодавству, не
порушують права і охоронювані законом
інтереси інших осіб, суд приймає
визнання позову відповідачем.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Як слідує із матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Теплопостачальна
компанія енергозбереження" (Позивач),
починаючи з жовтня 2012 року здійснює
постачання теплової енергії
споживачам міста Козятин.

Рішеннями Виконавчого комітету
Козятинської міської Ради № 477, 478 від
26.09.2012 року позивача було визнано
виконавцем житлово-комунальних послуг
з теплопостачання та встановлено тариф
в розмірі 951,15 грн. з ПДВ за 1 Гкал. та 41,31
грн. за 1м.кв. загальної опалювальної
площі на послуги з теплопостачання
бюджетним та госпрозрахунковим
установам, організаціям та
підприємствам м. Козятина.

01.10.2012 року між позивачем та
Комунальним підприємством
"Відродження" Козятинської міської
Ради (Відповідач) в особі директора
Крушевського О.А. було укладено Договір
про постачання теплової енергії і
гарячій воді №ВК 12/11 (Договір).

Термін дії даного Договору до 31.12.2013
року.

Відповідно до п.п.3.2, 3.3, 7.6 даного
договору ціна договору (розрахунок
вартості) складалась з оплати за
постачання теплової енергії у гарячій
воді для обігріву приміщення контори в
м.Козятин по вул.Червоноармійська, 31,
приміщення технічного відділу,
бетонного цеху, гаражу та майстерні по
пров.Колгоспному, 7.

Протягом терміну дії договору
позивачем належним чином виконувались
взяті на себе зобов'язання з
теплопостачання вище вказаних
управлінням об'єктів. Будь-які
претензії зі сторони Відповідача були
відсутні.

Відповідач систематично не виконував
взяті на себе у п.2.7 Договору
зобов'язання що до оплати отриманих
послуг:

- Станом на 04.01.2013 року та
відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків Відповідач
заборгував Позивачу 38 988,06грн.;

- Станом на 01.03.2013 року та
відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків Відповідач
заборгував Позивачу 66 991,44грн.;

- Станом на 01.04.2013 року та
відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків Відповідач
заборгував Позивачу 88 493,13грн.;

- Станом на 14.05.2013 року та
відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків Відповідач
заборгував Позивачу 90 759,29грн.;

- Станом на 17.09.2013 року та
відповідно до Акту звірки
взаєморозрахунків Відповідач
заборгував Позивачу 89 759,29 грн.

Тобто відповідач не у повній мірі
виконав, взяті на себе відповідно до
Договору № ВК-12/11 зобов'язання.

Наведені обставини і стали підставою
для звернення позивача з даним позовом
до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст. 173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами у справі договір № ВК12/11
від 01.10.12 р. є договором постачання
теплової енергії.

В силу ст. 714 ЦК України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено,
що до договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу
застосовуються загальні положення
про купівлю-продаж, положення про
договір поставки, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

У відповідності до ст. 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (енергію) споживачеві
(абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст.276 Господарського
кодексу України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України) .

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
зазначено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України, ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

У відповідності до п.1 та п.2 ст.32 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору. Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Статтею 30 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що державне регулювання цін/тарифів
базується на основних принципах, до
яких, зокрема, належить нормативне
регулювання надання
житлово-комунальних послуг споживачам
за цінами/тарифами, затвердженими в
установленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини справи та подані сторонами
докази, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача про стягнення 89759,29 грн.
заборгованості за надані послуги
підлягають задоволенню, оскільки є
обґрунтованими та фактично
відповідають матеріалам справи.

Поряд з цим, за порушення відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
за надані послуги з опалення та
постачання гарячої води позивачем було
нараховано та заявлено до стягнення
6022,48 грн. пені за неналежне виконання
умов договору № ВК12/11 від 01.10.12 р. та 1357,45
грн. річних.

Розглянувши дані вимоги, суд дійшов
наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного чи
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Пунктом 3.11. договору №ВК12/11 сторони
обумовили, що у разі неоплати або
несвоєчасної оплати, у строки,
зазначені в п.3.9 даного договору,
споживач сплачує на користь
постачальника, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період за який сплачуєється
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.
Неустойка нараховується
постачальником протягом шести місяців,
що передують моменту звернення з
позовом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд погоджується з правомірними
вимогами позивача, однак з урахуванням
встановлених обставин по даній справі
прийшов до висновку про зменшення
розміру заявленої до стягнення пені
виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено можливість зменшення за
рішенням суду розміру неустойки, що
стягується з боржника за порушення
зобов'язання, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків. При
цьому відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. У
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Приймаючи рішення про зменшення
розміру пені суд взяв до уваги те, що
відповідач є комунальною
неприбутковою організацією, яка
перебуває в складному матеріальному
становищі.

Враховуючи викладені обставини в
сукупності суд, користуючись правом,
наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК
України та ст.83 ГПК України, зменшує
розмір пені на 50% до 3011,24 грн.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

За вказаних вище обставин, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову. В стягненні 3011,24 грн. пені слід
відмовити.

Стосовно клопотання відповідача щодо
розстрочки виконання рішення суду, суд
дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Відповідно до статті 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Як зазначено у п. 7.1.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" від 17.10.2012 р. № 9 - далі
Постанова, розстрочка означає
виконання рішення частками,
встановленими господарським судом, з
певним інтервалом у часі. Строки
виконання кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд враховує
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо (п. 7.2.
Постанови).

Наведені відповідачем у клопотанні про
розстрочення виконання рішення суду
обставини, що підтверджені
відповідними доказами, суд вважає
винятковими, такими, що вказують про
неможливість негайного виконання
судового рішення. Також судом
приймаються до уваги ступінь виконання
відповідачем зобов"язання по оплаті
наданих послуг, а також вжиття усіх
можливих заходів до погашення виниклої
заборгованості.

Враховуючи обґрунтованість доводів
підприємства, відсутність заперечень з
боку позивача, виходячи з наданих
сторонами документів, суд вважає за
можливе розстрочити виконання рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.01.2014р. у справі № 902/1709/13 на
один рік (дванадцять місяців) зі
сплатою 8005,89 грн. щомісячно виходячи з
загальної суми боргу в розмірі 96070,76
грн.

Судові витрати підлягають розподілу
згідно з положенням ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 83, 115, 116 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Відродження" Козятинської міської
Ради (22100, Вінницька область, м.Козятин,
вул.Червоноармійська, 31, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплопостачальна
компанія енергозбереження" (юридична
адреса: 08160, Київська область, Києво -
Святошинський район, с.Гатне,
вул.Доброго Дуба, 36; поштова адреса: 01032,
м.Київ, а/с 120, ) 89759,29 грн.
основного боргу, 3011,24 грн. пені, 1357,45 грн.
річних від простроченої суми та 1942,78
грн. відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. В стягненні 3011,24 грн. пені відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

5. Задовольнити клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення суду.

6. Розстрочити виконання рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.01.2014р. у справі № 902/1709/13 на
один рік (дванадцять місяців) зі
сплатою 8005,89 грн. щомісячно виходячи з
загальної суми боргу в розмірі 96070,76
грн.

7. Рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 25 січня 2014 р.

Суддя Мельник
П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу юридична адреса: 08160,
Київська область, Києво - Святошинський
район, с.Гатне, вул.Доброго Дуба, 36;
поштова адреса: 01032, м.Київ, а/с 120

4 - відповідачу 22100, Вінницька область,
м.Козятин, вул.Червоноармійська, 31