КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.
справа№ 50/477

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
1: не з`явилися;

позивача 2:
не з`явилися;

відповідача: Тімакіна Л.В.

третьої
особи 1: Легендзевич О.Ю.

третьої
особи 2: не з`явилися;

третьої
особи 3: не з`явилися;

прокуратури: Вакулюк Д.С.

розглянувши апеляційну скаргу
Tовариства з обмеженою
відповідальністю «Мастербуд»

на рішення господарського суду міста
Києва від 14.09.2011 р.

у справі № 50/477 (судді - Головатюк Л.Д.,
Гавриловська І.О., Ягічева Н.І.)

за позовом Заступника прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі:

1. Міністерства аграрної політики
України;

2. Державного комплексного
торговельного підприємства «Хрещатик»

до Tовариства з обмеженою
відповідальністю «Мастербуд»

треті особи: 1. Фонд державного майна
України;

2. Приватне підприємство «Новий лідер»;

3. ОСОБА_5

про витребування нерухомого майна
загальною вартістю 14 771 250,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2010 року Заступник прокурора
міста Києва звернувся з позовом в
інтересах держави в особі Міністерства
аграрної політики України (далі -
позивач-1) та Державного комплексного
торговельного підприємства «Хрещатик»
(далі - позивач-2) до Tовариства з
обмеженою відповідальністю
«Мастербуд» (далі - відповідач) про
витребування із незаконного володіння
відповідача у власність держави
України нерухомого майна, а саме
комплексу будівель та споруд загальною
площею 6163,10 кв. м., який розташований у
АДРЕСА_1, загальною вартістю 14771250,00 грн.

У червні 2011 року Прокуратурою м. Києва
була подана заява про уточнення
позовних вимог, в якій прокурор просив
суд витребувати від ТОВ «Мастербуд» у
власність держави в особі Міністерства
аграрної політики України нерухоме
майно, а саме: комплекс будівель та
споруд загальною площею 6 163,10 кв.м.,
вартістю 14 771 250,00 грн., які розташовані
на АДРЕСА_1, та зобов'язати ТОВ
«Мастербуд» передати вказане нерухоме
майно Державному комплексному
торговельному підприємству
«Хрещатик».

Рішенням господарського суду м. Києва
від 14.09.2011 р. позовні вимоги Заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Міністерства аграрної
політики України та Державного
комплексного торговельного
підприємства «Хрещатик» задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 14.09.2011
р., Tовариство з обмеженою
відповідальністю «Мастербуд» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
прийняти нове про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а також порушено норми
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на те, що місцевим судом
було неправильно застосовано
положення ст. 388 ЦК України. Так, в
порядку вказаної статті особою, якій
власник передав майно в управління є
Мінагрополітики, а не Фонд державного
майна України, тому саме згода
Мінагрополітики, як органу, якому
держава передала в управління спірне
нерухоме майно, є волевиявленням
держави, необхідним для застосування ч.
1 ст. 388 ЦК України щодо витребування
майна у добросовісного набувача. Також,
господарськими судами при розгляді
пов'язаної справи № 3/266 було
встановлено, що Мінагрополітики надало
згоду на відчуження спірного
нерухомого майна, що підтверджується
Листом від 09.03.2006 р. № 37/24-1-13/3561.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2011 р.
розгляд справи № 50/477 призначено до
розгляду у складі колегії: головуючий
суддя Федорчук Р.В., судді - Ткаченко
Б.О., Лобань О.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.11.2011 р.
залучено до участі у справі у якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
Фонд державного майна України,
Приватне підприємство «Новий лідер» та
ОСОБА_5, а розгляд справи відкладено на
05.12.2011 р.

Розпорядженням в.о. Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 13.01.2012 р., у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Федорчука Р.В. та судді Лобаня
О.І., склад суду змінено, введено до
складу судової колегії суддів Агрикову
О.В. та Сухового В.Г.

Розпорядженням керівника апарату від
07.03.2012 р., у зв'язку з перебуванням
Ткаченка Б.О. на лікарняному, склад суду
змінено, та передано на розгляд колегії
у складі: головуючий суддя - Буравльов
С.І., судді - Андрієнко В.В., Вербицька
О.В.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2012 р. у
зв`язку із викликом судді Вербицької
О.В. для здачі іспиту у Вищій
кваліфікаційній комісії суддів
України, склад суду змінено, введено до
складу судової колегії замість судді
Вербицької О.В. суддю Чорну Л.В.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 29.05.2012 р. у
зв`язку із зайнятістю судді Чорної Л.В.
в іншому судовому процесі, склад суду
змінено, введено до складу судової
колегії суддю Вербицьку О.В.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
17.07.2012 р. у зв`язку із обранням
Вербицької О.В. на посаду судді Вищого
адміністративного суду України, склад
суду змінено, введено до складу судової
колегії суддю Рудченка С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.07.2012 р.
призначено судову будівельно-технічну
експертизу та зупинено провадження у
справі № 50/477.

На адресу суду 01.03.2013 р. від Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз надійшов лист № 7551/12-42 від
28.02.2012 р. з повідомленням про
неможливість надання висновку по
експертизі, проведення якої стало
підставою для зупинення провадження у
справі № 50/477.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 04.03.2013 р. у
зв`язку із перебуванням судді Рудченка
С.Г. на довгостроковому лікарняному,
склад суду змінено, введено до складу
судової колегії суддю Шапрана В.В.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013 р. у
зв`язку із перебуванням судді
Андрієнка В.В. у відпустці, склад суду
змінено, введено до складу судової
колегії суддю Коршун Н.М.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 04.04.2013 р. у
зв`язку із перебуванням судді Коршун
Н.М. у відпустці, склад суду змінено,
введено до складу судової колегії
суддю Андрієнка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2013 р.
провадження у справі № 50/477 зупинено до
вирішення пов'язаної справи № 3/266,
зобов'язано сторін, третіх осіб та
прокуратуру міста Києва повідомити
Київський апеляційний господарський
суд про набрання законної сили
рішенням суду у справі № 3/266.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 р.
провадження по справі № 50/477 поновлено,
розгляд справи призначено на 23.01.2014 р.

В засідання суду, призначене на 23.01.2014
р., представники позивачів, третьої
особи-2 та третьої особи-3 не з`явилися,
хоча були належним чином повідомлені
про час і місце розгляду скарги.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначених представників
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених
представників не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача, третьої особи-1 та
прокуратури, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

У 2010 році до прокуратури м. Києва
звернувся заступник Міністра аграрної
політики України Тригубенко С.М. з
приводу того, що комплекс будівель та
споруд загальною площею 6 163,10 кв. м.,
який розташований на АДРЕСА_1, був
відчужений третіми особами, що
унеможливлювало повернення вказаного
майна у державну власність.

За вказаним зверненням була проведена
прокурорська перевірка, якою
встановлено, що 24.10.2007 р. між ПП «Новий
лідер» та ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу комплексу будівель та
споруд загальною площею 6 163,10 кв.м,
розташованих на АДРЕСА_1.

В подальшому, 31.10.2007 р. між ОСОБА_5 та ТОВ
«Мастербуд» укладено договір
купівлі-продажу зазначених об'єктів
нерухомості.

ТОВ «Мастербуд» придбало вказане майно
за визначеною в п.п. 4, 5 зазначеного
договору вартістю в 14 771 250,00 грн., в
подальшому його не відчужувало і на
теперішній час являється його
власником.

Задовольняючи позовні вимоги
Заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Міністерства
аграрної політики України та
Державного комплексного торговельного
підприємства «Хрещатик» про
витребування з незаконного володіння
вказаного нерухомого майна, місцевий
господарський суд виходив з того, що
договір купівлі-продажу спірного
нерухомого державного майна повинен
був укладатись від імені Фонду
державного майна України, як органу
приватизації, за результатом
проведення відповідної
приватизаційної процедури в порядку,
встановленому Законом України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)» та
Державної програми приватизації на
2000-2002 роки. Вказується, що договір
купівлі-продажу спірного нерухомого
державного майна укладено
безпосередньо від імені ДКТП
«Хрещатик» без застосування
приватизаційної процедури та
відповідно за відсутності
волевиявлення Фонду державного майна
України, як держаного органу,
уповноваженого державою, як власником,
на відчуження вказаного державного
майна.

Проте, суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГК України
державне унітарне підприємство
утворюється компетентним органом
державної влади в розпорядчому порядку
на базі відокремленої частини
державної власності, як правило, без
поділу її на частки, і входить до сфери
його управління.

Згідно з ч. 2 ст. 73 ГК України орган
державної влади, до сфери управління
якого входить підприємство, є
представником власника і виконує його
функції у межах, визначених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами.

Так, засновником ДКТП «Хрещатик» є
Міністерство аграрної політики, а тому
Міністерство аграрної політики є
представником власника і виконує його
функції у межах, визначених
законодавчими актами.

Частиною 8 ст. 73 ГК Укаїни визначено, що
державні унітарні підприємства діють
як державні комерційні підприємства
або казенні підприємства.

В п 4.4 Статуту ДКТП «Хрещатик»
передбачено, що майно державного
підприємства є державною власністю та
закріплюється за ним на праві
господарського відання.

Вказане кореспондується з ч. 2 cт. 74 ГК
України, відповідно до якої майно
державного комерційного підприємства
закріплюється за ним на праві
господарського відання.

Згідно з ч. 1 ст. 136 ГК України право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

На виконання зазначеної норми в п. 4.5
Статуту ДКТП «Хрещатик» передбачено,
що Підприємство має право відчужувати
рухоме та нерухоме майно, віддавати в
заставу майнові об'єкти, що належать до
основних фондів, за попередньою згодою
органу управління майном.

Враховуючи викладене, а також те, що
ДКТП «Хрещатик» передано майно на
умовах повного господарського відання,
яке серед іншого передбачає і право
розпорядження переданим засновником
майном за умови наявності узгодження
органом, уповноваженим управляти
майном, посилання місцевого суду на
відсутність права у державного
підприємства укладати договори
купівлі-продажу державного майна
суперечить вимогам ст.ст. 75, 136 ГК
України та п.п. 4.4, 4.5 Статуту
підприємства.

Крім того, частиною 5 ст. 75 ГК України (в
редакції станом на час укладення
спірного договору) передбачено, що
державне комерційне підприємство не
має права безоплатно передавати
належне йому майно іншим юридичним
особам чи громадянам, крім випадків,
передбачених законом. Відчужувати,
віддавати в заставу майнові об'єкти, що
належать до основних фондів, здавати в
оренду цілісні майнові комплекси
структурних одиниць та підрозділів
державне комерційне підприємство має
право лише за попередньою згодою
органу, до сфери управління якого воно
входить і, як правило, на конкурентних
засадах.

Таким чином, державне комерційне
підприємство мало право на відчуження
державного майна за умови отримання
згоди органу, уповноваженого
управляти, зокрема Міністерства
аграрної політики України.

Колегія суду не погоджується з
висновком місцевого суду про те, що
спірне майно є індивідуально
визначеним майном ДКТП «Хрещатик», а
тому його відчуження могло бути
проведене виключно в порядку,
визначеному Законом України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств(малу приватизацію)»,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств(малу приватизацію)» з
прийняттям рішення про включення
об'єкта до одного з переліків,
зазначених у частині першій цієї
статті, стосовно нього застосовуються
обмеження та вимоги, визначені
частиною п'ятою статті 12 Закону України
«Про приватизацію державного майна».

Так, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України
«Про приватизацію державного майна»
стосовно підприємства, що підлягає
приватизації, припиняється дія норм
Господарського кодексу України в
частині купівлі, продажу, передачі,
обміну, здачі в оренду, надання
безоплатно, списання майна, випуску та
придбання цінних паперів, надання та
одержання кредитів у розмірах, що
перевищують середньорічний рівень
таких операцій за останні три роки з
урахуванням рівня інфляції, а також
забороняється передача майна в
іпотеку. Якщо ці дії необхідні для
ефективного функціонування державного
підприємства, майно якого
приватизується, вони здійснюються
підприємством з дозволу державних
органів приватизації.

В п. 6 листа Вищого арбітражного суду
України від 25.04.2001 p. № 01-8/500 «Про деякі
питання практики застосування у
вирішенні спорів законодавства про
приватизацію державного майна»
визначено, що з моменту прийняття
рішення про приватизацію майна
державного підприємства стосовно
цього підприємства припиняється
чинність окремих норм Закону України
«Про підприємства в Україні». Такі
підприємства не вправі без дозволу
органу приватизації укладати угоди
купівлі-продажу, передачі, обміну,
здачі в оренду майна, що знаходиться у
віданні підприємства, надавати це
майно безоплатно, списувати його,
випускати та придбавати цінні папери,
надавати та одержувати певного розміру
кредити.

Отже, тільки за умови, якщо державне
підприємство, або індивідуально
визначене майно державного
підприємства включено до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації,
то стосовно такого підприємства (майна)
припиняється дія норм Господарського
кодексу України, в тому числі і щодо
купівлі-продажу майна.

Таким чином, до моменту внесення
об'єкту державної власності до
переліку об'єктів, що підлягають
приватизації, такий об'єкт знаходиться
у віданні органу, уповноваженого
управляти - Міністерства аграрної
політики України, в розпорядженні на
умовах повного господарського відання
у підприємства, якому таке майно
передано згідно Статуту ДКТП
«Хрещатик».

Крім того, посилаючись на ч. 3 ст. 145 ГК
України, як на спосіб зміни правового
режиму державного майна, судом першої
інстанції не було враховано того, що в
ч. 4 вказаної статті передбачено ще один
випадок зміни правового режиму
державного майна, а саме: правовий
режим майна суб'єкта господарювання,
заснованого на державній (комунальній)
власності, може бути змінений шляхом
здачі цілісного майнового комплексу
підприємства або майнового комплексу
його структурного підрозділу в оренду,
а частина 5 цієї статті вказує, що
законом можуть бути визначені також
інші підстави зміни правового режиму
майна суб'єкта господарювання.

Такою підставою зміни правового режиму
майна суб'єкта господарювання,
визначеного законом, є право
державного підприємства на відчуження
основних фондів, за попередньою згодою
органу, до сфери управління якого воно
входить, і, як правило, на конкурентних
засадах (ч. 5 ст. 75 ГК України).

Встановлено, що ДКТП «Хрещатик» було
отримано згоду на відчуження спірного
майна від органу, уповноваженого
управляти, та маючи повноваження,
передбачені ч. 5 ст.75 ГК України, п. 4.4, 4.5
Статуту, правомірно здійснено
відчуження майна, яке знаходилось у
нього у володінні на умовах повного
господарського відання.

Як на підставу для задоволення
позовних вимог місцевий суд
посилається на те, що зазначене майно
вибуло з володіння власника поза його
волею.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним та ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно з ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Встановлено, що ТОВ «Мастербуд» набуло
права власності на спірне майно на
підставі відплатного договору
купівлі-продажу від 31.10.2007 р.

В свою чергу, до ОСОБА_5 це майно
перейшло на підставі договору,
укладеного з ПП «Новий Лідер». ТОВ
«Мастербуд» не знало і не могло знати,
що спірні будівлі та споруди до моменту
відчуження мали статус державного
майна, оскільки продавець мав всі
документи, які підтверджували
належність йому будівлі на праві
власності.

04.07.2006 р. між ДКТП «Хрещатик»
(продавець), яке діяло на підставі
статуту та згоди на продаж майна,
виданої Міністерством агрополітики
України від 01.12.2005 р. № 37-24-1-13/18798, та ПП
«Новий лідер» (покупець) було укладено
біржовий контракт (договір
купівлі-продажу).

Листом від 09.03.2006 р. № 37-24-1-13/3561
Міністерство аграрної політики
України надало згоду ДКТП «Хрещатик»
на реалізацію 11 будівель і споруд,
розташованих по АДРЕСА_1, за умови
продажу майна відповідно до вимог
чинного законодавства, на конкурентних
засадах, шляхом публічних торгів,
конкурсу.

Проведення аукціону з реалізації
вищевказаного нерухомого майна
підтверджується протоколом прилюдних
торгів №07/06 від 08.06.2006 р., який
затверджений Товарною біржею «Центр
нерухомості», що відповідало приписам
ч. 5 ст. 75 ГК України (в редакції, чинній
на момент проведення торгів).

Отже, факт проведення прилюдних торгів
з реалізації спірного майна,
оформлений протоколом № 07/06 від 08.06.2006
р., вказує на те, що таке майно було
відчужено шляхом проведення
відповідної процедури з продажу
нерухомого майна - проведення
прилюдних торгів, при цьому за
погодженням та з відома Міністерства
аграрної політики України, органу, до
сфери управління якого входило
управління майном, яке виразило свою
волю по відчуженню майна
підпорядкованого йому підприємства,
надавши згоду на його реалізацію на
відповідних прилюдних торгах, а
оспорюваним договором купівлі-продажу
лише було посвідчено права і обов'язки
ДКТП «Хрещатик» та ПП «Новий Лідер»,
які у них виникли і, відповідно,
припинились, як у продавця та покупця.

Даний факт підтверджений належним
доказом - відповідним протоколом № 07/06
від 08.06.2006 р., який має значення для
вирішення спору, оскільки підтверджує
ту обставину, що Міністерство аграрної
політики України, як орган, до сфери
управління якого входило управління
державним майном, було обізнано про
дотримання ч. 5 ст. 75 ГК України щодо
проведення процедури прилюдних торгів
і укладення за їх результатами
договору купівлі-продажу від 04.07.2006 р., а
отже, права та охоронювані законом
інтереси держави в особі вказаного
Міністерства під час реалізації
спірного майна порушено не було.

Крім того, згідно з листом
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву № 30-02/2154 від 05.03.2012 р. Регіональне
відділення не здійснювало функції з
управління майном ДКТП «Хрещатик» і
погодження на відчуження державного
майна не вимагалося.

Отже, доводи Міністерства аграрної
політики України і прокуратури про
необхідність реалізації спірного
майна за згодою Фонду державного майна
України суперечать вимогам
законодавства, чинного на час
укладення договору купівлі-продажу від
04.07.2006 р.

До того ж, згідно із Законом України
«Про внесення змін до Господарського
кодексу України щодо порядку
відчуження державного майна» від 09.01.2007
р. ч. 5 ст. 75 ГК України була викладена у
новій редакції, а тому ч. 5 ст. 75 ГК
України в новій редакції не
розповсюджується на дані
правовідносини з укладення
оспорюваного договору купівлі-продажу
від 04.07.2006 р.

Таким чином, Міністерство аграрної
політики України, а не Фонд державного
майна України, в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК
України, було суб'єктом, якому передано
майно в управління.

Також, судова колегія зазначає, що
рішенням господарського суду м. Києва
від 21.06.2013 р. у справі № 3/266, в зв'язку з
оскарженням якого було зупинено дану
справу, відмовлено у задоволенні
позовних заступника прокурора м. Києва
в інтересах держави в особі
Міністерства аграрної політики
України про визнання недійсним
договору купівлі-продажу комплексу
будівель та споруд загальною площею 6
163,10 кв.м. від 04.07.2006 р., укладеного між
ДКТП «Хрещатик» та ПП «Новий лідер».

Вказане рішення господарського суду м.
Києва було залишене без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2013 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 10.12.2013 р.

Оскільки рішення господарського суду
м. Києва від 21.06.2013 р. у справі № 3/266
набрало законної сили, тому договір
купівлі-продажу комплексу будівель та
споруд, укладений між ДКТП «Хрещатик»
та ПП «Новий лідер», є дійсним та
укладений в установленому законом
порядку.

Як було встановлено зазначеним
рішенням господарського суду у справі
№ 3/266 спірне майно було відчужено за
результатами проведених прилюдних
торгів, чим фактично доведено
дотримання продавцем вимог чинної на
той період ч. 5 ст. 75 ГК України щодо
продажу майна на конкурентних засадах.

Таким чином, і орган управління майном
і орган, якому майно було передано у
володіння на праві господарського
відання, було не тільки відомо про
здійснення угоди купівлі-продажу майна
підприємства, але й результати були
бажаними для них, більш того, покупцем
ПП «Новий Лідер» сплачено на
розрахунковий рахунок ДКТП «Хрещатик»
відповідно до вимог п. 2.1 Договору 2 310 000
грн. Сплачені за цим договором кошти
надійшли на рахунок державного
підприємства, тобто фактично були
прийняті державою та доказів їх
повернення не надано, що свідчить про
наступне схвалення власником майна
правочину з його відчуження, укладеним
державним підприємством, у володінні
якого це майно перебувало.

Висновок місцевого суду про вибуття
спірного майна поза волею позивача-1 є
безпідставним, оскільки апеляційною
інстанцією було встановлено, що
відчуження цього майна було проведено
за наявності волі у діях як органу,
якому таке майно було передано, так і за
згоди на це органу, уповноваженого
управляти, що виключає можливість його
витребування від добросовісного
набувача.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення про
задоволення позовних вимог заступника
прокурора м. Києва в інтересах держави
в особі Міністерства аграрної політики
України та ДКТП «Хрещатик» були
неправильно застосовані норми
матеріального права, неповно з'ясовані
обставини справи, а тому апеляційна
скарга Tовариства з обмеженою
відповідальністю «Мастербуд» підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції від 14.09.2011 р. у справі № 50/477
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову в позові у
повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України та,
беручи до уваги фактичні обставини
виникнення судового спору, судові
витрати відшкодовуються за рахунок
позивачів.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Tовариства з
обмеженою відповідальністю
«Мастербуд» задовольнити.

2. Рішення господарського суду м. Києва
від 14.09.2011 р. у справі № 50/477 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

3. Стягнути з Міністерства аграрної
політики України (01001, м. Київ, вул.
Хрещатик,24, ) в доход
Державного бюджету України 12 750,00
(дванадцять тисяч сімсот п'ятдесят) грн.
державного мита та 118,00 (сто
вісімнадцять) грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу за подання позовної
заяви.

4. Стягнути з Державного комплексного
торгівельного підприємства «Хрещатик»
(01001, м. Київ, вул. Хрещатик,24, ) в доход Державного бюджету
України 12 750,00 (дванадцять тисяч сімсот
п'ятдесят) грн. державного мита та 118,00
(сто вісімнадцять) грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу за подання позовної
заяви.

5. Стягнути з Міністерства аграрної
політики України (01001, м. Київ, вул.
Хрещатик,24, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастербуд» (01133, м.
Київ, вул. Щорса,29, ) 6 375,00
(шість тисяч триста сімдесят п'ять) грн.
державного мита за подання апеляційної
скарги.

6. Стягнути з Державного комплексного
торгівельного підприємства «Хрещатик»
(01001, м. Київ, вул. Хрещатик,24, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастербуд» (01133, м.
Київ, вул. Щорса,29, ) 6 375,00
(шість тисяч триста сімдесят п'ять) грн.
державного мита за подання апеляційної
скарги.

7. Доручити господарському суду м. Києва
видати наказ на виконання даної
постанови суду.

8. Матеріали справи № 50/477 повернути до
господарського суду м. Києва.

9. Копію постанови надіслати сторонам,
третім особам та прокурору.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран