ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Справа № 905/1851/13

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий (доповідач), судді Бенедисюк
І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Донецького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Донецьк (далі - територіальне
відділення АМК),

на постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 28.10.2013

зі справи № 905/1851/13

за позовом комунального підприємства
"Служба єдиного замовника
Ворошиловського району м. Донецька", м.
Донецьк (далі - Підприємство),

до територіального відділення АМК,

про визнання недійсним рішення від
27.12.2012 № 120 зі справи №
02-26-93/2012.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Писіна С.О.,

відповідача - Чухлєбова С.О., Волоскова
О.Г.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 13.05.2013 (суддя
Уханьова О.О.) у позові відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 28.10.2013 (колегія
суддів у складі: Москальова І.В. -
головуючий, Будко Н.В. і Манжур
В.В.): задоволено апеляційну скаргу
Підприємства; згадане рішення
місцевого господарського суду
скасовано; прийнято нове рішення, яким:
позов задоволено; визнано недійсним
рішення адміністративної колегії
територіального відділення АМК від
27.12.2012 № 120 у справі
№ 02-26-93/2012 (далі - оспорюване рішення); з
територіального відділення АМК
стягнуто на користь Підприємства
судові витрати зі справи у сумах
1 147 грн. та 573, 50 грн.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
територіальне відділення АМК просить
оскаржувану постанову апеляційної
інстанції з даної справи скасувати, а
рішення місцевого господарського суду
від 13.05.2013 залишити без змін. Скаргу з
посиланням на статтю 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
статтю 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", статей 47,
35, 43, 85, 87, 91, 93 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) мотивовано неправильним
застосуванням апеляційним
господарським судом норм
матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Представник Підприємства у судовому
засіданні проти задоволення
касаційної скарги заперечував.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи правильність
застосування господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги з огляду
на таке.

Місцевий господарський суд у розгляді
справи виходив з таких обставин та
висновків.

Згідно з оспорюваним рішенням:

- визнано, що Підприємство протягом
березня 2011 року - жовтня 2012 року
займало монопольне становище на ринку
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(далі - Послуги УБСПТ) у межах території
розташування будинків комунальної
власності, які знаходяться на балансі
Підприємства;

- визнано, що Підприємство, нарахувавши
з 01.03.2011 споживачам плату за Послуги
УБСПТ за тарифами, скоригованими
рішенням Донецької міської ради від
25.02.2011 № 4/16 "Про коригування тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій житлового
фонду територіальної громади м.
Донецька" без дотримання строку
повідомлення споживачів про зміну
вартості послуги, передбаченого
частиною п'ятою статті 32 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
вчинило порушення законодавства,
передбачене пунктом 2 статті 50 та
визначене частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку
надання Послуг УБСПТ шляхом вчинення
дій, що призвели до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку;

- відповідно до абзацу другого частини
другої статті 52 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" за
вчинене порушення на Підприємство
накладено штраф у сумі 68 000 грн. та
Підприємство зобов'язано усунути
наслідки порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та у
двомісячний строк повідомити про це
територіальне відділення АМК.

Оспорюване рішення отримано
Підприємством 28.01.2013.

Підприємство в обґрунтування позовних
вимог посилалося, зокрема, на те, що:

- у газеті "Муніципальна газета" від
21.01.2011 № 3 було опубліковано проект
рішення міської ради "О корректировке
тарифов на услуги по содержанию домов,
сооружений и придомовой территории
жилого фонда территориальной громады
г. Донецка" (далі - Проект) та аналіз
регуляторного впливу до Проекту;

- на сайті міського голови і міської
ради 09.02.2011 був розміщений той же
Проект; протягом місяця з дня
опублікування зауважень та пропозицій
стосовно Проекту від фізичних та
юридичних осіб на адресу управління
житлового господарства Донецької
міської ради не надходило;

- у газеті "Вечірній Донецьк" від 15.02.2011
№ 18 опубліковано повідомлення про дату
і місце проведення громадських
слухань, а 23.02.2011 у сесійній залі
міської ради проведено громадські
слухання на тему Проекту;

- 25.02.2011 на сесії міської ради прийнято
рішення "О корректировке тарифов на
услуги по содержанию домов, сооружений
и придомовой территории жилого фонда
территориальной громады г. Донецка" №
4/16; це рішення опубліковано в газеті
"Муниципальная газета" від 26.02.2011 № 8;

- Підприємство розмістило повідомлення
про зміну тарифів на під'їздах будинків
та в поштових скриньках усіх
квартиронаймачів;

- діями Підприємства ніяким чином не
були ущемлені інтереси споживачів.

За результатами проведеного
територіальним відділенням АМК
дослідження встановлено, що
Підприємство - єдиний суб'єкт
господарювання, який протягом
зазначеного в оспорюваному рішенні
періоду часу надавав Послуги УБСПТ і не
має жодного конкурента на відповідному
ринку. Підприємством не доведено в суді
існування на даному товарному ринку
альтернативних джерел отримання
згаданих послуг.

Згадані публікації в газетах здійснено
не Товариством, а Донецькою міською
радою. До того ж тарифи застосовано
Підприємством з 01.03.2011 (через декілька
днів після згаданої публікації
"Муниципальной газеты" від 26.02.2011 № 8).
Докази розміщення Підприємством
повідомлень про зміну тарифів на
під'їздах будинків та в поштових
скриньках квартиронаймачів відсутні.

Судом апеляційної інстанції додатково
з'ясовано таке.

До названого суду подано судове
рішення в адміністративній справі,
яким відмовлено в задоволенні позову
про скасування рішення Донецької
міської ради від 25.02.2011 № 4/16 "Про
коригування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій житлового
фонду територіальної громади м.
Донецька". Як вбачається з постанови
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2011 зі
справи № 2а-4262/11/0508, залишеної без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України:

- дане рішення Донецької міської ради
не є рішенням про встановлення нових
тарифів, а є рішенням про коригування
чинних тарифів, затверджених рішенням
названої ради від 10.11.2006 № 6/27 "Про
затвердження тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території житлового
фонду територіальної громади м.
Донецька", та прийняте на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.05.2009 № 259;

- відповідне коригування було вирішено
застосовувати з 01.03.2011;

- при прийнятті названого рішення від
25.02.2011 № 4/16 процесуальних порушень не
було;

- житлово-комунальними підприємствами
були розміщені оголошення про зміну
тарифів на під'їздах будинків,
оголошення розкладені в поштові
скриньки, а, враховуючи, що оплата за
послуги здійснюється мешканцями до 10
числа місяця, наступного за
розрахунковим, споживачі були
повідомлені про зміну оплати у
встановлені терміни;

- назване рішення Донецької міської
ради від 25.02.2011 № 4/16 прийнято в межах
компетенції цієї ради, на підставі
статті 28 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", статті 7
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", постанови Кабінету Міністрів
України від 20.05.2009 № 259.

Враховуючи відповідні законодавчі
приписи, а також:

- затвердження саме Донецькою міською
радою з 01.03.2011 в її рішенні від 25.02.2011 №
4/16 коефіцієнтів зміни витрат,
пов'язаних з наданням Послуг УБСПТ
житлового фонду територіальної
громади;

- чинність та обов'язковість до
виконання згаданого рішення Донецької
міської ради;

- відсутність у діях Підприємства
порушення прав споживачів, що
підтверджується постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду,
яка набрала законної сили, -

апеляційний господарський суд дійшов
висновку про наявність підстав для
визнання оспорюваного рішення
адміністративної колегії
територіального відділення АМК
недійсним.

Відповідно до Закону України "Про
захист економічної конкуренції":

- суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин. Монопольним
(домінуючим) вважається становище
суб'єкта господарювання, частка якого
на ринку товару перевищує 35 відсотків,
якщо він не доведе, що зазнає значної
конкуренції. Монопольним (домінуючим)
також може бути визнане становище
суб'єкта господарювання, якщо його
частка на ринку товару становить 35 або
менше відсотків, але він не зазнає
значної конкуренції, зокрема внаслідок
порівняно невеликого розміру часток
ринку, які належать конкурентам
(частини перша-третя статті 12);

- порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції є зловживання
монопольним (домінуючим) становищем
(пункт 2 статті 50);

- зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку (частина
перша статті 13);

- підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права
(частина перша статті 59).

Як зазначено у пункті 15 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства":

- установлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
(суб'єктів) господарювання включає
застосування як структурних, так і
поведінкових показників, що
характеризують стан конкуренції на
ринку. При цьому застосування
структурних показників зумовлюється
встановленням об'єкта аналізу,
визначенням товарних, територіальних
(географічних), часових меж ринку на
підставі інформації, яка може бути
використана для визначення
монопольного (домінуючого) становища;

- обов'язок з доведення в суді факту
зайняття суб'єктом господарювання
монопольного (домінуючого) становища
на ринку покладається на
Антимонопольний комітет України або
його територіальне відділення, яке є
стороною у справі;

- господарські суди у розгляді справ
мають перевіряти правильність
застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням названого Комітету від
05.03.2002 № 49-р.

Із з'ясованого попередніми судовими
інстанціями змісту оспорюваного
рішення не вбачається виконання
територіальним відділенням АМК у його
прийнятті вимог названої Методики щодо
встановлення монопольного
(домінуючого) становища Підприємства
на ринку надання Послуг УБСПТ та
доведення ним відповідних обставин у
господарському суді. Таким чином, з
установлених названими судовими
інстанціями обставин неможливо дійти
висновку про доведеність
територіальним відділенням АМК
монопольного (домінуючого) становища
Підприємства на згаданому ринку.

Зі змісту оспорюваного рішення (який
з'ясовано місцевим та апеляційним
господарськими судами) також випливає,
що адміністративна колегія
територіального відділення АМК
кваліфікувала дії Підприємства за
ознаками наведеної частини першої
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції". За змістом
абзацу другого пункту 14 названої
постанови пленуму Вищого
господарського суду України у випадку,
передбаченому частиною першою статті 13
названого Закону, господарському суду
необхідно з'ясовувати та відображати в
судових рішеннях, в чому конкретно
полягають відповідні наслідки (тобто
ущемлення інтересів споживачів), що
настали або могли б настати в
результаті дій суб'єктів
господарювання, які мають ознаки
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку.

Проте з судових рішень, прийнятих по
суті даної справи, не вбачається
будь-яких обставин, пов'язаних із
з'ясуванням територіальним
відділенням АМК в оспорюваному рішенні
ущемлення інтересів споживачів Послуг
УБСПТ (у чому конкретно воно полягало)
або можливості такого ущемлення.
Відтак за матеріалами справи не
знаходить підтвердження висновок
територіального відділення АМК про
ущемлення діями Підприємства
інтересів споживачів, яке (або
можливість такого ущемлення) є
неодмінною кваліфікуючою ознакою
правопорушення, передбаченого
згаданою частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції".

Таким чином, як свідчить зміст названих
судових рішень, мало місце зазначене у
статті 59 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" як підстава
для визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України
недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими.

Водночас касаційна інстанція згідно з
частиною другою статті 1117 ГПК України
не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

До того ж факт своєчасного
повідомлення споживачів про зміну
тарифів на Послуги УБСПТ відображено у
згаданих в оскаржуваній постанові
апеляційної інстанції, судових
рішеннях адміністративних судів зі
справи № 2а-4262/11/0508. При цьому та
обставина, що склад сторін і предмет
спору у зазначеній справі не
співпадають зі складом сторін і
предметом спору в даній господарській
справі, не позбавляє відповідні судові
акти адміністративних судів
доказового значення для цієї
господарської справи.

Відтак доводи касаційної скарги не
можуть бути прийняті та розцінені як
такі, що свідчили б про наявність
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись статтями 1117, 1119,11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 28.10.2013 зі
справи № 905/1851/13 залишити без змін, а
касаційну скаргу Донецького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України -
без задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
Б. Львов