ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.Справа № 922/4633/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (м. Київ) до
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень (м.
Харків) про стягнення 221 000,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Гришукова Т.Ф. (довіреність
№1214-06-1 від 23.12.2013 р.);

представники відповідача - Ткаченко
О.В. (довіреність від 08.01.2014 р.), Мелешко
І.А. (довіреність від 08.01.2014 р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить суд стягнути з
Державного інституту праці та
соціально-економічних досліджень на
свою користь штраф за порушення
зобов"язань за договором №204-ф-11 від
17.11.2011 р. про закупівлю послуги з
державного управління загального
характеру 75.11.1. (Розроблення та
перегляд нормативно-правових актів з
охорони праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1.)) в розмірі 130000 грн.
та збитки у розмірі 91000 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні 20.01.2014 р. підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити.

Присутні представники відповідача у
судовому засіданні 20.01.2014 р. проти
позовних вимог заперечили з підстав,
викладених у відзиві на позов, зокрема
посилаючись на те, що відповідач доклав
всіх залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов"язань за
договором, просили відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі як необгрунтованих..

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

17.11.2011 р. між Фондом соціального
страхування від нещасних випадку на
виробництві та професійних
захворювань України (замовник) та
Державним інститутом праці та
соціально-економічних досліджень
(виконавець) було укладено договір
№204-Ф-11 про закупівлю послуги з
державного управління загального
характеру 75.11.1. (Розроблення та
перегляд нормативно-правових актів з
охорони праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
охорони праці (п.1.1.1.)) "Правила охорони
праці під час виробництва алюмінію".

Згідно з пунктом 1.1. договору,
виконавець зобов'язувався протягом
строку дії договору надати замовникові
послуги з Державного управління
загального характеру 75.11.1 (Розроблення
та перегляд правових актів з охорони
праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими ним центральним органом
виконавчої влади з охорони праці) (п.
1.1.1)) "Правила охорони праці під час
виробництва алюмінію" (надалі послуги),
а замовник - прийняти і оплатити такі
послуги.

Пунктом 1.2. договору визначено, що
найменування послуг, кількість, обсяг,
ціна строки надання послуг тощо,
визначені технічними вимогами (додаток
№1), календарним планом (додаток №2),
калькуляцією кошторисної вартості
(додаток №3), які є невід'ємною частиною
договору.

Згідно з п.3.1. договору ціна цього
договору встановлюється в
національній валюті України та
становить 130000,00 грн., у тому числі ПДВ
21666,67 грн. 2011 р. - 52000 грн., в тому числі
ПДВ 8666,67 грн. 2012 р. - 78000 грн., в тому
числі ПДВ 13000 грн. Розрахунок вартості
послуг надається виконавцем у
калькуляції кошторисної вартості
(додаток №3), що є невід'ємною частиною
цього договору.

25.12.2012 р. сторони уклали додаткову угоду
№1 до договору № 204-Ф-11 від 17.11.2011 р., якою
внесли зміни до строків надання послуг
за договором.

Згідно з п.10.1 договору (в редакції
додаткової угоди № 1), договір набирає
чинності з дати його підписання та діє
до 01.10.2013 р.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки
проводяться поетапно шляхом: оплати
позивачем вартості наданих послуг,
протягом 15 банківських днів після
підписання сторонами акта
приймання-передачі наданих послуг за
етапом.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
строк (термін) надання послуг
зазначений в календарному плані, що є
невід'ємною частиною даного договору.

Технічними вимогами та календарним
планом були передбачені три етапи
надання послуг та строки їх виконання.

1 етап - "Опрацювання та затвердження
Держгірпромнаглядом України
Технічного завдання на розроблення
НПАОП "Правила", строки виконання - з
дати підписання договору до 15.12.2011 р.

2 етап - "Розроблення першої редакції
НПАОП та розсилка її на відгук.
Опрацювання зауважень та пропозицій,
що містяться у відзивах на першу
редакцію проекту НПАОП "Правила".
Доопрацювання проекту НПАОП "Правила",
уточнення пояснювальної записки та
опису проекту НПАОП "Правила",
підготовка зведення відзивів", строки
виконання - січень 2012 року - червень 2012
року.

3 етап - "Надання доопрацьованого
проекту НПАОП "Правила" на узгодження
організаціям визначеним ТЗ на
розроблення НПАОП "Правила".
Доопрацювання остаточної редакції
проекту НПАОП "Правила" за зауваженнями
узгоджуючих організацій та подання
його на затвердження в
Держгірпромнагляд. Доопрацювання
проекту НПАОП "Правила" за результатами
роботи редакційної комісії
Держгірпромнагляду. Супровід проекту
НПАОП "Правила" при затвердженні та
реєстрації. Розроблення та подання
Замовнику звітної документації",
строки виконання (в редакції
додаткової угоди № 1) 25 грудня 2012 р. -
01.10.2013 р.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1,
у разі не надання послуг в повному
обсязі в межах строку дії договору,
відповідач сплачує штраф в розмірі
вартості договору.

На виконання умов договору,
відповідачем були надані послуги по
двом першим етапам, позивач прийняв та
оплатив виконаний обсяг робіт, про що
свідчать акти приймання-передачі за
етапами № 1 від 16.12.2011 р. на суму 52000,00
грн. та № 2 від 25.06.2012 р. на суму 39000,00 грн.,
які були підписані сторонами та
скріплені печатками підприємств.

На третьому етапі робіт Відповідачем
було підготовлено остаточну редакцію
проекту НПАОП, проект наказу МНС
України про затвердження НПАОП,
пояснювальна записка до наказу МНС
України, довідка щодо відповідності
Acquis communautaire, аналіз регуляторного
впливу для розсилки на погодження з
центральними органами виконавчої
влади, наведеними у додатку 2 до
технічного завдання на розроблення
НПАОП. Проект регуляторного акта
оприлюднено на сайті
Держгірпромнагляду України.

Остаточну редакцію НПАОП відповідачем
листом від 06.11.2012 р. № 317/07 було
надіслано до підпорядкованої
Держгірпромнагляду України Державної
установи "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
(далі ДУ ННДІПБОП), яку наказом
Держгірпромнагляду України від 18.07.2011
року № 60 було залучено до опрацювання
та супроводження проекту Наказу про
затвердження НПАОП.

Судом встановлено, що з січня 2013 року
між Міненерговугілля та
Держгірпромнаглядом України
проводились організаційні процеси з
координації процедур відносно
затвердження НПАОП. Представники
відповідача зазначили, що підписанні
додаткової угоди №1 виконавець не
розраховував на такий затяжний
розвиток подій.

Під час перебування у відрядженні до м.
Києва з 23 по 26 січня 2013 року
представником відповідача, а саме
проведена робота в ДУ ННДІПБОП та
Держгірпромнагляді України з усунення
у робочому порядку поточних зауважень,
які виникли до проекту НПАОП під час
проведення цими установами юридичної
експертизи та редакційних виправлень.

У лютому місяці 2013 року листом від
30.01.2013 р. № 05.01-12/2676 від Міністерства
охорони здоров'я України було
відмовлено в погодженні проекту наказу
НПАОП у зв'язку із змінами, внесеними
Указом Президента України від 24 грудня
2012 року №726/2012 про зміну
підпорядкування структури Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України.
Міністерство повернуло проект для
приведення у відповідність до
регламентних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що під
час перебування у відрядженні до м.
Києва з 03 по 07 березня та з 24 по 27 квітня
2013 р. представником відповідача
проводилась робота в ДУ ННДІПБОП та
Держгірпром нагляді України з
погодження редакції НПАОП,
доопрацьованої згідно зауважень,
наданих Держгірпромнаглядом України у
робочому порядку та відповідачем через
ДУ ННДІБОП було розіслано остаточну
редакцію НПАОП на погодження з
центральними органами виконавчої
влади; листом від 23.04.2013 р. № 134/01
Відповідач надав до ДУ ННДІПБОП
опрацьований проект НПАОП.

19.08.2013 р. до Державної установи
"Інститут медицини праці НАМН України"
надано доопрацьований проект
остаточної редакції НПАОП "Правила
охорони праці під час виробництва
алюмінію".

Як свідчать матеріали справи, під час
перебування у відрядженні до м. Києва з
01 по 04 липня 2013 р. представником
відповідача проводилась робота в ДУ
ННДІПБОП, Держгірпромнагляді України,
у Державному комітеті з ядерного
регулювання, Федерації роботодавців
України з усунення у робочому порядку
поточних зауважень, які виникли до
проекту НПАОП під час надання цими
установами аркушів погодження та
редакційних виправлень.

Під час перебування у відрядженні до м.
Києва з 01 по 05 вересня, з 10 по 14 вересня,
з 17 по 21 вересня та з 25 по 28 вересня 2013
року представником відповідача
проведена робота в ДУ ННДІПБОП,
Держгірпромнагляді України, у
Міністерстві регіонального розвитку
Федерації роботодавців України з
усунення у робочому порядку поточних
зауважень, які виникли до проекту НПАОП
під час надання цими установами
аркушів погодження та редакційних
виправлень.

Відповідач зазначив, що у зв'язку з тим,
що майже півроку Міненерговугілля та
Держгірпромнагляд України визначалися
з процедурою затвердження НПАОП,
відповідач з незалежних від нього
причин при сумлінному виконанні своїх
обов'язків за договором не зміг
виконати умови договору за останнім
етапом іще і тому, що фактично був
відсторонений від можливості впливу на
термін погодження супроводжувальних
НПАОП документів.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901
ЦК України).

Як вже було зазначено, послуги за
першими двома етапами виконання робіт
були надані вчасно і в повному обсязі,
що підтверджується підписаними без
зауважень актами приймання-передачі №
1 від 16.12.2011 р. на суму 52000,00 грн. та № 2 від
25.06.2012 р. на суму 39000,00 грн., які були
оплачені позивачем в повному обсязі.

При цьому, відповідачем до матеріалів
справи надані докази на підтвердження
того, що послуги за третім етапом,
визначені у технічних вимогах,
виконуються відповідачем.

Держгірпромнагляд України 18.07.2011 року
наказом №60 затвердив Методичні
рекомендації, щодо підготовки,
опрацювання, супроводження та
оформлення проектів законів України,
нормативно-правових актів Президента
України, Кабінету міністрів України,
МНС та дотримання правил
нормопроектної техніки, яким поклав на
підпорядкований йому Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці
обов'язки по супроводженню проектів
нормативно-правових актів під час
розгляду в управліннях
Держгірпромнагляду, погодження з
центральними органами виконавчої
влади та затвердження Міністерством,
чим відсторонив розробників від
супроводження і контролювання
проходження процедур розгляду,
погодження і затвердження.

Відповідно до Указу Президента України
від 24.12.2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи
з оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади" право
затвердження НПАОП було передано
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України з
координуванням та спрямовуванням
діяльності Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
через Міністра енергетики та вугільної
промисловості України. Таким чином, в
системі центральних органів
виконавчої влади істотно змінилися
структура та функції з розгляду,
погодження та затвердження НПАОП, а
також порядок і терміни розгляду та їх
узгодження, що призвело до значного
подовження процедури розгляду
відповідних документів на 4 - 5 місяців.

Отже, затримка виникла у зв'язку із
зміною порядку затвердження та
погодження нормативно-правових актів
центральними органами виконавчої
влади.

Зважаючи на викладене відповідач з
незалежних від нього причин не зміг
виконати умови договору за останнім
етапом.

Як слідує з відзиву відповідача він
неодноразово звертався до виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про перенесення
термінів виконання робіт за договором
№ 204-Ф-11, але позивач не погодив
відповідних змін (можливість таких
змін встановлена у п. 11.1. договору), не
виявив ініціативи щодо розірвання
договору, не повідомив про втрату
актуальності виконання відповідачем
послуг за договором.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Позивач вважає, що ненадання послуг за 3
етапом та послуг в цілому за договором
№ 204-Ф-11 слугує підставою для
нарахування, у відповідності до п. 7.3
договору, штрафу у розмірі вартості
договору, що складає 130000,00 грн. (п.3.1.
договору).

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що вина
відповідача у несвоєчасності
виконання договірних зобов'язань
відсутня. Оскільки затвердження НПАОП
центральними органами виконавчої
влади, безпосередньо не залежить від
відповідача, тому і відповідальність
нести останній не повинен.

Відповідач неодноразово повідомляв
позивача про необхідність перенесення
строків виконання зобов'язань. В свою
чергу, замовником не зазначалося про
розірвання договору, про відсутність
фінансування чи про втрату
актуальності виконання послуг за
договором.

Суд приходить до висновку, що
відповідачем вживалися заходи щодо
належного виконання зобов'язання.
Зміна законодавчого порядку
погодження документації призвела до
затримки виконання робіт за договором,
зокрема третього етапу. У зв'язку з цим,
вимога позивача про стягнення з
відповідача штрафу в сумі 130000,00 грн. не
підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню також і вимога
позивача про стягнення з відповідача
збитків в сумі 91000,00 грн., виходячи з
наступного.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу у разі їх порушення,
невизнання чи оспорювання. Одним з
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного
кодексу до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків (правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України
№3-56гс від 20.06.2011р.).

Обов'язок доказування відповідно до п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. При цьому, саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Доказами у справі, згідно зі статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вже зазначено вище, судом
встановлено, що вина відповідача у
простроченні виконання своїх
зобов'язань за договором відсутня, отже
відсутня складова - вина, необхідна для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків.

Водночас, за змістом ч.2 ст. 22 ЦК України,
збитками, зокрема є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), а також доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

В контексті наведеного вбачається, що
твердження позивача про те, що 91000,00
грн., сплачених останнім відповідачу за
договором №204-Ф-10 від 17.11.2011 р., є
збитками - безпідставне, оскільки
відносини, що склалися між сторонами, є
договірними і у даному випадку кошти
сплачені на виконання договору не є
збитками, у розумінні ст.22 ЦК України, а
відтак обґрунтування позову нормами
ст.224 ГК України є помилковим.

Таким чином, позивачем не доведені
заявлені позовні вимоги та не надано
суду належних доказів, які б об'єктивно
і у визначеному законом порядку
підтвердили його позицію, що має
наслідком відмову в позові в повному
обсязі.

Аналогічної правової позиції
дотримується господарський суд м.
Києва у рішенні від 27.05.2013 року по
справі №910/7747/13, Київський апеляційний
господарський суд у постанові від
23.07.2013 року по зазначеній справі, Вищий
господарський суд України у постанові
від 03.09.2013 року по зазначеній справі за
позовом ТОВ "Науково-дослідний центр
"Нафтохім" до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про стягнення
заборгованості, а також за зустрічним
позовом Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України до
ТОВ "Науково-дослідний центр "Нафтохім"
про стягнення штрафу.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та те, що суд
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову, у зв"язку з чим
судові витрати покладаються на
позивача.

Однак, оскільки позивач звільнений від
сплати судового збору, судовий збір не
стягується (п.4.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст. 3, 11-14, 22, 237, 241-246, 546, 549, 610-612,
614, 617, 618, 623, ч. 1 ст. 626, 627-629, 631, 901, 902, 905, 906
Цивільного кодексу України, статтями 1,
4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.01.2014 р.

Суддя Сальнікова Г.І.