КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 910/20030/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Суліма В.В.

Тарасенко К.В.

розглянув апеляційну скаргу
Васильківської ОДПІ на рішення
господарського суду м.Києва від
27.11.2013року № 910/20030/13 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Василькивської
обєднаної державної податкової
інспекції

Головного управління
Міндоходів у Київській області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автомобільна

група "Богдан"

про стягнення 7 416 грн.

дослідивши та вивчивши матеріали
вправи, апеляційну скаргу, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
№910/20030/13 від 27.11.2013р. відмовлено
Василькивської обєднаної державної
податкової інспекції у задоволенні
позову про стягнення 7 416грн. з ТОВ
"Автомобільна група
"Богдан".

Не погоджуючись з рішенням позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить його скасувати та прийняти
рішення про задоволення позову.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
в апеляційній скарзі, вважає рішення
суду таким що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти вимог, викладених в
апеляційній скарзі заперечив, вважає
їх необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення суду
не підлягає скасуванню.

Розглянувши справу за правилами
розділу ХІІІ Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи,
20.11.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» («Продавець») та
Васильківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Київської
області Державної податкової служби
(«Покупець») укладено договір
купівлі-продажу адміністративного
приміщення, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Тиминюк М.В. та
зареєстрований в реєстрі за № 3021.

Відповідно до 1.1. договору
купівлі-продажу, продавець
зобов'язується продати і передати у
власність в порядку та на умовах
визначених в договорі адміністративне
приміщення з вбудованою столовою, що
знаходиться за адресою: 08600, Київська
область, м. Васильків, вул. Декабристів,
45,площею 890,7 кв.м., що складає 2/25 частин
майнового комплексу, що знаходиться за
адресою: 08600, Київська область, м.
Васильків, вул. Декабристів, 45.

Згідно балансової довідки № 218-б від
19.11.2012 року адміністративне приміщення
знаходиться на балансі Продавця та
балансова вартість становить 8 750 019, 87
грн. в т.ч. ПДВ .

Пунктом 2.1. договору купівлі-продажу
визначено, що продаж адміністративного
приміщення за домовленістю сторін
здійснюється за суму 8 750 000 грн. в т.ч.
ПДВ по ставці 20%.

Відповідно до платіжного доручення № 1
від 11.12.2012 року позивач перерахував на
рахунок ТОВ «Автомобільна група
«Богдан» 8 750 000 грн.

29.12.2012року сторонами підписано Акт
приймання-передачі адміністративного
приміщення.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання і одностороння
зміна умов договору не допускаються, за
винятком випадків, передбачених
законом.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення коштів,
мотивуючи вимоги тим, що
Васильківською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією з 27.12.2012 року по
25.03.2013 року проводилась ревізія
фінансово-господарської діяльності
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції за період з 01.01.2010
року по 01.01.2013 року. За результатами
ревізії складено акт від 25.03.2013 року №
16-31/59. У вказаному акті зазначено, що
згідно з висновком ПП «Актив-Інвест»
про вартість майна, що продається, його
ринкова вартість станом на 20.11.2012 року
становить 8 742 584 грн., тобто ціна
реалізації приміщення перевищує його
ринкову вартість на суму 7 416грн.,
призвело до зайвих витрат бюджетних
коштів Васильківської ОДПІ і
відповідно до статей 224 та 225
Господарського кодексу України є
збитками, нанесеними Васильківскькій
ОДПІ.

Відмовляючи у задоволенні позову,
господарський суд виходив з того, що
п.1.7. договору купівлі-продажу
визначено, що відповідно до відомостей,
викладених у висновку про експертну
грошову оцінку земельної ділянки,
ринкова вартість адміністративного
приміщення, що продається, станом на
20.11.2012р. становить 8 742 584 грн., з
урахуванням ПДВ. Таким чином,
встановлюючи ціну договору в розмірі 8
750 000 грн., яка є не нижчою оціночної
вартості, сторонами дотримано
положення статті 632 Цивільного кодексу
України та пункту 172.3 статті 172
Податкового кодексу України. Крім того,
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
заподіяння з вини відповідача збитків
у заявленому розмірі.

Заперечуючи проти рішення, апелянт
вказує на те, що

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Це стосується
позивача, який повинен доказати факти,
на підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини
та матеріали справи, які мають значення
для вирішення спору по суті, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст 655 ЦК
України).

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Так, предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача повернути
позивачу грошові кошті, які на думку
останього є зайво сплаченими за
договором купівлі-продажу майна та є
збітками позивача.

Втім загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

За змістом положень ст. 1212 ЦК України
про зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави цей вид зобов'язань
породжується наявністю таких
юридичних фактів: 1) особа набула або
зберегла у себе майно за рахунок іншої
особи; 2) правові підстави для такого
набуття (збереження) відсутні або
згодом відпали. А отже, кошти, отримані
як оплата за виконання робіт за
договором і набуті за наявності
правових підстав для цього, не можуть
бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦК
України як безпідставне збагачення.

Судом встановлено, що між сторонами у
справі укладено договір, предметом
якого є купівлі нерухомого майна за
ціною 8 750 000 грн., при цьому кошти, які
позивач просить стягнути з
відповідача, отримані останнім від
позивача як оплата за договором
купівлі-продажу, а отже, за наявності
правової підстави.

Посилання позивача на висновки
проведеної ревізіі
фінансово-господарської діяльності
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції за період з 01.01.2010
року по 01.01.2013 року, та складеним за її
результатами акту від 25.03.2013 року №
16-31/59 є недоречними, оскільки виявлені
порушення не впливають на умови
укладеного між сторонами договору і не
можуть їх змінювати. Виявленя вказаних
порушень може бути підставою для
притягнення до відповідальності
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
22.01.2013 р. у справі N 3-69г12 та у листі
Верховного суду України від 01.07.2013р.
"Висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст 111-16 ГПК України,
за I півріччя 2013 р."

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги, а
рішення господарського суду є
обґрунтованим і таким, що відповідає
чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення господарського
суду м. Києва № 910/20030/13 від 27.11.2013р. - без
змін.

2. Матеріали справи повернути
господарському суду м. Києва

Головуючий суддя
Л.О. Рєпіна

Судді
В.В. Сулім

К.В. Тарасенко