ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.Справа № 5017/2902/2012Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ліпчанської Н.В., Філінюка І.Г.

(Склад колегії суддів змінено згідно з
розпорядженням голови суду № 1089 від
09.12.2013р.)

Секретар судового засідання:
Стеблиненко В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, угода № 47 від
24.09.2012р.;

від відповідача - Чухоненко М.С.,
довіреність № 32 від 18.02.2013р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду
Одеської області від 25.12.2012р.

по справі № 5017/2902/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Універсальна
лізингова компанія "Ленд-Ліз"

про стягнення 186 500 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У жовтні 2012 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась
до господарського суду Одеської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Універсальна лізингова компанія
"Ленд-Ліз" про відшкодування збитків
196 500 грн., з яких: 183 500 грн. - збитки у
виді упущеної вигоди, 174 000 грн. -
неотриманий доход з орендної плати за
надання в оренду 2-х автомобілів; 9500 грн.
- неотриманий дохід за надання
інформаційних послуг; 3 000 грн. -
моральна шкода. Також просив стягнути
судові витрати по справі на оплату
послуг адвоката в сумі 10 000 грн. та
оплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог сторона
посилається на те, що відповідач
порушив умови договору фінансового
лізингу № 2602/119 від 26.02.2008р. укладеного
між сторонами, а саме не визнав
переходу права власності на автомобілі
за позивачем та продав ці автомобілі
фізичним особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
внаслідок чого позивачу спричинені
збитки та моральна шкода.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 25.12.2012р. (суддя Смелянець
Г.Є.) відмовлено у задоволенні позову.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог та їх
невідповідність вимогам чинного
законодавства, посилаючись на те, що
права власності на 2 легкових
автомобіля, які є об'єктами договору
фінансового лізингу, втрачено
позивачем внаслідок невиконання ним
самим своїх фінансових зобов'язань за
договором лізингу, а тому наявність
однієї із чотирьох умов застосування
до відповідача такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, недоведена позивачем.

Крім того, позивачем не доведено і
такої умови, як наявність збитків, а
заплановане позивачем отримання
доходу є лише гіпотетичним
припущенням, оскільки отримання таких
доходів нерозривно пов'язано із життям
та здоров'ям фізичних осіб.

Не погодившись з вищезазначеним
судовим рішенням, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду
скасувати та прийняти нове , яким
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені збитки у розмірі 183 500
грн., моральну шкоду у сумі 3 000 грн.,
витрати на оплату послуг адвоката у
розмірі 10 000 грн. та оплату судового
збору.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
сторона посилається на те, що висновки
викладені у зазначеному рішенні
господарським судом першої інстанції
не відповідають обставинам справи.

Скаржник вважає, що через неправомірні
дії відповідача з невиконання
договірних зобов'язань позивач поніс
збитки та втратив кошти, а також
пережив моральні страждання через
неможливість розпоряджатись
автотранспортом, необхідністю
приймати участь у судових спорах з
метою відстоювання свого порушеного
права.

Більш детальніше доводи викладені у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить залишити
оскаржуване рішення без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.02.2008р. між ТОВ „Універсальна
лізингова компанія "Ленд-Ліз"
(лізингодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3
(лізингоодержувач) був укладений
договір фінансового лізингу № 2602/119, за
умовами якого об'єктом лізингу
вважається автотранспортні засоби,
надані в лізинг згідно договору і
вказані у Додатку №2 і передані
відповідачем позивачу по акту
прийому-передачі об'єкту лізингу
(Додаток №3 до договору).

Згідно п. 1.2 Договору, строк лізингу
становить 36 місяців. Строк лізингу
починається з дня підписання сторонами
Акту прийому-передачі об'єкту лізингу.
Строк лізингу може бути змінений
тільки за узгодженням сторін, або у
випадку зміни графіку уплати
лізингових платежів. Закінченням
строку лізингу являється наступний
день після опати останнього
лізингового платежу згідно графіку
уплати лізингових платежів і
повернення позивачем об'єкту лізингу
або викупу об'єкту лізингу.

У пункті 2.2. Договору зазначено, що
лізингоодержувач зобов'язаний:
своєчасно і в повному обсязі
сплачувати лізингові і інші платежі
згідно умов договору; у період дії
договору лізингу не передавати
об'єкти лізингу і інші права і обов'язки
по ньому третім особам без письмової
згоди лізингодавця; терміново
повернути об'єкт лізингу відповідачу
по закінченню строк лізингу або і інших
випадках, передбачених договором у
стані не гіршому ніж на момент
одержання у лізинг з врахуванням
нормального зносу обумовленого
спливом часу.

У розділі 4 договору встановлено, що
загальна сума договору становить 308 503,
80 грн. Первісна вартість об'єкту
лізингу вказується в Додатку №2 до
договору. При зміні вартості об'єкту
лізингу відповідач сповіщає про це
позивача. Всі лізингові платежі
вказані в українській гривні на день
підписання договору. В подальшому
позивач оплачує лізингові платежі
згідно Додатку № 4. При сплаті
лізингових платежів в першу чергу
погашається пеня, інші платежі, а потім
-основна сума заборгованості по
договору. Розмір, строки, порядок і
спосіб уплати позивачем основних
лізингових платежів встановлюється у
Додатку № 4 і можуть бути змінені
згідно умовам договору або по
узгодженню сторін. За несвоєчасне
внесення лізингових платежів
відповідач має право стягнути з
позивача пеню в розмірі подвійної
залікової ставки НБУ, яка діє у період
за який стягується пеня, від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, з дня, наступного за днем
оплати поточного Лізингового платежу,
вказаного у Додатку № 4 по день оплати
включно.

Згідно із п. 6.9 Договору,
лізингоотримувач не має права без
письмової згоди лізингодавця
продавати, міняти, закладати, надавати
в сублізинг або іншим засобом
розпоряджатися об'єктом лізингу або
будь-якою його частиною, а також не
допускати виникнення у третіх осіб
прав на володіння, використання і
розпорядження об'єктом лізингу або
будь-якою його частиною.

Відповідно до п. 12.1 Договору, сторони
домовилися, що в день уплати позивачем
останнього лізингового платежу, але не
раніше виконання ним всіх зобов'язань
по даному договору (в т.ч. зобов'язань по
сплаті всіх лізингових платежів і/або
інших платежів, оплата яких була
затримана позивачем, зобов'язань по
сплаті неустойки і т.д.) до позивача
переходить право власності на об'єкт
лізингу. Вказана операція оформлюється
додатковою угодою до договору, в якому
фіксується факт передачі права
власності і виконання сторонами всіх
зобов'язань.

Пунктом 12.2 Договору встановлено, що
лізингоодержувач втрачає право
користування об'єктом лізингу і
зобов'язаний повернути об'єкт лізингу
відповідачу на наступний день після
настання дати останнього лізингового
платежу (згідно Додатку №4 до договору)
у випадку, якщо залишилися
невиконаними які-небудь із зобов'язань
по договору. Повернення об'єкту
лізингу оформлюється відповідним
Актом приймання-передачі.

Сторони домовилися, що при обставинах,
вказаних у п.12.2. позивач на протязі 14
робочих днів, починаючи з дати уплати
останнього лізингового платежу згідно
Додатку №4 до договору, повинний
виконати всі невиконані зобов'язання
по даному договору. В противному
випадку домовленість сторін, вказана у
п.12.1. втрачає силу і відповідач, як
власник об'єкту лізингу, може
розпорядитися ним на власний розсуд у
повному обсязі (п.12.3.).

Додатками до цього договору є Заявка на
одержання майна у лізинг (Додаток №1),
Специфікація майна, яка передається у
фінансовий лізинг (Додаток №2), Акт
прийому-передачі об'єкту лізингу
(Додаток №3), Графік щомісячних
лізингових платежів (Додаток №4).

15.10.2010р. між сторонами укладено
додаткову угоду № 2 до договору №
2602/119, в якій внаслідок відсутності
можливості виконувати свої
зобов'язання по сплаті лізингових
платежів в повному обсязі, позивач
відмовився від частині об'єкту
лізингу, а саме: легкового автомобілю
Chevrolet Aveo. Вказане майно було повернуто
лізингодавцю, що підтверджується
відповідним актом.

У зв'язку з поверненням об'єкту лізингу
сторони домовилися змінити Графік
уплати щомісячних лізингових платежів,
який являється Додатком № 4 до
договору, і викласти його в новій
редакції. Позивач зобов'язується
сплачувати лізингові платежі на умовах
і в обсягах вказаних у зміненому
Графіку уплати щомісячних лізингових
платежів з моменту його підписання.

Згідно з підписаним сторонами Графіком
оплати лізингових платежів від 15.10.2010р.,
лізингові платежі, загальна сума яких
становить 300 333,84 грн., сплачуються
відповідачем щомісячно до 3-го числа
кожного місяця з 03.04.2008р. по 03.03.2011р.
включно.

20.10.2010р. між сторонами укладений
договір купівлі-продажу № 014/КП-В, за
умовами якого відповідач продав, а
позивач купив автомобіль Chevrolet Aveo,
номер кузова НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_3, рік
випуску 2008р.

Таким чином, об'єктами договору лізингу
залишилось два автомобілі, загальна
сума платежів станом на 03.03.2011 р. - 300 333,84
грн.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ "УЛК
"Ленд-ліз" внаслідок невиконання
позивачкою своїх зобов'язань за
договором фінансового лізингу.

Так відповідно до висновків судової -
економічної експертизи № 1889/1890 від
14.06.2013 (а.с. 121 т.3) та додаткової судової
- економічної експертизи № 4252/4253 від
28.11.2013 р. ( а.с. 183-190 т.4) матеріалами
справи не підтверджується
заборгованість ОСОБА_3 лізингових
платежів перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Універсальна лізингова компанія "Ленд
Ліз" станом на 03.03.2011р.

Однак висновок суду про відмову у
задоволенні позовних вимог є
правильним виходячи з такого.

Згідно зі ч.1 ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Вирішуючи питання щодо порушення умов
договору фінансового лізингу з боку
відповідача у вигляді відмови
передачі предметів лізингу у власність
позивачки, судова колегія звертає
увагу на наступне.

Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України „Про
фінансовий лізинг", якщо сторони
договору лізингу уклали договір
купівлі-продажу предмета лізингу, то
право власності на предмет лізингу
переходить до лізингоодержувача в разі
та з моменту сплати ним визначеної
договором ціни, якщо договором не
передбачене інше.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 11 Закону
України „Про фінансовий лізинг",
лізингоодержувач зобов'язаний у разі
закінчення строку лізингу, а також у
разі дострокового розірвання договору
лізингу та в інших випадках
дострокового повернення предмета
лізингу - повернути предмет лізингу у
стані, в якому його було прийнято у
володіння, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, обумовленому
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
предмети лізингу були повернути
позивачем відповідачу без укладення
договору купівлі - продажу предмета
лізингу.

У розділі 14 договору, укладеному між
сторонами, встановлено, що по
закінченню строку лізингу і поверненню
Об'єкту лізингу відповідачу, позивач
при відсутності фінансових і інших
претензій відповідача до позивача, має
преважне право на придбання Об'єкту
лізингу або одержання в лізинг майна,
яке було Об'єктом лізингу. Позивач може
по узгодженню з відповідачем передати
своє переважне право придбання
повернутого ним Об'єкту лізингу
будь-якій третій особі. Позивач, при
бажанні скористатися переважним
правом згідно п.15.1. договору, не менше
ніж за місяць до закінчення строку
лізингу, надає відповідачу письмову
заяву про бажання скористатися
переважним правом відносно майна.

Матеріали справи не містять жодного
документу про волевиявлення позивачки
на отримання предметів лізингу у
власність.

Умови договору не передбачають
автоматичного переходу права
власності від лізингодавця до
лізингоотримувача.

Відповідно до пункту 12.1 Договору
сторони домовились, що на день сплати
лізингоотримувачем останнього
платежу, але не раніше виконання ним
своїх обов'язків за даним договором до
лізингоотримувача переходить право
власності на об'єкт лізингу. Зазначена
операція оформлюється додатковою
угодою до Договору, у якому фіксується
факт передачі права власності та
виконання сторонами усіх зобов'язань.
(а.с.20 об. том 1)

Таким чином, незважаючи на те, що
лізингоотримувачем виконані умови
договору лізингу щодо сплати
лізингових платежів, ним не виконано
свого обов'язку щодо здійснення
процедури оформлення права
власності у порядку, що визначено
договором.

Внаслідок цього автомобілі, що були
предметом лізингу, продані фізичним
особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі - продажу № 048/КП від
17.06.2-11 р. та довідки - рахунку № 716463 від
23.06.2011 р.

Судом першої інстанції обґрунтовано
зазначено, що для застосування такої
міри відповідальності як
відшкодування збитків необхідною є
наявність усіх чотирьох умов:, а саме
протиправної поведінки боржника,
наявності збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
завданими збитками, вина боржника.

Таким чином, судовою колегією не
встановлено порушення відповідачем
умов договору, наслідком якого було б
наявність вини боржника, що
унеможливлює стягнення збитків на
користь позивачки .

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення суду залишається
без змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 25.12.2012р. по справі
№ 5017/2902/2012 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
16.01.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
І.Г. Філінюк