ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.01.14 Справа № 904/8352/13

За позовом Прокурора
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Дніпропетровської міської ради в
особі Комунального підприємства
транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс", м.
Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за
теплову енергію в розмірі 10 971, 14 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від прокуратури: Захарчук В.О.-
посвідчення № 012333 від 01.11.2012

від Дніпропетровської міської ради: не
з'явились

від позивача: Гурова І.Г - представник
за дов. № 38 від 09.01.2014

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Красногвардійського району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Дніпропетровської міської ради в
особі Комунального підприємства
транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у розмірі 10 639, 46 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 31, 66 грн.,
трьох відсотків річних у розмірі 161, 32
грн. та пені у розмірі 138, 70 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки
теплової енергії № 193 т від 29.01.2004 в
частині повної та своєчасної оплати за
отриману теплову енергію.

Ухвалою господарського суду від 30.10.2013
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 18.11.2013.

18.11.2013 прокурор та позивач подали
клопотання про продовження строку
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 18.11.2013 строк розгляду
справи продовжено на п'ятнадцять днів
та її розгляд відкладено на 13.01.2014.

13.01.2013 прокурор подав до суду заяву, в
якій просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 137, 58 грн., відмовляється
від вимог щодо стягнення з відповідача
суми інфляційних втрат та в іншій
частині позовні вимоги просить
залишити без змін.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) позивач вправі до
прийняття рішення по справі
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Подана прокурором заява розцінюється
судом як заява про зменшення розміру
позовних вимог та відмови від позову в
частині стягнення інфляційних втрат,
оскільки, дана заява не порушує
чиї-небудь права та інтереси, вона
прийнята судом до розгляду.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, оскільки поштові
конверти (арк. с. 42, 43) з ухвалами суду,
які направлялись на адресу
відповідача, зазначену у позовній
заяві, повернулись з поштовими
відмітками: «за закінченням терміну
зберігання» та «за зазначенням строку
зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 13.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, всебічно та
повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.01.2004 між Дочірнім підприємством
обласного комунального підприємства
«Дніпрообленерго» по транспортуванню
покупної теплової енергії
«Теплотранс» та Фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач,
споживач) був укладений договір № 193т
на відпуск теплової енергії для потреб
населення (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 статуту
Комунального підприємства
«Транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради в
редакції затвердженій рішенням
міської ради від 25.01.2012 № 33/20 та
зареєстрованою 10.05.2012 під №
2008075, Комунального підприємства
«Транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради (далі -
відповідач, постачальник) є
правонаступником Комунального
підприємства із транспортування
покупної теплвої енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради, яке
було створено шляхом перейменування з
Дочірнього підприємства обласного
комунального підприємства
«Дніпрообленерго» із транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» (арк. с. 27).

Згідно п. 1.1 договору постачальник
згідно СниП 2.04.07-86 «Теплові мережі»
здійснює відпуск теплової енергії для
потреб центрального опалення на
об'єкти, розташовані за адресою: пр.
Кірова, 119.

22.12.2003 між Товариством з обмеженою
відповідальністю Ріелторська
компанія «Дом» (далі - орендодавець) та
Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1
(далі - орендар) був укладений договір №
147 оренди нежилих приміщень (далі -
договір оренди) (арк. с. 21-22).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди
орендодавець здав, а орендар прийняв в
орендне користування нежитлові
приміщення за адресою: АДРЕСА_2 для
використання під магазин.

Планове споживання теплової енергії
для опалення характеризується
наступними показниками: зовнішній
об'єм приміщення - 403, 45 м куб., теплове
навантаження на опалення - 11, 2 Гкал/рік
(п. 1.3 договору).

Нарахування оплати за теплову енергію
здійснюється постачальником на основі
тарифів, затверджених місцевих органів
самоврядування. Інформація щодо зміни
тарифів доводиться до відома споживача
письмово протягом одного місяця з дня
затвердження нових тарифів або через
засоби масової інформації (розділ 2
договору).

Відповідно до п. 5.1 договору при
відсутності приладів обліку або
проектних навантажень споживач
сплачує фактично спожиту теплову
енергію з урахуванням фактичної
температури зовнішнього повітря
згідно розрахунку до договору у
наступному порядку:

- розрахунковим періодом для
оплати тепло енергії є календарний
місяць;

- у перших числах місяця споживачу
виставляється рахунок на оплату
теплової енергії згідно показників,
передбачених у п. 1.3 цього договору.

Згідно п. 5.2 договору Споживач здійснює
оплату за теплову енергію щомісяця у
трьохденний термін з моменту отримання
рахунку від постачальника.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу теплову енергію
за період з жовтня 2012 по вересень 2013 на
загальну суму 10639, 46 грн., що
підтверджується рахунками-факторами,
виставленими відповідачу (арк. с. 14-17).

Відповідач здійснив часткову оплату
отриманої теплової енергії, тому на
момент звернення позивача з позовною
заявою до суду сума основної
заборгованості відповідача становить
10 639 грн. 46 коп.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.
1 ст. 275 ГК України).

Відповідно до частин 6, 7 ст. 276 ГК
України розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання теплової енергії за
представленими рахунками та не надано
доказів повної її оплати на суму 10 639,
46 грн., а відтак, дана позовна вимога
підлягає повному задоволенню в розмірі
10 639, 46 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
137, 58 грн. за період з 21.04.2013 по 30.09.2013.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

У випадку несплати рахунку споживачем
у строк більше десяти днів, споживач
сплачує постачальнику пеню у розмірі 1%
за кожен день прострочки оплати (п. 5.2
договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання. У разі,
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 ГК України,
застосовуються господарські санкції,
зокрема, штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу повністю
у розмірі 137, 58 грн.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані три відсотки
річних у сумі 161, 32 грн. за період з 22.11.2012
по 30.09.2013.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу повністю у сумі 161, 32 грн.

13.01.2014 прокурором подано заяву, в якій
він відмовляється від позовних вимог в
частині стягнення інфляційних втрат у
розмірі 31, 66 грн. Дану відмову прийнято
судом.

Відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, у
випадках припинення провадження у
справі повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

Господарський суд враховуючи, що дана
відмова не суперечить законодавству та
не порушує чиїх-небудь прав і
охоронюваних законом інтересів,
прийняв її.

Враховуючи викладене, провадження у
справі в частині стягнення інфляційних
втрат у розмірі 31, 66 грн. підлягає
припиненню.

Відповідно до викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача в дохід
Державного бюджету України у
розмірі1720,50 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, п. 4 ст. 80, ст. ст.
82-85, 115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (49061, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
на користь Комунального підприємства
транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради (49089, м.
Дніпропетровськ, вул. Макарова, 32, ) основний борг у розмірі 10
639,46 грн. (десять тисяч шістсот
тридцять дев'ять грн. 46 к.), пеню у
розмірі 137,58 грн. (сто тридцять сім грн. 58
к.) та три відсотки річних у сумі 161,32
грн. (сто шістдесят одна грн. 32 к.).

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (49061, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)
в дохід Державного бюджету України
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 720, 50 грн. (одна тисяча
двадцять грн. 50 к.).

Припинити провадження у справі в
частині стягнення інфляційних втрат у
розмірі 31, 66 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя В.І. Ярошенко

Повне рішення складено 16.01.2014