ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22409/13

14.01.14

За позовом Приватного підприємства
“Торговий Дім Поляков”

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко
О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (представник за
довіреністю);

від відповідача: не з’явились.

В судовому засіданні 14 січня 2014
року, відповідно до положень
ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

19 листопада 2013 року до канцелярії
Господарського суду міста Києва від
Приватного підприємства “Торговий Дім
Поляков” (позивач) на розгляд суду
надійшла позовна заява № 407 від 11
листопада 2013р. в якій викладені позовні
вимоги про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач)
заборгованості за договором поставки
№ 2631 від 04.08.2011 року в сумі 3 814,48 грн. з
них основного боргу – 3 670,19 грн. (три
тисячі шістсот сімдесят гривень 19
копійок), пені /п. 5.2. договору/ – 56,36 грн.
(п’ятдесят шість гривень 36 копійок) та
20% річних /п. 5.2. договору/ – 87,93 грн.
(вісімдесят сім гривень 93 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, як Покупець, не виконав
належним чином взяті на себе
зобов’язання за договором поставки №
2631 від 04.08.2011 року, зокрема, у визначені
договором строки не здійснив в повному
обсязі оплату вартості поставленого
йому позивачем, як Постачальником,
товару, внаслідок чого у відповідача
утворилась заборгованість перед
позивачем за вказаним правочином.

Під час перебування справи на розгляді
в суді позивач, користуючись
передбаченими ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
правами, 10.12.2013р. через канцелярію подав
до суду заяву № 483 від 09.12.2013р. «Про
зменшення суми позовних вимог» в якій
Приватне підприємство “Торговий Дім
Поляков” просить суд стягнути з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованості за договором поставки
№ 2631 від 04.08.2011 року в сумі 2 814,48 грн. з
яких: основного боргу – 2 670,19 грн. (дві
тисячі шістсот сімдесят гривень 19
копійок), пені /п. 5.2. договору/ – 56,36 грн.
(п’ятдесят шість гривень 36 копійок) та
20% річних /п. 5.2. договору/ – 87,93 грн.
(вісімдесят сім гривень 93 копійки).

Відповідач відзиву на позовну заяву до
суду не надав, участь свого
представника в судові засідання не
забезпечував. Про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

У відповідності з положеннями п. 3.6
Роз'яснення Вищого арбітражного суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України» від
18.09.97р. особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 «Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. (02.04.2009р.)» передбачено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб –
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.11.2013 року (суддя Котков О.В.)
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 10.12.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 року розгляд справи, у
зв’язку з неявкою представників
відповідача було відкладено до 14.01.2014
року.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв’язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України» (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об’єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2011 року між позивачем (надалі
– Постачальник або Продавець) та
відповідачем (далі по тексту –
Покупець або Отримувач) (разом -
сторони) було укладено договір
поставки № 2631 (належним чином
засвідчена копія договору міститься в
матеріалах справи, надалі – Договір
або Договір поставки), відповідно до п.
1.1. якого Постачальник зобов'язується
передати у власність Покупця, продукти
харчування та інші товари /по тексту -
товар/, а Покупець зобов'язується
прийняти і оплатити його на умовах
Договору відповідно до виписаних
накладних.

Позивач зазначає, що на виконання умов
Договору Продавець передав, а Покупець
прийняв товар на загальну суму – 4 362,45
грн., при цьому, позивач вказує, що
Покупець частково розрахувався за
товар, зокрема на суму – 1 300,00 грн. та
частково повернув товар вартістю – 392,26
грн., а відтак, за розрахунками
позивача, відповідач має
заборгованість за Договором в розмірі 2
670,19 грн., тобто 4 362,45 грн. – 1 300,00 грн. –
392,26 грн.

Окрім цього, позивач просить суд
стягнути з відповідача санкції за
невиконання умов Договору щодо оплати
товару.

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в
матеріалах справи документи та докази,
господарський суд вважає, що
провадження у даній справі в окремій
частині, з урахуванням поданих
уточнень, підлягає припиненню, а в
іншій частині позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язань -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вже було встановлено судом, 04 серпня
2011 року між сторонами укладено договір
поставки № 2631 згідно п. 1.1. якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця, продукти харчування
та інші товари, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його на умовах Договору відповідно до
виписаних накладних.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що
сума товару, що передається Покупцю,
ціна одиниці, асортимент, кількість
товару, дата відвантаження визначені у
накладній, яка є невід'ємною частиною
Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору в вересні 2013
року позивач передав товар на загальну
суму 4 362,45 грн., що підтверджується
видатковими накладними №№: КФ-0070035,
КФ-0071097 та КФ-0071117 (належним чином
засвідчені копії накладних містяться в
матеріалах справи), а відповідач
отримав товар, що підтверджується
підписом Отримувача на відповідних
видаткових накладних.

Статтею 691 Цивільного кодексу України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов’язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України
Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що
Покупець здійснює розрахунки за
отриману кожну поставку товару, окремо,
шляхом перерахування 100% вартості
отриманого товару на поточний рахунок
Постачальника, на протязі 14
(чотирнадцять) календарних днів з
моменту отримання товару, або шляхом
внесення 100% вартості отриманого товару
готівкою в касу Постачальника, на
протязі 14 (чотирнадцять) календарних
днів з моменту отримання товару.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач
стверджує, що відповідач вартість
поставленого Продавцем товару за
відповідними накладними в повному
обсязі, з урахуванням обставин
повернення Покупцем товару вартістю -
392,26 грн. та часткової оплати на суму - 1
300,00 грн., у передбаченому Договором
порядку та строки не здійснив.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов’язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного,
обґрунтованими є позовні вимоги про
стягнення боргу за Договором, який
виник у відповідача внаслідок неоплати
поставленого позивачем товару, розмір
якого/боргу/ складає 2 670,19 грн.

При цьому, в судовому засіданні 14.01.2014р.
представником позивача подано до суду
заяву № 43 від 14.01.2014р. «Про припинення
провадження в частині стягнення
основного боргу» в якій Продавець
звернув увагу суду на те, що після
звернення Постачальника до суду ФОП
ОСОБА_1 сплатив на користь ПП «Торговий
Дім Поляков» 2 670,19 грн. за товар. В
додаток до відповідної заяви позивачем
надано, а судом долучено до матеріалів
справи № 910/22409/13 докази, які свідчать
про сплату ФОП ОСОБА_1 на користь ПП
«Торговий Дім Поляков» 2 670,19 грн. за
товар, а саме, належним чином
засвідчені копії фіскальних чеків №№:
НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

З огляду на викладене, провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу в розмірі 2 670,19 грн. підлягає
припиненню з підстав відсутності
предмету спору у відповідній частині.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов’язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов’язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов’язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

З пункту 5.2. Договору випливає, що при
порушенні Покупцем п. 4.2. Договору,
Покупець сплачує Постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочки платежу до дня
фактичного розрахунку відповідно до
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22.11.1996 року.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону встановлено, що розмір
пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином розмір пені, що
обчислюється від суми простроченого
платежу не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи відсутність в матеріалах
справи контррозрахунку відповідача, з
урахуванням факту прострочення
відповідачем по оплаті вартості
отриманого за Договором товару,
обґрунтованими є вимоги позивача про
стягнення з Покупця на користь
Продавця 56,36 грн. пені.

З положень п. 5.2. Договору випливає, що
при порушенні Покупцем п. 4.2. Договору,
Покупець сплачує Постачальнику збитки
від інфляції та 20% річних від суми боргу
за весь час прострочення.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов’язання, на
вимогу кредитора зобов’язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши матеріали справи,
доведеними є заявлені позивачем вимоги
про стягнення з відповідача 87,93 грн. 20%
річних за порушення п. 4.2. Договору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене,
провадження у даній справі, з
урахуванням поданих уточнень згідно
заяви № 483 від 09.12.2013р. «Про зменшення
суми позовних вимог», в частині
стягнення основного боргу в розмірі 2
670,19 грн. підлягає припиненню, а в іншій
частині позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Щодо господарських витрат у справі №
910/22409/13.

Згідно ч. 2 п. 5 Інформаційного листа
«Про деякі питання практики
застосування окремих норм чинного
законодавства при вирішенні спорів»
від 26.06.95р. N 01-8/453, якщо відповідач
сплатив борг після звернення кредитора
з позовом, витрати, пов’язані зі
сплатою державного мита позивачем,
покладаються на відповідача на
підставі статті
49 Господарського процесуального
кодексу України.

В інформаційному листі від 20.10.2006р. «Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року»
Вищий господарський суд України з
приводу запитання: «Якими є правові
наслідки зменшення розміру позовних
вимог?» довів до відома Господарським
судам України наступне.

Відповідно до частини четвертої статті
22 Господарського процесуального
кодексу України позивач вправі до
прийняття рішення у справі, зокрема,
зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зміну (у бік зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55
Господарського процесуального кодексу
України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог,
якщо його прийнято господарським
судом, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.
Питання щодо повернення зайво
сплаченої суми державного мита у
зв'язку із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначених законодавством.

Загальна сума ціни позову, з урахування
поданої представником позивача заяви
про зменшення позовних вимог,
становить – 2 814,48 грн.

Таким чином, з огляду на те, що позов №
407 від 11 листопада 2013р. для направлення
на адресу суду було здано позивачем на
поштове відділення «Черкаси 1» -
17.11.2013р., що підтверджується відміткою
поштового штемпеля про відправку на
поштовому конверті, судові витрати
позивача по сплаті судового збору в
сумі 1 720,50 грн. відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача, оскільки
останній сплатив борг після звернення
кредитора з позовом.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3,
адреса: 02152, АДРЕСА_1), з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Приватного
підприємства «Торговий Дім Поляков»
(ідентифікаційний код 32268131, адреса: 18005,
м. Черкаси, вул. Чехова, буд. 41,
п/р НОМЕР_4 в ЧОД ВАТ «ОСОБА_3 Аваль»,
МФО 3354411, ІПН 19, свідоцтво ПДВ
32155596), або на будь-який інший рахунок,
виявлений державним виконавцем під час
виконання рішення суду, грошові кошти:
пені – 56,36 грн. (п’ятдесят шість
гривень 36 копійок), 20% річних – 87,93 грн.
(вісімдесят сім гривень 93 копійки) та
судові витрати – 1 720,50 грн. (одна тисяча
сімсот двадцять гривень 50 копійок).
Видати наказ.

В частині позову № 407 від 11 листопада
2013р., з урахуванням поданих уточнень
згідно заяви № 483 від 09.12.2013р. «Про
зменшення суми позовних вимог», про
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3,
адреса: 02152, АДРЕСА_1) на користь
Приватного підприємства «Торговий Дім
Поляков» (ідентифікаційний код 32268131,
адреса: 18005, м. Черкаси, вул. Чехова, буд.
41) основного боргу – 2 670,19 грн. (дві
тисячі шістсот сімдесят гривень 19
копійок) провадження у справі № 910/22409/13
– припинити.

Копію даного рішення направити
відповідачу у справі № 910/22409/13.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 15.01.2013р.

Суддя
О.В.
Котков