ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р.Справа № 915/1788/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання:
Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Макаров О.О., за
довіреністю;

від відповідача : Маєвська І.М., за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного сільськогосподарського
підприємства ім.Т.Г.Шевченка

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року

по справі № 915/1788/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агро-Союз-Миколаїв"

до Приватного сільськогосподарського
підприємства ім.Т.Г.Шевченка

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Агро-Союз-Миколаїв"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовною
заявою про стягнення з Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім.Т.Г.Шевченка 108 522,78 грн., з яких 64818,04
грн. основного боргу, 7250,11 грн. пені,
24912,56 грн. штрафу, 11542,07 грн. 20% річних за
договором поставки №Пл 004 від 16.01.2012
року.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 16.10.2013р.
(суддя Коваль С.М.) позовні вимоги
задоволено в повному обсязі, стягнуто
з Приватного сільськогосподарського
підприємства «Ім. Т.Г. Шевченка» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Союз-Миколаїв",
основну суму боргу у розмірі 64 818,04 грн.,
пеню у розмірі 7250,11 грн., штраф у розмірі
24912,56 грн. та 20% річних у розмірі 11542,07
грн. та витрат по сплаті судового збору
у розмірі 1720,50 грн.

Приймаючи рішення, місцевий
господарський суд виходив з того, що
вимоги позивача ґрунтуються на чинному
законодавстві України та відповідають
умовам договору, укладеного між
сторонами, та підтверджуються
матеріалами справи. Разом з тим,
зобов'язання відповідно до договору
Приватним сільськогосподарським
підприємством "Ім. Т.Г. Шевченка" не
виконані, позовні вимоги не заперечені
та не спростовані, з таких підстав
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Приватне сільськогосподарське
підприємство ім.Т.Г.Шевченка
звернулось до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Миколаївської
області скасувати в частині стягнення
з відповідача 590,01 грн. основного боргу,
6805,88 грн. пені, 11113,47 грн. штрафу та 7087,39
грн. відсотків річних, в іншій частині
залишити рішення без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт посилався на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначав, що позивачем
невірно визначено суму заборгованості,
адже згідно акту звірки взаємних
розрахунків, складеного між позивачем
та відповідачем за період з 01.01.2013 року
по 31.03.2013 року сума боргу складає 64228,03
грн., а не 64818,04 грн., як зазначено в
рішенні.

Також скаржник зауважив, що позивачем
не враховані всі поставки товару та всі
оплати, проведені за нього та додав до
апеляційної скарги копії накладних на
поставку товару, які позивач не
зазначив у позовній заяві та не
врахував при розрахунку суми основної
заборгованості, та копії документів
про оплату товару.

Крім того, апелянт наголошував, що
судом не враховано той факт, що строк
дії договору закінчився 31.12.2012 року, а
тому, на думку апелянта, пеня, штраф та
відсотки річних, нараховані на період
після закінчення строку дії договору з
01.01.2013 року, стягненню не підлягають.

Між іншим, на думку скаржника, судом не
взято до уваги пропуск позивачем
строків позовної давності щодо
стягнення штрафних санкцій, та надав до
суду свій розрахунок пені, 20% річних та
20% штрафу.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги та
часткового скасування рішення суду,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
січня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Союз-Миколаїв" та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Ім. Т.Г.Шевченка" було укладено договір
поставки продукції №Пл004, у
відповідності до п.1 якого, позивач
зобов'язався поставити, а відповідач
прийняти і оплатити продукцію в
асортименті, кількості та ціною,
вказаними в рахунках і накладних, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Розділом третім договору сторони
визначили порядок та строки поставки. У
відповідності п.2.1 та п.2.2 поставка
продукції здійснюється відповідно до
правил "Інкотермс-2000" на умовах EXW склад
постачальника - м. Первомайськ,
вул.Трудової Слави, 15. Постачання
продукції здійснюється партіями. На
кожну партію продукції, що
поставляється, позивач (за своїм
місцезнаходженням) надає
відповідачеві рахунок і накладну на
продукцію, в яких вказаються
найменування, асортимент, кількість і
ціна продукції.

Строком поставки продукції у
відповідності до п.2.4 договору сторони
визначили не пізніше дня виписки
товарної накладної постачальником.
Датою поставки продукції є дата
виписки постачальником товарної
накладної. Накладна вважається
специфікацією до цього договору.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу продукцію
відповідно до накладних, наявних в
матеріалах справи (а.с.13-100).

Видаткові накладні підписані
представником відповідача Волковим
С.М., що підтверджується наявними в
справі довіреностями № 11113/22, 73, 83, 112, 116,
177, 190 від 03.12.2012 року (арк. справи 101-107) на
отримання продукції, та скріплені
печаткою відповідача.

Разом з тим, як вірно встановлено
судом першої інстанції, відповідач
свої зобов'язання за договорами
належним чином не виконав, оплату за
поставлену продукцію здійснив
частково в сумі 59744,78 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 1762 від 01.10.12р., № 1909 від
05.11.12р.

Таким чином, позивач звернувся до
суду з відповідним позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за поставлену
продукцію.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Судова колегія частково погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
стягнення заборгованості в сумі 64228,03
грн., а не в сумі 64818,04 грн., оскільки
згідно акту звірки взаємних
розрахунків, складеного між позивачем
та відповідачем за період з 01.01.2013 року
по 31.03.2013 року сума боргу складає саме
суму 64228,03 грн., а не 64818,04 грн.. При цьому,
слід зазначити, що вказаний акт
підписано представниками сторін,
скріплено печатками підприємств, що
свідчить про визнання суми
заборгованості як відповідачем, так і
позивачем саме цієї суми.
Заборгованість в розмірі 64818,04 грн. не
підтверджується наданими до суду
накладними належним чином, тому
різниця боргу в розмірі 590,01 грн. не
підлягає стягненню.

Що стосується вимог про стягнення
штрафних санкцій, а саме пені, 20% штрафу
та 20% річних, то судова колегія
відзначає наступне.

Відповідно до п.18 Листа Вищого
господарського суду України від
11.04.2005р. №01-8/344, господарський суд у
розгляді справи не зобов'язаний
здійснювати "перерахунок" замість
позивача розрахованих останнім сум
штрафних санкцій, річних тощо. Однак з
огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно.

Оскільки розрахунок пені, 20%
річних та штрафу здійснено позивачем
та відповідачем в апеляційній скарзі
та доповненнях до апеляційної скарги
невірно, колегією суддів здійснено
перерахунок штрафних санкцій, в
результаті якого розраховано наступні
суми з урахуванням приписів чинного
законодавства України та умов спірного
договору .

Відтак, судова колегія відхиляє
заяву апелянта про застосування
скорочених строків позовної давності,
оскільки відповідно до ч.3 ст.267 ЦК
України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до п.2.1 Постанови
Пленуму від 29 травня 2013 року N 10, у суді
апеляційної інстанції заявити про
сплив позовної давності може сторона у
спорі, яка доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції, зокрема у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час і місце
розгляду справи місцевим
господарським судом.

Однак, відповідач був повідомлений про
час, дату та місце судового засідання в
суді першої інстанції, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення ухвали суду
(а.с.115), однак представник відповідача
до суду не з'явився, про причини неявки
не повідомив, не надав до суду ані
заперечень на позовну заяву, ані заяви
про застосування строку позовної
давності.

Таким чином, суд зазначає, що
апелянтом жодним чином не обґрунтовано
неможливість подання заяви про
застосування строків позовної
давності в суді першої інстанції, як
передбачають приписи ч.3 ст.267 ЦК
України, а тому така заява не
приймається при апеляційному розгляді
справи, тому штрафні санкції мають
нараховуватись без урахування строку
позовної давності.

При перевірці розрахунків штрафних
санкцій, наданих сторонами, судова
колегія враховувала прострочення
оплати за кожною накладною окремо,
виходячи з суми боргу в розмірі 64 228,03
грн..

Отже, за результатами перевірки судова
колегія зазначає, що розмір пені,
складає 7 184 грн.; 20% річних за весь час
прострочення оплати складає 11 376,94 грн.,
розмір штрафу 20% складає 12 845,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
Приватним сільськогосподарським
підприємством "Ім. Т. Г. Шевченка" не
виконані зобов'язання за укладеним
сторонами договором в повному обсязі,
то позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 64
228,03 грн., пені у розмірі 7 184 грн.; 20%
річних у розмірі 11 376,94 грн., штрафу 20% у
розмірі 12 845,60 грн., в решті позовних
вимог - відмовити.

За таких обставин, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав, передбачених ст.104 ГПК України,
для часткового скасування рішення суду
першої інстанції та часткового
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім.Т.Г.Шевченка задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року по справі № 915/1788/13 скасувати
частково, виклавши резолютивну частину
в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агро-Союз-Миколаїв"
до Приватного сільськогосподарського
підприємства ім.Т.Г.Шевченка про
стягнення заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім.Т.Г.Шевченка (, 55243,
Миколаївська область, Первомайський
район, с.Синюхин Брід, вул.Городня,2-А,
р/р 1101 у ПАТ "Альфа Банк" у м.Києві,
МФО 300346) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Агро-Союз-Миколаїв"(, 54028,
м.Миколаїв, вул.Новозаводська,42Д, р/ри
3355 в АТ "ОТП Банк" у м.Київ, МФО 300528)
заборгованість у розмірі 95 634,57
(дев'яносто п'ять тисяч шістсот
тридцять чотири грн. 57 коп.) грн., з яких
сума основного боргу 64 228,03 (шістдесят
чотири тисячі двісті двадцять вісім
грн. 03 коп.) грн., пеня у розмірі 7 184 (сім
тисяч сто вісімдесят чотири грн.) грн.;
20% річних у розмірі 11 376,94 (одинадцять
тисяч триста сімдесят шість грн. 94 коп.)
грн., 20% штрафу в розмірі 12 845,60
(дванадцять тисяч вісімсот сорок п'ять
грн. 60 коп.) грн., 1478,25 (одна тисяча
чотириста сімдесят вісім грн. 25 коп.)
грн. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.»

Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім.Т.Г.Шевченка на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Агро-Союз-Миколаїв" 120,88 (сто двадцять
грн. 88 коп.) грн. судового збору за
апеляційний розгляд.

Доручити господарському суду
Миколаївської області видати
відповідні накази.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
16.01.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
В.А. Лисенко