м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
товариства з обмеженою
відповідальністю «САБАРОВ-ТРАК»
до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 12 406,07 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача - Гуцалюк Д.В. (дов.№
СТ-03/005 від 18.03.2013 )
Від відповідача: ОСОБА_1 (паспорт)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв"язку з неналежним
виконанням умов договору про надання
послуг перевезення №04/7 від 26.04.2011 у
розмірі 12 406,07 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.11.2013 порушено провадження у
розгляду на 28.11.2013.
Представник позивача в судове
засідання 28.11.2013 з'явився, надав
пояснення по справі та подав додаткові
докази по справі.
Представник відповідача в судове
засідання 28.11.2013 не з'явився, проте
через канцелярію суду подав клопотання
про відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання та,
керуючись, ст.77,86 ГПК України, відклав
розгляд справи на 12.12.2013.
Відповідач в судове засідання
12.12.2013 з'явився, надав пояснення по
справі та подав додаткові докази по
справі.
Представник позивача в судове
засідання 12.12.2013 не з'явився, проте
через канцелярію суду подав телеграму
про відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання та,
керуючись, ст.77,86 ГПК України, відклав
розгляд справи на 26.12.2013.
Представник позивача в судове
засідання 26.12.2013 з'явився, надав
пояснення по справі та подав додаткові
докази по справі.
Представник відповідача в судове
засідання 26.12.2013 не з'явився,
витребувані судом докази не подав,
причин неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду від 13.12.2013, а також
повідомленням про вручення поштового
отримане особисто відповідачем 16.12.2013.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Суд відклав розгляд справи на 09.01.2014.
Представники сторін в судове
засідання 09.01.2014 з'явилися, надали
додаткові пояснення по справі.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено протокол
згідно статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, Господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2011 між товариством з обмеженою
відповідальністю «САБАРОВ-ТРАК» (далі
позивач, перевізник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі
відповідач, замовник) було укладено
Договір надання послуг перевезення №
04/7 (далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору позивач
зобов'язався за обумовлену плату та в
обумовлений термін організувати
перевезення вантажу-щебінь та інші
інертні матеріали автомобільним
транспортом по визначеному договором
маршруту, а відповідач зобов'язався
своєчасно оплатити перевезення
вантажу, відповідно до розділу 4
договору.

Перевізник подає автомашину (-ни)
кожного робочого дня, згідно з п.3.1.
договору, в пункт навантаження та
відправлення, що знаходиться за
адресою : с. Могилівка Жмеринський р-н
Вінницької обл. ТОВ «Гранітний кар'єр»
(відповідно до п.3.2. договору). Далі,
відповідно до усних повідомлень водію
про пункт призначення вантажу та
кількість вантажних перевезень (п.3.3.
договору) водій перевізника здійснює
перевезення вантажу.

Згідно з умовами договору та усними
замовленнями ФОП ОСОБА_1 в період з
26.04.2011 по 30.05.2011 ТОВ «САБАРОВ-ТРАК»
здійснив перевезення вантажу з пункту
навантаження до пунктів призначення ( 46
вантажних перевезень) ,що
підтверджуються товарними
накладними,внутрішніми реєстрами
здійснення вантажних перевезень та
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг): № СТ- 0000038 від 05.05.2011 на суму 5836,
84 грн. та іншими.

Відповідно до п.п.4.1.,4.2.,4.3. договору
відповідач зобов»язався сплатити
обумовлену суму за надані перевізником
послуги з перевезення вантажу
наступного банківського дня, що слідує
за днем підписання акту наданих послуг
обома сторонами

Відповідно підписаних сторонами актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
вартість перевезень складає:

акт № СТ-0000038 від 05.05.2011 р. на суму 5 836,84
грн.,

акт № СТ-0000046 від 11.05.2011 р. на суму 3 528,12
грн.,

акт № СТ-0000050 від 18.05.2011р. на суму 8 800,62
грн.,

акт № СТ-0000052 від 23.05.2011 р. на суму 4 289,58
грн.,

акт № СТ-0000065 від 01.06.2011 р. на суму 2 370,10
грн.

Загальна сума до оплати складала 24 825,26
грн.

Як вбачається з наданих представником
позивача матеріалів та пояснень в суді
відповідачка частково сплатила надані
послуги на загальну суму 13 365,03 грн.

18 грудня 2012 представником позивача
була направлена письмова претензія до
відповідача з вимогою про сплату
заборгованості в розмірі 11 460,30 грн. ,
яку вона отримала особисто 25.12.2012 , але
залишила її без відповіді , реагування
та виконання.

Як свідчать матеріали справи свої
зобов'язання за умовами даного
Договору позивач виконав в повному
обсязі, з належною якістю надання
послуг, претензій щодо якості
виконуваних послуг від відповідача не
надходило.

Зазначене і стало підставою для
звернення позивача з даним позовом.

Отже, спір виник внаслідок того, що
позивач вважає, що відповідачем не було
у повному обсязі сплачено вартість
наданих послуг, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 11 460,30 грн.

Таким чином, судом встановлено факт
наявності порушень відповідачем
взятих на себе господарських
зобов'язань.

У статтях 638 та 639 ЦК України зазначено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Договір може
укладатися в будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовились укласти договір в певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Загальний порядок укладання
господарських договорів визначає
стаття 181 ГК України. У частині 1 цієї
статті йдеться про те, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладання господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами, тощо, а також
підтвердження до виконання замовлення.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України
замовник зобов'язаний оплатити надані
йому послуги в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Даючи оцінку правовідносинам, що
стались між сторонами у даному спорі,
суд вважає, що дані договори за своєю
правовою природою є договорами надання
послуг, зокрема, перевезення вантажу.

Статтею 908 ЦК України визначено, що
перевезення вантажу здійснюється за
договором перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Відповідно до п. 1. ст. 307 ГК України,
положення якої кореспондуються із
положеннями ст. 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою
стороною (вантажовідправником) вантаж
до пункту призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на
одержання вантажу особі
(вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Цивільним кодексом України визначені
загальні обв'язки сторін договору
перевезення.

Так, згідно з ст. 917 ЦК України
перевізник зобов'язаний надати
транспортні засоби під завантаження у
строк, встановлений договором.

Статтею 918 ЦК України визначено, що
завантаження (вивантаження) вантажу
здійснюється організацією,
підприємством транспорту або
відправником (одержувачем) у порядку,
встановленому договором, із
додержанням правил, встановлених
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу винагороди за отримані
послуги належним чином доведений, а
також доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
отримані послуги, що дає суду підстави
задовольнити позов позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 11 460,30 грн.

Суд також враховує, що Закон України
«Про автомобільний транспорт» та
Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджені наказом Мінтрансу України
від 14.10.1997 №363, що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№128/2568 визначають товарно-транспорту
накладну як обов»язковий документ,
який має оформлюватись при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 1, 11.1 даних Правил
товарно-транспортна накладна є
основним документом на перевезення
вантажів та єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, а
також для розрахунків за перевезення
вантажу та обліку виконаної роботи.

Вказані ТНН позивач надав суду і суд їх
приймає у якості належного та
допустимого доказу виконання
перевезення позивачем.

Частина 2 ст.614 ЦК України покладає
тягар доказу про відсутність вини на
особу, яка порушила зобов'язання.
Відповідачем по справі не було надано
суду належних доказів відсутності
заборгованості перед позивачем за
вищевказаними договорами-заявками, або
існування такої заборгованості в
меншому розмірі, ніж заявлено до
стягнення позивачем.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
факт наявності основного боргу у
відповідача перед позивачем в сумі 11
460,30 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача основної заборгованості
в сумі 11 460,30 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
збиток від інфляції за період
прострочення виконання грошового
зобов'язання, що згідно розрахунку
позивача становить 194,83 грн. та 3 %
річних в сумі 750.95 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до розрахунків позивача 3%
річних від простроченої суми за період
прострочення виконання грошового
зобов'язання травень 2011 р.-липень 2013 р.
згідно виставлених актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
становить 750,95 грн.

У зв'язку викладеним, суд погоджується
позивачем про правомірність правової
природи вимоги про стягнення 3% річних
та інфляційних в спірних
правовідносинах, оскільки положення ч.
2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3%
річних та інфляційної складової,
нарахованих на суму несвоєчасно
виконаного страхового відшкодування
застосовується в разі порушення як
договірних так і позадоговірних
грошових зобов'язань, в тому числі і до
зобов'язань по відшкодуванню шкоди,
незалежно від підстав виникнення,
визначених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «САБАРОВ-ТРАК»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстрац.номер НОМЕР_1)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «САБАРОВ-ТРАК» (21037,
Вінницька обл., м.Вінниця, Ленінський
район, вул.Черняховського, буд.78; ) основну заборгованість в
розмірі 11 460 (одинадцять тисяч
чотириста шістдесят) грн. 30 коп., збитки
від інфляції на суму 194 (сто дев'яносто
чотири) грн..82 коп., 3 % річних у розмірі 750
(сімсот п'ятдесят) грн. 95 коп. та судовий
збір в сумі 1 720 (одна тисяча сімсот
двадцять) грн. 50 коп.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту
рішення: 14.01.2014