м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мегаполіс
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нью текстиль лайн"
особи-підприємця Остапенка Івана
про стягнення 61 021,09 грн
Від позивача: Сивець Я. В.,
представник, довіреність № 23/01/12-01Ю від
Від відповідача1: не з`явився;
Від відповідача2: не з`явився.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 року порушено
справи призначено на 16.01.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач у поданій до
господарського суду позовній заяві
просить стягнути з відповідача 1
грошові кошти у розмірі 500,00 грн. за
невиконання умов договору поруки від
15.11.2013 року № 15/11/13-01Ю, з відповідача 2
заборгованість за договором комісії у
розмірі 40 347,39 грн., штраф у розмірі 20
173,70 грн., а також 1 720,50 грн. витрат по
сплаті судового збору з мотивів,
вказаних у позовній заяві.
У заяві про зменшення позовних
вимог позивач просить стягнути з
відповідача 1 грошові кошти у розмірі
500,00 грн. за невиконання умов договору
поруки; з відповідача 2 заборгованість
за договором комісії у розмірі 39 747,39
грн., штраф у розмірі 19 873,70 грн., а також
1 720,50 грн. витрат по сплаті судового
збору з мотивів, вказаних у позовній
Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
У судовому засіданні 16.01.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити з
урахуванням заяви про зменшення суми
Відповідач 1 та відповідач 2 були
належним чином повідомлені про час,
день та місце розгляду справи, про що
свідчить відмітка відділу канцелярії
господарського суду на звороті ухвал
про порушення провадження у справі, а
також поштові конверти, які
повернулися на адресу суду у зв'язку із
закінчення терміну його зберігання у
поштовому відділенні, які
підтверджують факт направлення ухвал
на адресу відповідача 1 та відповідача
2, зазначені у витязі з ЄДРПОУ.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
Згідно статті 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач 1 направив до
господарскього суду письмове
клопотання про визнання
заборгованості у розмірі 500,00 грн. перед
позивачем та просить віришувати спір
без участі його представника.

Відповідач 2 не направив в судове
засідання своїх повноважних
представників, не надав письмовий
відзив на позовну заяву, а також не
заперечив позовні вимоги по суті.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
(надалі-комітент) та фізичною
особою-підприємцем Остапенко Іваном
Володимировичем (надалі-комісіонер) 01
лютого 2012 року було укладено договір
комісії № 3 (надалі-договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору відповідач
2 зобов'язується за дорученням позивача
за винагороду, від свого імені та за
рахунок позивача здійснювати продаж
товарів позивача.

Пунктом 2.1.4 договору сторони
визначили, що після передачі товарів
комітента покупцеві та остаточного
розрахунки з ним, не пізніше 10 числа
наступного місяця передати
комітентові відповідну документацію,
письмовий звіт виконання цього
договору, а також розрахуватися із
комітентом шляхом перерахування
коштів на його поточний рахунок.

Відповідно до п. 4.1. договору, за
виконання доручення відповідно до умов
цього договору комітент сплачує
комісіонеру комісійну плату в розмірах
встановлених щомісячно в додатках до
цього договору.

Згідно з п. 4.2. договору комісіонер
зобов'язаний перерахувати грошові
кошти за проданий товар, на поточний
рахунок комітента, не пізніше
наступного дня після отримання грошей
від покупця (за винятком коштів що
належать комісіонеру як комісійна
плата на виконання цього договору,
встановленої в додатку)

Даний договір набирає сили з
моменту його підписання сторонами (п.
7.1. договору)

Дія договору припиняється:

- закінченням терміну його дії;

- повним виконанням сторонами
своїх зобов'язань за цим договором;

- достроково за згодою сторін, яка
повинна бути оформлена у письмовій
форі;

- з інших підстав, передбачених
чинним законодавством України.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач передав відповідачу 2 для його
подальшого продажу товар на суму 45 255,35
грн, що підтверджується видатковою
накладною № ДН-2310-003 від 23.10.13 р..

Позивач у своїй позовній заяві
зазначає, що відповідач 2 порушив умови
договору, а саме п. 2.1.5, в якому
передбачається, обов'язок відповідача 2
після передання товарів позивача
покупцеві та остаточного розрахунку з
ним, не пізніше 10-го числа наступного
місяця передати позивачу відповідну
документацію, письмовий звіт про
виконання договору, а також
розрахуватися із позивачем шляхом
перерахування коштів на його поточний
рахунок. Проте, як стверджує позивач,
відповідач 2 не передав йому
відповідної документації, письмовий
звіт та не розрахувався за договором
комісії.

Між позивачем та відповідачем-2 23
жовтня 2013 року було укладено угоду про
залік зустрічних однорідних вимог на
суму 4 907, 96 грн.

Отже сума основного боргу відповідача
№2 перед позивачем складає 40 347, 39 грн.

У матеріалах справи міститься акт
звірки взаємних розрахунків між
позивачем та відповідачем 2 від 30.10.13 р.,
згідно якого відповідач 2 визнає
заборгованість перед позивачем в сумі
40 347, 39 грн.

Також, 15.11.2013 р. між позивачем (кредитор)
та відповідачем 1 (поручитель) було
укладено договір поруки № 15/11/13-01Ю,
відповідно до п. 1.1. якого в порядку та
на умовах, визначених цим договором,
поручитель зобов'язується відповідати
перед кредитором за несвоєчасне
виконання всіх зобов'язань фізичної
особи-підприємця Остапенка Івана
Володимировича за договором комісії №
3 від 01 лютого 2012 р., укладеного між ТОВ
"Мегаполіс-Текстиль" та боржником в
розмірі, передбаченому п. 3.2. договору.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки у
випадку повернення боржником
заборгованості кредитору за основним
договором, останній зобов'язується
сплатити поручителю винагороду в
розмірі 1000,00 грн. протягом 3 днів.
Поручитель відповідає перед
кредитором за невиконання боржником
зобов'язань за основним договором
згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України в визначеній
сторонами сумі 500, 00 грн.

Строк дії договору поруки є
безстроковим (п. 8.1.).

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно зі статтями 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач 2 не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором
комісії, в обумовлені строки не
розрахувавшись з позивачем,
відповідний борг має бути стягнутий з
нього в судовому порядку.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції (неустойки, штрафу,
пені) у вигляді грошової суми
(неустойки, штрафу, пені), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання (ст. 230 ГК
України).

Відповідно до зазначеної норми,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею -неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.4. договору комісії його
сторони визначили, що у випадку
порушення комісіонером п. 2 договору,
останній сплачує комітенту штраф у
розмірі 50 % від загальної суми
заборгованості.

Позивачем, відповідно до заяви про
зменшення позовних вимог, нараховано
штраф у розмірі 19 873, 70 грн., розрахунок
якого є вірним.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідачем 2 не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності основного боргу.

У свою чергу, як зазначалось вище,
відповідач-1 виступив поручителем за
зобов'язаннями відповідача-2 перед
позивачем.

Згідно зі статтею 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до статті 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
зобов'язується перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (стаття 554
ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами укладено Договір поруки вже
після настання строку виконання
зобов'язань за договором поставки.
Вказана дія нормами ЦК України, якими
врегульовано порядок укладення
договорів цього виду, не заборонена.
Більш того, за загальним правилом, як і
інші способи забезпечення виконання
зобов'язань, договір поруки забезпечує
дійсне зобов'язання (ст. 548 ЦК України).
Тобто на момент укладення договору
поруки вже має існувати основне
зобов'язання, або вони укладаються
одночасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Користуючись зазначеним правом,
позивач заявив вимогу про стягнення 500,
00 грн. основного боргу з відповідача 1
та про стягнення решти з відповідача 2.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач-2 не виконав
взятих на себе за договором обов'язків
щодо оплати вартості поставленого йому
товару, позовні вимоги, заявлені до
відповідачів, як солідарних боржників,
підлягають задоволенню з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідачів
пропорційно розміру заявлених до них
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця Остапенка Івана
Володимировича (інд. 94600, Луганська
область, Антрацитівський район, с.
Ребрикове, вул. Радянська, 31, ідент.
номер ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль» (інд. 04071, м. Київ,
вул. Набережно-Лугова, 8, ) 39 747 (тридцять дев'ять тисяч
сімсот сорок сім) грн. 39 коп. основного
боргу, 19 873 (дев'ятнадцять тисяч
вісімсот сімдесят три) грн. 70 коп.
штрафу, 1 706 (одна тисяча сімсот шість)
грн. 19 коп. витрат по сплаті судового
збору. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нью текстиль лайн"
(інд. 03039, м. Київ, вул. Кіровоградська, 4,
оф. 3, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
(інд. 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова,
8, ) 500 (п'ятсот) грн. 00
коп. основного боргу та 14 (чотирнадцять)
грн. 31 коп. витрат по сплаті судового
збору. Видати наказ.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Суддя О. В. Мандриченко

Дата
складання рішення 23.01.2014 р.