КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.
Справа№ 910/19658/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін :

від позивача: Грабовський О.О.

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Омега" на рішення
Господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова

компанія "Омега"

до Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна

страхова компанія "ОРАНТА"

про відшкодування шкоди в
порядку регресу 30617,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року по справі №910/19658/13
в задоволені позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.12.2013 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
23.12.2013 року.

23 грудня 2013 року від представника
позивача, через відділ документального
забезпечення КАГС, надійшло клопотання
про витребування доказів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року
частково задоволено клопотання
позивача про витребування доказів,
зобов'язано позивача надати докази
притягнення до відповідальності
Сенченка О.В. за вчинення
правопорушення, яке стало підставою
для виплати страхового відшкодування
Шатковському Ю.В. та відкладено розгляд
справи до 20.01.2014 року.

В судове засідання 20.01.2014 року з'явився
представник позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник
відповідача повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, про що свідчить відбиток штампу
КАГС про надсилання ухвали про
відкладення розгляду справи сторонам,
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду апеляційної
скарги у відсутність представника
відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника відповідача
не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду в повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

30 травня 2012 року між позивачем
(страховик), та Шатковським Юрієм
Вікторовичем (страхувальник) укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту № 016-07-1665-10 (далі -
Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем
застраховано майнові інтереси
Шатковського Ю. В. пов'язані з
володінням, експлуатацією та
розпорядженням наземного
транспортного засобу автомобіля "CHEVROLET
AVEO", державний реєстраційний номер
АА6154МС від страхових ризиків.

Місцевим господарським судом
встановлено, що 03.01.2013 року, трапилась
дорожньо-транспортна пригода за участю
вищезазначеного автомобіля під
керуванням Охріменко О. В. та
автомобіля "SAMAND EL", державний
реєстраційний номер АА9215НА, під
керуванням Сєнчєнко О. В., в результаті
якої транспортні засоби одержали
механічні пошкодження.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на підставі страхового акту
№9657-Т від 25.03.2013 року та розрахунку суми
страхового відшкодування до цього
акту, виплатив страхувальнику страхове
відшкодування на загальну суму 30617,67
грн.

Місцевим господарським судом
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність страхувальника
наземного транспортного засобу "SAMAND EL",
державний реєстраційний номер АА9215НА -
Сєнчєнка О. В. застрахована
відповідачем.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський виходив
з того, що позивачем не надані належні
та допустимі докази, які б
підтверджували, вину особи у скоєнні
вищезазначеної ДТП. Колегія суддів не
погоджується з таким висновком суду, з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1187 ЦК України
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки,
покладається на особу, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, навіть якщо ця
особа безпосередньо не здійснювала
експлуатації цього джерела.

Як у випадку невиконання договору, так
і за зобов'язанням, що виникає
внаслідок заподіяння шкоди, чинне
законодавство виходить з принципу вини
контрагента або особи, яка завдала
шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак
щодо зобов'язань, які виникають
внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з
цього загального правила, тобто коли
обов'язок відшкодування завданої шкоди
покладається на особу без її вини
(статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.

У пункті 4 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 01.04.1994р.
№ 02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" вказано, що
відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
преюдиціальне значення для
господарського суду мають вирок суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, щодо певних подій та ким
вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів.
Рішення господарського суду не може
обґрунтовуватись тільки довідкою
органу ДАІ або постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Таким чином, питання щодо вини
конкретних осіб у скоєнні ДТП та
заподіянні, в зв'язку з цим, шкоди
вирішується господарським судом
самостійно за результатами
дослідження всіх обставин та
матеріалів справи. При цьому постанови
місцевих загальних судів у справах про
адміністративні правопорушення з
питань щодо певних подій та ким вони
вчинені оцінюються господарським
судом за правилами статті 43
Господарського процесуального кодексу
України.

Факт скоєння ДТП 03.01.2013 року, учасниками
якої є Охріменко О. В. та Сєнчєнко О. В.,
підтверджується довідкою Центру
безпеки дорожнього руху та
автоматизованих систем при МВС України
про дорожньо-транспортну пригоду
№9137416.

Відповідно до листа Дніпровського
районного управління Головного
управління МВС України в місті Києві №
48/36із від 26.07.2013 року, в провадженні
вищезазначеного Управління
знаходилось кримінальне провадження
№0000092 від 03.01.2013 року, порушене за
фактом ДТП яке сталося 03.01.2013 року, за
участю автомобіля "CHEVROLET AVEO", державний
реєстраційний номер АА6154МС, під
керуванням Охріменко О. В. та
автомобіля "SAMAND EL", державний
реєстраційний номер АА9215НА, під
керуванням Сєнчєнка О. В., В ході
досудового слідства встановлено, що в
діях Сєнчєнка Олександра
Володимировича вбачається порушення
вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху
України. 22 лютого 2013 року дане
кримінальне провадження закрите, на
підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні представник
позивача надав суду, для огляду,
довідки Дніпровського районного суду
міста Києва та Деснянського районного
суду міста Києва про відсутність в
провадженні адміністративних справ по
факту вчинення ДТП, що сталося 03.01.2013
року, учасниками яких були Охріменко О.
В. та Сєнчєнко О. В.

Колегія суддів зазначає, що
відсутність факту притягнення до
адміністративної відповідальності
Сенченка О. В. не спростовує
встановленого факту наявності його
вини у порушенні Правил дорожнього
руху України та спричиненні ДТП.

Як зазначалось вище, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу "SAMAND EL", на момент
ДТП, застрахована відповідачем, що
підтверджується Полісом №АВ/5747165.

Відповідно до умов вищезазначеного
полісу ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в
сумі 50000,00грн. в тому числі франшиза в
розмірі 0 (нуль) грн.

Беручи до уваги, що позивачем виплачено
страхове відшкодування в розмірі 30617,67
грн., до позивача, як страховика,
перейшло право вимоги до відповідача
як до особи, відповідальної за
заподіяний в ДТП збиток.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що стороні, на користь
якої відбулося судове рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що місцевим господарським
судом не повно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Омега" підлягає задоволенню,
а рішення Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року по справі №910/19658/13
- скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Омега" задовольнити.

Скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 11.11.2013 року по справі
№910/19658/13.

Прийняти нове:

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "ОРАНТА" (02081, м. Київ,
вулиця Здолбунівська, 7-Д,
ідентифікаційний код 00034186) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "Омега"
(04053, м. Київ, вулиця Обсерваторна, 17-А,
ідентифікаційний код 21626809) 30617 грн.
(тридцять тисяч шістсот сімнадцять) 67
коп. - суму страхового відшкодування в
порядку регресу, 1720 грн. (одна тисяча
сімсот двадцять) 50 коп. - судового збору
за подання позовної заяви та 860 грн.
(вісімсот шістдесят) 25 коп. - судового
збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу, на виконання постанови,
доручити Господарському суду міста
Києва.

Справу №910/19658/13 направити до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 21.01.2014 року