ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

21.01.2014 Справа №
901/65/14

за позовом Кримського
республіканського підприємства
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства Південного берега Криму»,
АР Крим, м.Ялта

до відповідача Орендного підприємства
«Кримтеплокомуненерго», АР Крим,
м.Сімферополь

про стягнення заборгованості

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Шакіна О.С. - ю/к, дов. №
20-3/7378 від 30.12.2013

Суть спору: позивач - Кримське
республіканське підприємство
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства Південного берега Криму»
звернувся до Господарського суду
Автономної Республіки Крим із позовною
заявою до відповідача - Орендного
підприємства «Кримтеплокомуненерго»
про стягнення на користь позивача
заборгованості за надані послуги за
договором №810 від 01.07.2011 про надання
послуг водопостачання та
водовідведення в розмірі 650092,29 грн., а
також стягнення судових витрат.

У судовому засіданні представник
відповідача визнав позовні вимоги у
повному обсязі, а також надав документи
для залучення до матеріалів справи.

Позивач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
причини неприбуття суд не сповістив.
Про день, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином -
рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
не з'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Зазначена правова позиція висловлена у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.10.2011 по справі № 5023/4165/11.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011 р. між Кримським
республіканським підприємством
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства Південного берега Криму»
(Виробник) та Орендним підприємством
«Кримтеплокомуненерго» (Споживач) було
укладено договір №810 про надання
послуг водопостачання та
водовідведення (а.с.6-9).

Відповідно до п.1.1. Договору Виробник
зобов'язується надати Споживачу
послуги з водопостачання та
водовідведення, а Споживач
зобов'язується своєчасно здійснити
оплату за споживання та користування
послугами та інші платежі на умовах
даного договору.

Згідно п.3.1. Договору розрахунки за
надані послуги здійснюються на
підставі виставлених рахунків по
встановленим тарифам: для 1ої групи
споживачів: вода - 2,46 грн. за 1 куб.м.,
стоки - 1,92 грн. за 1 куб.м.; для 2ої групи
споживачів: вода - 8,21 грн. за 1 куб.м.,
стоки - 5,83 грн. за 1 куб.м.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що
розрахунковий період оплати послуг
водопостачання та водовідведення
встановлюється в один календарний
місяць.

Відповідно п.3.5. представник Споживача
зобов'язаний щомісячно отримувати
рахунки у Виробника у наступний день
поточного календарного місяця. Рахунок
належить до сплати до 5го числа місяця,
наступного за розрахунковим. У
рахунках вказуються: нарахування за
поточний місяць (обсяги наданих послуг
по об'єктам, тарифи, пеня, інфляція,
штраф за перевищення договірних
обсягів стоків, перевищення ДК,
скидання зливних вод); сума передплати,
борг на початок місяця, у тому числі за
рішенням суду та підсумкова сума, що
належить до сплати.

Так, позивачем за період з 01.11.2011 по
18.09.2013 фіксувалися показання
лічильників води шляхом складання
абонентських листків, які були
підписані представником відповідача
(а.с. 18-53). На підставі цих показань
нараховувалась сума та щомісяця
пред'являлись відповідачу рахунки на
оплату.

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати за надані послуги не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість на загальну суму 650092,29
грн.

Неодноразові звернення до відповідача
відносно погашення заборгованості не
призвели до результату, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду із даним
позовом про стягнення наявної
заборгованості.

Дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача, оцінивши наявні докази у
їх сукупності в порядку ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає позов
обґрунтованим і підлягаючим
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, зобов'язання виникає з
угод, що не суперечать закону, а також
внаслідок вчинення господарських дій
на користь другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку-акту заборгованості за
водоспоживання та водовідведення за
період з 01.11.2011 по 18.09.2013 сума боргу
відповідача перед позивачем склала
650092,29 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги про стягнення
заборгованості за надані послуги за
договором №810 від 01.07.2011 про надання
послуг водопостачання та
водовідведення в розмірі 650092,29 грн.
задовольнити, оскільки вони
обґрунтовані, підтверджені
документально та підлягають
задоволенню.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачем суду не
надано. Суд також бере до уваги
визнання відповідачем позовних вимог у
судовому засіданні у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються у повному
обсязі на відповідача в порядку ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки звернення до суду із
даним позовом пов'язане саме з
невиконанням відповідачем взятих на
себе зобов'язань за договором.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 22.01.2014.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити у повному обсязі.

· Стягнути з Орендного
підприємства «Кримтеплокомуненерго»
на користь Кримського
республіканського підприємства
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства Південного берега Криму»
заборгованість у розмірі 650092,29 грн., а
також судовий збір у сумі 13001,84 грн.

· Видати наказ після набрання
рішенням суду законної сили.

Суддя
В.І. Мокрушин