ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.Справа № 922/4943/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Яровому А.С.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м. Харків до
Державного комунального підприємства
"Харківський завод електроапаратури",
м. Харків про стягнення 690,11 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Калініна О.О., довіреність
№01-62юр/9002 від 11.11.2013 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго"
(позивач) звернулася до господарського
суду із позовною заявою, в якій просить
суд стягнути з Державного комунального
підприємства "Харківський завод
електроапаратури", м. Харків
(відповідача) пеню в розмірі 485,98 грн., 3%
річних в розмірі 193,72 грн. та суму
інфляційних в розмірі 10,41 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
про постачання електричної енергії
№2-0636С від 03.10.2003 р. та за додатковою
угодою №1599 до договору про постачання
електричної енергії №2-0636С від 03.10.2003 р.
(про реструктуризацію та порядок
погашення заборгованості), укладеною
між позивачем та відповідачем 29.11.2012 р.
Позивач також просить суд стягнути з
відповідача судовий збір в розмірі 1
720,50 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просить суд позов
задовольнити.

Відповідач про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, в судове
засідання свого повноважного
представника не направив, про причини
неявки суду не повідомив. У минулому
судовому засіданні позовні вимоги
визнав частково в розмірі 17,47 грн. пені,
4,40 грн. індексу інфляції та 62,47 грн. 3%
річних з підстав, викладених у відзиві
на позов (а.с. 85-87, 144-145).

Свої заперечення обґрунтовує тим
фактом, що позивач при нарахуванні
пені, суми інфляційних та 3% річних
посилається на пункт 1.11. додатку
"Порядок розрахунків" до договору про
постачання електричної енергії №2-0636С
від 03.10.2003 р., за умовами якого в разі,
коли споживач не розрахувався за
використану електричну енергію в 5-ти
денний строк з дня відправки
енергопостачальною організацією
платіжних документів, споживач сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, за кожний
день прострочення платежу, 3% річних та
індекс інфляції з простроченої суми.
Відповідач звертає увагу суду на те, що
рахунки вартості спожитої
електроенергії відправлялися
позивачем 14 числа відповідного місяця,
тому днем оплати виставлених рахунків
є 19 число кожного місяця, за
виключенням рахунку за квітень 2013 р.,
який відправлено 18.05.2013 р. (термін
оплати 23.05.2013 р.) та рахунку за серпень
2013 р., який відправлено 13.09.2013 р. (термін
оплати 18.09.2013 р.).

Відповідач також зазначив, що за
умовами додаткової угоди №1599 до
договору про постачання електричної
енергії №2-0636С від 03.10.2003 р. (про
реструктуризацію та порядок погашення
заборгованості), укладеної між
позивачем та відповідачем 29.11.2012 р.,
було встановлено термін щомісячних
оплат заборгованості до 25 числа. На
думку відповідача, позивач при
нарахуванні пені, інфляційних втрат та
3% річних не врахував того факту, що на
момент підписання додаткової угоди
№1599 від 29.11.2012 р. в суму
реструктуризованої заборгованості
було включено 4 630,61 грн. пені, 407,14 грн.
інфляції та 1 558,10 грн. 3% річних. Крім
того, відповідач звернувся до суду з
клопотанням (а.с. 150) про застосування до
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача пені, 3% річних та індексу
інфляції строку позовної давності у
відповідності до приписів ст. 267
Цивільного кодексу України.

Відповідач також подав до суду
клопотання про зменшення розміру пені
(а.с.149), мотивуючи його тим, що коштів
для сплати пені у підприємства
відповідача немає, оскільки воно є
житловою організацією, єдиним джерелом
коштів якої є квартирна плата
населення, а стягнути пеню з населення
неможливо.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечує проти клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
та застосування терміну позовної
давності з підстав, викладених у
додаткових письмових поясненнях (а.с.
154-157).

У судовому засіданні 12.12.2013 р. було
оголошено перерву до 19.12.2013 р., 19.12.2013 р. -
до 09.01.2014 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, суд встановив наступне.

03.10.2003 р. між АК "Харківобленерго"
(постачальник) та Державним
комунальним підприємством
"Харківський завод електроапаратури"
(споживач) було укладено договір №2-0636С
про постачання електричної енергії
(надалі - договір) (а.с. 35-45), за умовами
якого постачальник зобов'язався
постачати електричну енергію
споживачеві, а споживач зобов'язався
оплачувати постачальнику вартість
електричної енергії та здійснювати
інші платежі згідно з умовами цього
договору та додатками до договору, що є
його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 2.1.1. договору постачальник
електричної енергії зобов'язується
постачати електричну енергію в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5 договору, з урахуванням
розділу 6 цього договору.

В п.2.2.3. договору сторони домовилися про
те, що відповідач зобов'язаний
оплачувати позивачеві вартість
електричної енергії згідно з умовами
додатку "Порядок розрахунків" та
додатку "Графік зняття показів засобів
обліку електричної енергії".

Даний договір пролонговано на 2013 р.
відповідно до пункту 9.4. цього договору.

Як свідчать надані позивачем та
досліджені судом матеріали справи, в
період з листопада 2012 р. по липень 2013 р.
позивач поставив відповідачеві
електроенергію та надав відповідачеві
відповідні рахунки на оплату спожитої
в цей період електричної енергії, а
саме: №0636 від 31.10.2012 р. за жовтень 2012 р.,
№0636 від 31.12.2012 р. за грудень, №0636 від
31.01.2013 р. за січень, №0636 від 31.03.2013 р. за
березень 2013 р., №0636 від 30.06.2013 р. за
червень 2013 р. та №0636 від 31.07.2013 р. за
липень 2013 р. (а.с. 54-69).

Відповідно до п.1.11. додатку "Порядок
розрахунків" до договору споживач
зобов'язався розрахуватися за
використану електричну енергію в 5-ти
денний строк з дня відправки
електропостачальною організацією
платіжних документів.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідач вищевказані рахунки
отримав, про що свідчить відмітка
уповноваженого представника
відповідача у книзі реєстрації видачі
рахунків (а.с. 70, 79-82), проте оплату цих
рахунків провів з порушенням
визначеного п.1.11. додатку "Порядок
розрахунків" до договору строку, що
підтверджується платіжними
дорученнями №275 від 22.11.2012 р. на суму 1
300,00 грн., №277 від 27.11.2012 р. на суму 8 150,11
грн., №21 від 25.01.2013 р. на суму 6 084,14 грн.,
№36 від 13.02.2013 р. на суму 9 315,53 грн., №83 від
11.04.2013 р. на суму 2 467,70 грн., №151 від 16.07.2013
р. на суму 5 084,27 грн., №168 від 13.08.2013 р. на
суму 4 879,01 грн. та №16 від 21.01.2013 р. на суму
3 000,00 грн. (а.с. 135-139, 143).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з п. 4.2.1. договору за внесення
платежів, передбачених пунктом 2.3.3.-2.3.4.
договору, з порушенням термінів,
визначених додатком "Порядок
розрахунків", відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, за кожний
день прострочення платежу, індекс
інфляції та 3% річних.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем спожитої електричної
енергії позивач нарахував та пред'явив
до стягнення пеню у розмірі 485,98 грн. за
період з 01.11.2012 р. по 13.08.2013р.

Судом також встановлено, що 29.11.2012 р. між
АК "Харківобленерго" (постачальник) та
Державним комунальним підприємством
"Харківський завод електроапаратури"
(споживач) було укладено додаткову
угоду № 1599 до договору (про
реструктуризацію та порядок погашення
заборгованості) (далі - додаткова угода)
(а.с. 88-90).

Відповідно до п.п. 1, 3 додаткової угоди
предметом цієї угоди є
реструктурування заборгованості за
договором про постачання електричної
енергії №2-0636С від 03.10.2003 р. на суму 68 814,51
грн., що виникла за період з 01.10.2011р. по
01.11.2012 р. та складається з 4 630,61 грн. пені,
62 218,66 грн. активної електричної
енергії, в т.ч. ПДВ, 407,14 грн. інфляційних
втрат та 1 558,10грн. 3% річних.

Відповідно до п. 4 додаткової угоди
відповідач зобов'язався, починаючи з
грудня 2012 р., щомісячно протягом 8
місяців перераховувати на рахунок
позивача платіж з реструктурованої
суми, за яким наступив строк оплати, з
обов'язковим розрахунком в розмірі 100%
за поточне споживання активної та
реактивної енергії.

В п. 5 додаткової угоди сторони
узгодили, що сплата грошової суми
реструктурованої заборгованості,
зазначеної в п.1 цієї угоди, буде
проводитись шляхом сплати до 25.12.2012 р. - 4
630,61 грн. пені, 2 018,66 грн. активної
електричної енергії в т.ч. ПДВ, 407,14 грн.
інфляційних втрат та 1 558,10 грн. 3% річних,
а також шляхом сплати до 25.01.2013 р., 25.02.2013
р., 25.03.2013 р., 25.04.2013 р., 25.05.2013 р., 25.06.2013 р.,
25.07.2013 р. по 8 600,00 грн. активної
електричної енергії в т.ч. ПДВ.

Проте, відповідач у визначений п.5
додаткової угоди строк (до 25 числа)
заборгованість оплатив невчасно та не
у повному обсязі, що підтверджується
платіжними дорученнями №312 від 25.12.2012 р.
на суму 2 018,66 грн., №24 від 25.01.2013 р. на
суму 2 000,00 грн., №28 від 29.01.2013 р. на суму
200,00 грн., №27 від 29.01.2013 р. на суму 6 500,00
грн., №44 від 26.02.2013 р. на суму 1 000,00 грн.,
№48 від 28.02.2013 р. на суму 7 600,00 грн., №64 від
26.03.2013 р. на суму 1 700,00 грн., №139 від 27.06.2013
р. на суму 600,00 грн., №140 від 27.06.2013 р. на
суму 2 000,00 грн., №157 від
22.07.2013 р. на суму 1 500,00 грн., №158 від 26.07.2013
р. на суму 4 500,00 грн., №181 від 30.08.2013 р. на
суму 1 600,00 грн., №193 від 25.09.2013 р.
на суму 1 500,00 грн., №207 від 02.10.2013 р. на
суму 1 500,00 грн. (а.с. 135-139, 141, 142).

Частиною 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що за
внесення платежів, передбачених
пунктом 2.3.3.-2.3.4. договору, з порушенням
термінів, визначених додатком "Порядок
розрахунків", відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, за кожний
день прострочення платежу, індекс
інфляції та 3% річних.

У зв'язку з несплатою відповідачем
вищезазначених рахунків на оплату
спожитої в період з листопада 2012 р. по
липень 2013 р. електричної енергії та
невчасної оплати боргу за графіком,
встановленим п.5 додаткової угоди,
позивач надіслав на адресу відповідача
рахунки на оплату пені, 3% річних та
інфляційних втрат за листопад-грудень
2012 р., січень-квітень, червень-жовтень
2013 р. (а.с. 15-25). Факт надсилання даних
рахунків відповідачеві
підтверджується наданими позивачем до
матеріалів справи списками
згрупованих поштових відправлень
рекомендованих листів (а.с. 26-34, 158).

В п.1.10. додатку "Порядок розрахунків" до
договору передбачено, що оплату
підвищеної плати, пені, 3% річних,
індексу інфляції, за перетікання
реактивної електроенергії та інші
платежі споживач здійснює на протязі
трьох робочих днів з дня отримання
рахунку від постачальника.

Відповідач рахунки на оплату пені, 3%
річних та інфляційних втрат за
листопад-грудень 2012 р., січень-квітень,
червень-жовтень 2013 р. (а.с. 15-25) отримав,
але у встановлений п.1.10. додатку
"Порядок розрахунків" до договору
строк, не оплатив.

Перевіривши правомірність та
правильність нарахування позивачем
пені у розмірі 485,98 грн. за період з
01.11.2012 р. по 13.08.2013 р., 3% річних в розмірі
193,72 грн. за період з листопада 2012 р. по
жовтень 2013 р. та інфляційних втрат в
розмірі 10,41 грн. за період з січня 2013 р.
по лютий 2013 р. (розрахунок позивача на
а.с. 11-13), суд дійшов висновку про те, що
дані нарахування є вірними, не
суперечать вимогам чинного
законодавства України та умовам
договору.

Таким чином судом встановлено, що у
відповідача перед позивачем існує
заборгованість з пені в розмірі 485,98
грн., 3% річних в розмірі 193,72 грн. та
інфляційних витрат в розмірі 10,41 грн.,
яка до цього часу залишається
непогашеною.

Враховуючи викладені вище обставини та
норми закону, суд вважає позовні вимоги
позивача правомірними та
обґрунтованими.

Разом з тим відповідач звернувся до
суду із заявою (а.с. 150) про застосування
до позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, 3% річних та індексу
інфляції строку позовної давності у
відповідності до приписів ст. 267
Цивільного кодексу України.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов
висновку про те, що вона підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог: про стягнення
неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК
України).

З огляду на те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 193,72 грн. за період з листопада
2012 р. по жовтень 2013 р. та індексу
інфляції в розмірі 10,41 грн. за період з
січня 2013 р. по лютий 2013 р. було подано
позивачем в межах трирічного строку
позовної давності (29.11.2013 року),
встановленого ст. 257 ЦК України, суд
вважає, що у задоволенні клопотання
відповідача про застосування строку
позовної давності до цієї частини
позовних вимог слід відмовити.

Стосовно застосування строку позовної
давності до позовних вимог про
стягнення з відповідача пені у розмірі
485,98 грн. за період з 01.11.2012 р. по 13.08.2013 р.
суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач
нарахував відповідачу та пред'явив до
стягнення пеню в розмірі 485,98 грн., з
яких за період з 01.11.2012 р. по 28.11.2012 р. -384,12
грн., за січень 2013 р. - 51,03 грн., за лютий
2013 р. - 22,98 грн., за квітень 3,03грн., за
липень 2013 р. - 15,60 грн., за серпень 2013 р. -
9,22 грн. При цьому позивач звернувся до
господарського суду з відповідним
позовом 29.11.2013 р.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення пені в розмірі 384,12
грн. за період з 01.11.2012 р. по 28.11.2012 р.
подано позивачем з пропуском
встановленого ст. 258 ЦК України строку
позовної давності, який сплинув 28.11.2013р.

Позивач проти клопотання відповідача
про застосування строку позовної
давності заперечує, посилаючись на те,
що до позовних вимог щодо стягнення
пені застосовується строк,
встановлений сторонами у п.2 додаткової
угоди, укладеної між позивачем та
відповідачем 29.11.2012 р., який було
збільшено до 10 років. З огляду на це
позивач стверджує, що позовні вимоги
про стягнення пені в розмірі 384,12 грн. за
період з 01.11.2012 р. по 28.11.2012 р. заявлено
ним в межах зміненого сторонами строку
позовної давності.

Суд відхиляє дані твердження позивача,
вважаючи їх безпідставними з огляду на
таке.

Згідно з частини 1 статті 259 Цивільного
кодексу України позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.1 додаткової угоди
предметом цієї угоди є
реструктурування заборгованості за
договором про постачання електричної
енергії №2-0636С від 03.10.2003 р. на суму 68 814,51
грн., що виникла за період з 01.10.2011 р. по
01.11.2012 р. (в т.ч. 4630,61 грн. - пеня, 62218,66 грн. -
активна електроенергія, 407,14грн. -
інфляція, 1558,10 грн. - 3% річних).

Зі змісту пункту 2 додаткової угоди
вбачається, що сторони збільшили
тривалість позовної давності,
встановленої законодавством - до 10
років.

Проаналізувавши зміст додаткової
угоди, суд дійшов висновку про те, що
встановлений цією угодою 10-ти річний
строк позовної давності поширюється
виключно на вимоги щодо стягнення
заборгованості, яка є предметом цієї
додаткової угоди. При цьому на
пред'явлені позивачем вимоги про
стягнення пеню в розмірі 384,12 грн. за
період з 01.11.2012 р. по 28.11.2012 р. цей строк
не поширюється, оскільки дана сума пені
в розмірі 384,12 грн. до предмету
додаткової угоди не входить.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною, є підставою для
відмови у позові.

Враховуючи те, що позовну вимогу про
стягнення з відповідача пені за період
з 01.11.2012 р. по 28.11.2012 р. в розмірі 384,12 грн.
було подано позивачем до суду зі
спливом строку позовної давності, а
відповідачем заявлено про
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні цієї
частини позову.

З огляду на вищевикладені обставини та
норми закону, суд вважає позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
пені такими, що підлягають задоволенню
частково в розмірі 101,86 грн. за період з
11.01.2013 р. по 13.08.2013 р. В частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача пені в розмірі 384,12 грн. за
період з 01.11.2012 р. по 28.11.2012 р., суд вважає
за необхідне відмовити у зв'язку із
застосуванням наслідків спливу строку
позовної давності.

Разом з тим, відповідач звернувся до
суду з клопотанням про зменшення
розміру пені, мотивуючи його тим, що
коштів для сплати пені у підприємства
відповідача немає, оскільки
підприємство відповідача є житловою
організацією, єдиним джерелом коштів
якої є квартирна плата населення, з
якого стягнути пеню неможливо.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Проаналізувавши клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, суд вважає, що відповідачем не
доведено наявності виняткових
обставин, які в розумінні закону є
підставами для зменшення розміру пені,
тому у задоволенні клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
стягнення пені в розмірі 101,86 грн., 3%
річних в розмірі 193,72 грн. та суми
інфляційних в розмірі 10,41 грн. У
задоволенні позову в частині стягнення
пені в розмірі 384,12 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судові витрати на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
233 Господарського кодексу України, ст.
ст. 257, 259, 258, 267, 549, 625 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 1, 4, 12, 32-33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного комунального
підприємства "Харківський завод
електроапаратури" (61139, м. Харків, вул.
Лозівська, 5, ,
п/р 0083 філіал Червонобаварського
відділення ПІБ м. Харків, МФО 351287) на
користь Акціонерної компанії
„Харківобленерго" (61037, м. Харків,
вул. Плеханівська, 149, , п/р 0912 в АТ "Банк
Золоті ворота", МФО 351931) пеню в розмірі
101,86 грн., 3% річних в розмірі 193,72
грн., суми інфляційних в розмірі 10,41 грн.
та 762,86 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 14.01.2014 р.

Суддя Макаренко О.В.