ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.01.2014
Справа № 36/34

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Риженко Т.М.,
судді Бокової Ю.В., Сич Ю.В.

при секретарі Куньчик Е.А., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків

до Відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Макіївка,
Донецька область

за участю Третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні Відповідача: ОСОБА_3,
м.Макіївка, Донецька область

про: стягнення заборгованості у
розмірі 140 268,80грн.

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,
м.Харків (далі - Позивач) звернулась до
Господарського суду Донецької області
з позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Макіївка,
Донецька область (далі - Відповідач) за
участю Третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні Відповідача: ОСОБА_3,
м.Макіївка, Донецька область (далі -
Відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 140 268,80грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на неналежне виконання
Відповідачем зобов'язань щодо оплати
за поставлений товар, внаслідок чого
виникла заборгованість у розмірі 140
268,80грн.

На підтвердження вказаних обставин
Позивач надав належним чином
засвідчені копії наступних документів:
розписки від 24.02.2007р., свідоцтва про
державну реєстрацію
фізичної-особи-підприємця ОСОБА_2,
свідоцтва про державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
накладної б/н від 24.02.07р., претензії від
12.03.10р., 22.03.10р., розшифровки телефонних
переговорів.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст. 61, 82, 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 21.04.2010р. (суддя
Будко Н.В.) відмовлено в задоволені
позову.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 14.06.2010р.
рішення господарського суду Донецької
області від 21.04.2010р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.09.2010р. рішення
господарського суду Донецької області
від 21.04.2010р. та постанова Донецького
апеляційного господарського суду від
14.06.2010р. скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду ухвалою від
14.12.2010р. до участі у справі було
залучено в якості третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_3, м.Макіївка. Рішенням
господарського суду Донецької області
(суддя Мальцев М.Ю.) від 22.12.2010р. позов
задоволено повністю. Суд стягнув з
відповідача на користь позивача 86
800грн. - основного боргу; 45 656,8грн. - суми
інфляції, 7 812грн. - 3% річних.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 29.03.2011р.
рішення господарського суду Донецької
області від 22.12.2010р. скасовано, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 06.07.2011р. Вищий
господарський суд України касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
м.Харків на постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
29.03.2011р. задовольнив частково, рішення
господарського суду Донецької області
від 22.12.2010р. та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
29.03.2011р. у справі № 36/34 скасував, справу
направив на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду ухвалою від
23.12.2011р. по справі призначалась судова
почеркознавча експертиза. Рішенням
господарського суду Донецької області
(суддя Макарова Ю.В.) від 14.03.2013р. у
задоволенні позовних вимог суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, за участю
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_3 про стягнення
основного боргу у сумі 86 800,00грн.,
збитків від інфляції у сумі 45 565,80грн. та
3% річних у розмірі 7 812,00грн. відмолено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2013р.
апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької
області від 14.03.2013 року у справі №36/34
залишено без змін.

Постановою від 31.07.2013р. Вищий
господарський суд України касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
задовольнив частково. Постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 14.05.2013р. та
рішення господарського суду Донецької
області від 14.03.2013р. у справі №36/34
скасував, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У постанові від 31.07.2013р. касаційна
інстанція посилається на те, що при
новому розгляді суди попередніх
інстанцій не виконали вказівки, що
містились у постанові касаційної
інстанції, оскільки не дали належної
правової оцінки наявній в матеріалах
справи розписці відповідача про
отримання у позивача товару з
урахуванням вимог ст. 545 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 32, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України.

За вказівками суду касаційної
інстанції при новому розгляді суду
слід взяти до уваги викладене у
постанові, вжити всі передбачені
законом заходи для всебічного, повного
та об'єктивного встановлення обставин
справи, прав та обов'язків сторін.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 14.08.2013р. справу №36/34
прийнято до провадження.

09.09.2013р. Позивачем через канцелярію
суду надано письмові пояснення по
справі у яких посилається на наступні
підстави. Постановою Вищого
господарського суду України від
31.07.2013р. встановлено, що первинні
документи, в тому числі накладні, лише
засвідчують факт здійснення
господарських операцій, а тому їх
відсутність чи недоліки у їхній формі,
за наявності інших доказів, не можуть
бути підставою для висновку про те, що
така операція не відбулася. Вказано з
посиланням на ч.1 ст.11 ЦК України, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини. 24 лютого 2007 року між
Позивачем та Відповідачем був
укладений договір купівлі-продажу
цукру в обсязі 3000 кг. на загальну суму 86
800,00грн. за ціною 2,48грн. за один
кілограм. На підтвердження укладання
сторонами договору купівлі-продажу
цукру Відповідач надав Позивачу
розписку від 24 лютого 2007 року, завірену
підписом і печаткою Відповідача.
Кількість проданого товару, ціна
одиниці товару і загальна сума
договору були вказані у згаданій
розписці. У матеріалах справи є
оригінал цієї розписки, який засвідчує
факт здійснення господарської
операції, а також видаткова накладна
без номера від 24.02.07р., відповідно до
якої передача цукру у кількості 35т. на
суму 86 800,00грн. Відповідачу відбулася
через його представника (водія
автомашини) ОСОБА_4 Відповідач не
оплатив поставлений цукор у термін,
обумовлений договором купівлі-продажу
та вказаний у розписці, тобто 28.02.2007р.
претензії Позивача про оплату боргу
залишився без відповіді та
задоволення, доказів виконання
господарського зобов'язання належним
чином Відповідач суду не надав. При
новому розгляді справи касаційна
інстанція зобов'язала суд надати
належне правову оцінку згаданій
розписці з урахуванням вимог ст. 545
Цивільного кодексу України та ст.ст. 32,
34, 43 Господарського кодексу України.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 09.10.2013р.
призначено колегіальний розгляд
справи у складі головуючого судді
Риженко Т.М., судді Довгалюк В.О., судді
Демідової П.В.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 09.12.2013р. замінено склад судової
колегії, суддю Демідову П.В. замінено на
суддю Нестеренко Ю.С.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 09.01.14р., у
зв'язку з відпустками судді Довгалюк
В.О., судді Нестеренко Ю.С. змінений
склад судової колегії, суддю Довгалюк
В.О., суддю Нестеренко Ю.С. замінено на
суддю Бокову Ю.В та суддю Сич Ю.В.

Представник Позивача у судове
засідання 09.01.2014р. не з'явився, про час
та місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Представник Відповідача у судове
засідання 09.01.2014р. не з'явився, про час
та місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Представник Третьої особи у судове
засідання 09.01.2014р. не з'явився, про час
та місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
долучивши до матеріалів справи надані
сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

За змістом позовної заяви позивач
стверджує, що за видатковою накладною
б/н від 24.02.2007р. передав відповідачу
через його представника ОСОБА_4 товар -
цукор кількістю 35000кг загальною
вартістю 86800грн.00коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що розпискою відповідач
підтвердив факт отримання від позивача
товар у на сумі 86800грн.00коп. та
зобов'язався погасити борг до 28.02.2007р.,
таким чином, за твердженням позивача,
між сторонами укладений правочин
купівлі-продажу товару у формі
розписки.

Однак, позивач посилається на те, що
відповідач, отримавши товар, свої
зобов'язання по оплаті товару взагалі
не виконав, внаслідок чого виникла
заявлена до стягнення сума
заборгованості в розмірі 86800грн.00коп.

Претензіями від 12.03.2010р., від 22.03.2010р.
позивач просив відповідача в строк до
28.02.2007р. погасити виниклу суму
основного боргу в розмірі 86800грн.00коп.,
з урахуванням інфляційних витрат.

Однак позивач стверджує, що відповідач
жодної відповіді на направлені
претензії не надав, не вчинив жодних
дій, спрямованих на добровільне
врегулювання спору, що примусило
позивача звернутися з позовом про
примусове стягнення вказаної суми.

За таких обставин та у зв'язку із
неналежним виконанням грошових
зобов'язань Відповідачем Позивач
звернувся до суду з позовом.

Дослідивши матеріали справи, керуючись
ст.ст. 32, 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає вимоги Позивача до Відповідача
такими, що не підлягають задоволенню,
враховуючи наступне:

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

За приписами статтей 32-36
Госопдарського процесуального кодексу
України доказами у справі слід вважать
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. Предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні пава
та обов'язки сторін у справі та
складаються з фактів-підстав позову, та
фактів якими позивач обґрунтовує
позовні вимоги, тобто на позивача
покладений обов'язок довести належними
та допустимими доказами у справі факт
виникнення заборгованості у
відповідача із зазначенням підстав її
утворення. Тобто, на позивача
покладений обов'язок довести належними
та допустимими доказами у спрві факт
здійснення господарської операціх з
купівлі-продажу, тобто отримання
товару відповідачем у означений
позовній заяві кількості та за
вказаною ціною.

При цьому, відповідно до ст. 34 ГПК
України, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Статтею 664 зазначеного Кодексу
встановлено, що обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент, зокрема, вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Позивач вважає накладну б/н від 24.02.2007
року доказом поставки відповідачеві
через його представника ОСОБА_3 цукру у
кількості 35 тон на суму 86 800,00грн.

Проте, до матеріалів справи не надано
довіреність відповідача, яка б
підтверджувала повноваження ОСОБА_3 на
отримання спірного товару, яка повинна
складатися при здійсненні операції на
одержання матеріальних цінностей,
форма якої затверджена наказом Мінфіну
України від 16.05.96р. №99 «Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей».

Відповідно до пункту 11 Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості (П-6), приймання товарів мають
право здійснювати робітники
отримувача (покупця), уповноважені на
то керівництвом
підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до
категорії матеріально-відповідальних
осіб.

Відпуск товарно-матеріальних
цінностей покупцям або передача їх
безоплатно здійснюється
підприємствами тільки на підставі
доручень отримувачів (покупців).

Таким чином, довіреність на одержання
цінностей є документом, що фіксує
рішення особи (керівника) про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для нього визначені
перелік та кількість цінностей. Без
довіреності не може бути створено
інший первинний документ
товарно-транспортна накладна, яка є
дозволом для здійснення господарської
операції з відпуску цінностей.

З наведеного слідує, що накладна б/н від
24.02.2007р. не може вважатися належним
доказом продажу товару відповідачу,
оскільки не доводить факту здійснення
господарської операції - продажу
товару продавцем Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та
її отримання покупцем Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2.

В підтвердження продажу відповідачу
цукру 35тн. на суму 86 800,00грн. позивач
посилається на розписку від 24.02.2007р.

У Постанові Вищого господарського суду
України від 31.07.2013р. по справі № 36/34,
суду надана вказівка, що при новому
розгляді необхідно дати належну
правову оцінку наявній в матеріалах
справи розписці відповідача про
отримання у позивача товару з
урахуванням вимог ст.545 Цивільного
кодексу України, ст.32,34,43
Господарського процесуального кодексу
України

На виконання Постанови Вищого
господарського суду України від
31.07.2013р. суд зазначає наступне:

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що між
сторонами нібито укладений правочин
купівлі-продажу товару у формі
розписки, яка підписана одноособово
фізичною особою ОСОБА_2 (оригінал
розписки міститься в матеріалах справи
а.с.9).

Як вбачається з норм діючого
законодавства, у відповідності до ст.1046
Цивільного кодексу України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позивальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позивальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Надана суду розписка від 24.02.20078року, за
яким фізична особа ОСОБА_2 взяв у
ОСОБА_1 цукор в кількості тридцять
п»ять тон за ціною дві гривні 48 копійок
на суму 86800 (вісімдесят шість тисяч
вісімсот) гривень та зобов'язався
повернути суму вісімдесят шість тисяч
вісімсот гривень до 28.02.2007р., за своєю
суттю та формою є договором позики.

Позовні вимоги заявлені фізичною
особою підприємцем ОСОБА_2 до фізичної
особи ОСОБА_1

Відповідно до ст.42 Господарського
кодексу України Підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Як вбачається, вказана розписка не
містить у собі ознак які б свідчили, що
зобов'язання по передачі цукру однієї
фізичної особи іншій фізичній особі
пов'язані з здійсненням
підприємницької діяльності.

Оскільки позивачем не доведено факту
виникнення між сторонами
господарських правовідносин саме з
договору купівлі-продажу товару, суд
відхиляє доводи позивача про те, що між
сторонами саме розпискою нібито
укладений усний правочин
купівлі-продажу товару.

Матеріали справи не містять заяви в
порядку ст.22 Господарського
процесуального кодексу України про
зміну позивачем підстав позову.

Щодо приписів ст.545 Цивільного кодексу
України - норми цієї статті
розповсюджуються на розписку саме в
якості підтвердження виконання
зобов'язання, яке вже існує на момент
складання розписки. Тому в даному
випадку не може застосовуватись судом,
оскільки позивач стверджує, що саме на
підставі розписки був нібито укладений
договір купівлі-продажу.

Інших доказів в підтвердження
здійснення позивачем продажу
відповідачу 24.02.2007р. товару - цукру в
обсязі 35 000кг. на загальну суму 86 800грн.
за ціною 2,48грн. за один кілограм
матеріали справи не містять.

Виходячи з вищевикладеного та обставин
справи у сукупності, керуючись ст. 43 ГПК
України, суд вважає, що позивач не довів
за допомогою належних та допустимих
доказів у розумінні статей 32-38
Господарського процесуального кодексу
України факт здійснення господарської
операції а саме купівлі-продажу
відповідачу вищезазначеного товару, а
тому відсутні правові підстави для
задоволення позову.

З огляду на наведене, в позовних
вимогах слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Макіївка, Донецька область, за участю
Третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні Відповідача: ОСОБА_3,
м.Макіївка, Донецька область про
стягнення заборгованості у розмірі 140
268,80грн. відмовити.

У судовому засіданні 09.01.14р.
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя
Т.М. Риженко

Суддя
Ю.В. Сич

Суддя
Ю.В. Бокова

Повний текст рішення
складено та підписано 13.01.14р.