ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.01.2014
Справа № 905/5412/13

Господарський суд Донецької області у
складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,
суддів Говоруна О.В., Захарченко Г.В.,

при секретарі судового засідання
Поддубній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес»

до Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України»

про визнання договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-АЕт
недійсним,

за участю представників:

від позивача: Гумуржи Т.В., за довір. від
19.08.2013р.,

Тальянова Д.Л., за довір. від
12 липня 2013р.,

від відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес»
звернулось до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України» про
визнання договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-АЕт
недійсним.

Правовою підставою позовних вимог
позивач вважає норми статей 203, 215, 217, 638,
712 Цивільного кодексу України, статті 265
Господарського кодексу України. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що договір
купівлі-продажу (поставки) від 04 січня
2012 року №12-АЕт не відповідає вимогам
законодавства, оскільки сторонами не
узгоджені істотні умови щодо строків
поставки товару. Зазначив, що на
спірному договорі зі сторони Покупця
стоїть підпис директора Кротова П.В. та
печатка підприємства ТОВ
«Авто-Експрес», відбиток якої не
відповідає відбитку печатки, яка на
момент укладання договору, а саме 04
січня 2012 року була дійсна на
підприємстві. Враховуючи дату
виготовлення печатки, проставленої на
договорі, посилався на той факт, що
договір підписаний після 22 травня 2012
року, але на той момент Кротов П.В.
переведений на посаду заступника
директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес», про
що свідчить наказ від 22 травня 2012 року
№108ОК. Зазначені обставини, на думку
Позивача, свідчать про невідповідність
спірного договору вимогам
законодавства, що є підставою для
недійсності цього правочину. Просив
визнати вищевказаний договір
купівлі-продажу (поставки) від 04 січня
2012 року №12-АЕт недійсним.

20 серпня 2013 року представником
відповідача через канцелярію суду
наданий відзив на позовну заяву, в
якому зазначив, що рішенням
господарського суду Донецької області
по справі №905/2574/13 вже вирішено спір між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, яким відмовлено в
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Авто-Експрес» до Публічного
акціонерного товариства «Транспортні
системи України» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-Ает.
Просив припинити провадження у справі
на підставі пункту 2 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України. Також, зазначив, що факт
виконання сторонами спірного договору
встановлений рішеннями господарського
суду Донецької області від 19 квітня 2013
року по справі № 905/871/13-г та від 16 травня
2013 року по справі №905/1846/13, якими з
відповідача на користь позивача
стягнено суми заборгованості за
спірним договором.

17 вересня 2013 року представником
відповідача через канцелярію суду
надане клопотання про розгляд справи у
колегіальному складі та фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 26 вересня 2013
року справу передано на розгляд
судової колегії у складі головуючого
судді Кучерявої О.О., суддів Нестеренко
Ю.С., Говоруна О.В.

15 жовтня 2013 року від представника
відповідача через канцелярію суду
надійшли письмові пояснення, в яких
останній додатково зазначив, що
сторонами спірного договору у
встановленому законом порядку і формі
досягнуто згоди відносно всіх його
істотних умов, текст вказаного
договору підписаний обома сторонами та
скріплений печатками підприємств. В
підтвердження виконання договору
надав копії видаткових накладних,
рахунків на оплату товару та
банківських виписок, зазначив, що в
даних первинних документах містяться
посилання на спірний договір. Факт
виконання сторонами своїх взаємних
зобовязань вказує на достатність
узгоджених умов для повного і
належного врегулювання сторонами
правовідносин за договором. Вказав на
те, що відсутні докази в підтвердження
факту неправомірного використання
печатки на спірному договорі та
видаткових накладних. Просив припинити
провадження у справі на підставі
пункту 2 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України.

05 листопада 2013 року через канцелярію
суду надійшло клопотання представника
позивача про призначення
почеркознавчої та технічної
експертизи.

25 листопада 2013 року від представника
відповідача через канцелярію суду
надійшла заява про відвід головуючого
судді Кучерявої О.О. та клопотання про
витребування додаткових документів та
виклик в порядку статті 30
Господарського процесуального кодексу
України головного бухгалтера ТОВ
«Авто-Експрес» Мінакову Н.В. Також,
представником відповідача надані
письмові пояснення, в яких останній
просив відмовити в задоволенні
клопотання представника позивача про
призначення у справі судової
експертизи.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 25 листопада 2013 року внесені зміни
до складу судової колегії по справі,
суддю Нестеренко Ю.С. замінено на суддю
Захарченко Г.В.

Ухвалою суду від 25 листопада 2013 року в
задоволенні заяви представника
відповідача про відвід головуючого
судді Кучерявої О.О. відмовлено.

Ухвалою суду від 25 листопада 2013 року
клопотання представника відповідача
про витребування додаткових
документів та виклик в порядку статті 30
Господарського процесуального кодексу
України посадової особи ТОВ
«Авто-Експрес» задоволено частково.

05 грудня 2013 року представником
позивача через канцелярію суду надані
письмові пояснення, в яких останній
додатково зазначив про неможливість
надання оригіналу спірного договору.
Вказав на те, що в наявних в матеріалах
справи банківських виписках відсутні
посилання на спірний договір як на
підставу здійснення платежу. Також,
надав уточнення до клопотання про
призначення судової експертизи.

05 грудня 2013 року через канцелярію суду
надійшли письмові пояснення
представника відповідача, в яких
просив припинити провадження по справі
та відмовити в задоволенні клопотання
про призначення судової експертизи по
справі.

Представники позивача у судовому
засіданні надали пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та
письмових поясненнях, просили
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
належним чином повідомлений, причини
неявки невідомі. Заяв про розгляд
справи у його відсутність не надходило.

За клопотанням представника
відповідача розгляд справи
здійснювався із застосуванням засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням того, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а норми
статті 129 Конституції України одним з
принципів судочинства визначають
свободу у наданні сторонами суду
доказів та у доведенні перед судом їх
переконливості, судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає за можливе розглянути справу
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами.
Вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
суд,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Транспортні
системи України (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес»
(Покупець) підписаний договір купівлі
продажу (поставки) №12-АЕт (надалі по
тексту договір), за умовами якого в
порядку та на умовах, предбачених
договором постачальник зобов'язується
поставити (передати у власність)
Покупцю, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію (Товар).

Найменування товару, кількість та
ціна визначаються в специфікаціях та
видаткових накладних до договору, які є
невід'ємною його частиною (пункт 1.2
договору).

За умовами пункту 2.1 договору
загальна ціна договору (тобто ціна
всього поставленого (переданого у
власність) за цим договором товару)
сторонами не обмежується та
складається з цін окремих партій
товару, проданих (переданих у
власність) Постачальником Покупцю на
підставі цього договору та
зафіксованих сторонами у відповідних
специфікаціях або у видаткових
накладних (актах приймання-передачі) на
переданий товар.

Оплата товару проводиться за
кожну окрему поставку товару згідно
виставленого Постачальником рахунку
та/або підписаній сторонами видатковій
накладній, за ціною, вказаною у
видатковій накладній шляхом
перерахування грошових коштів в
національній валюті України з
поточного рахунку Покупця на поточний
рахунок Постачальника. Строк оплати -
не пізніше 2-х банківських днів з
моменту отримання кожної партії товару
Покупцем та підписання сторонами
видаткової накладної (акту
приймання-передачі) (пункт4.1 договору).

Сторони дійшли згоди про те, що у
рахунки виставляються Покупцю на
електронну адресу останнього:
. У випадку не отримання
Покупцем рахунку, останній не
звільняється від обов'язку провести
оплату в строки передбачені пунктом 4.1
договору (пункт 4.3 договору).

Договір вступає в силу з дати його
підписання сторонами та діє до 31 грудня
2013 року (включно), а за фінансовими
зобов'язаннями - до повного їх
виконання сторонами за договором
(пункт 8.1 договору).

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що зазначений
договір є недійсним з моменту його
укладення, оскільки сторонами не
узгоджені істотні умови договору щодо
строків поставки товару, спірний
договір підписаний особою, яка не мала
повноважень на його підписання, а також
на те, що відбиток печатки,
проставленої на договорі зі сторони
позивача (Покупця) не відповідає
відбитку печатки, яка на момент
укладання договору була дійсна на
підприємстві.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статтей 43, 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
певними засобами доказування ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та Цивільного кодексу України.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво-чи
багатосторонніми (договори).

Статтею 215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Відповідно до якої,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання договорів
недійсними: відповідність договору
вимогам закону, додержання
встановленої форми договору,
дієздатність сторін за договором, у
чому конкретно полягає порушення
вільного волевиявлення та не
відповідність його внутрішній волі
учасника правочину, не спрямованість
сторони на реальне настання правових
наслідків правочину та інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Аналогічна позиція також викладена у
постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику про
визнання угод недійсними" від 06.11.2009р. №
9, відповідно до якої угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом; в
кожній справі вирішуючи спір про
визнання угоди недійсною суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних
наслідків.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ст. 638 ЦК
України, 180 ГК України).

За своєю правовою природою спірний
договір - є договором купівлі-продажу.

Приписами статті 655 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Передбачається, що якщо сторони
досягли угоди укласти даний договір, то
тим самим вони погодилися і з тими
умовами, які містяться в законодавстві
про цей договір. Проте, якщо сторони не
бажають укласти договір за звичайних
умов, вони можуть включити в зміст
договору пункти, що відміняють або
змінюють звичайні умови, принаймі, що
останні визначені диспозитивною
нормою.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 180 ГК
України зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Аналогічний припис містить
стаття 638 ЦК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Наведена норма чітко визначає
необхідність виконання укладеного
(підписаного) сторонами договору
навіть за відсутності певної умови
договору, при цьому відсутня умова може
бути визначена, враховуючи звичаї
ділового обороту та інші вимоги, що
звичайно ставляться до відповідних
договорів.

Таким чином, якщо фактичні обставини
справи свідчать, що сторонами взято на
себе зобов'язання (договір підписаний
сторонами, виконується ними або
сторони вчинили дії, що свідчать про
прийняття його до виконання), то
договір не може бути визнаний
неукладеним або недійсним як такий, що
не містить певну умову. Такий договір
слід вважати укладеним на умовах, що
звичайно ставляться до такого виду
договорів і які можуть бути визначені в
тому числі шляхом тлумачення договору.

Для встановлення факту досягнення
згоди з тої чи іншої умови договору
необов'язково, щоб така умова була
прямо визначена в ньому. Умова договору
вважається узгодженою також тоді, коли
договір містить вказівки на інший
документ або визначає механізм
визначення змісту певної умови
договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору
поставка товару здійснюється за
попередньою домовленістю сторін. Умова
поставки - самовивіз транспортом
Покупця, на умовах «Франко-завод» (EXW)
(Інкотермс 2000) або за іншими умовами за
попередньою домовленістю сторін.

В матеріалах справи містяться
видаткові накладні за якими позивач
отримав товар від відповідача. Наявні в
матеріалах справи видаткові накладні,
крім інших обов'язкових реквізитів,
містять, посилання на договір №12-АЕт
від 04 січня 2012 року, дату передання
товару, кількість і асортимент товару,
його ціну, загальну вартість з
урахуванням ПДВ. Одержувачем товару у
накладних визначено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Експрес». Видаткові накладні
підписані представником позивача, а
також містить відтиск печатки
позивача.

Отже, фактично ці документи свідчать
про перехід права власності на товар
від відповідача до позивача і є доказом
здійснення поставки товару саме за
спірним договором. Ці ж документи
спростовують твердження позивача про
недосягнення згоди із суттєвої умови
договору стосовно строків поставки
товару.

Як доведено матеріалами справи та
підтверджується відповідачем, спірний
договір сторонами виконувався шляхом
поставки відповідачем товару,
частковою оплатою позивачем
отриманого товару та стягненням з
позивача вартості поставленого товару,
як заборгованості, на підставі рішень
господарського суду Донецької області
від 19 квітня 2013 року у справі № 905/871/13-г
та від 16 травня 2013 року, які набрали
законної сили.

З урахуванням викладеного, необхідно
зазначити, що спірний договір
відповідає вимогам статтей 180, 181
Господарського кодексу України щодо
наявності домовленості сторін з усіх
істотних умов.

Згідно зі статтею 241 Цивільного кодексу
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Зміст зазначеної статті
кореспондується із пунктом 9.2.
Роз'яснень ВГСУ «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними» від 12.03.1999
року: наступне схвалення юридичною
особою угоди, укладеної від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, робить її дійсною з
моменту укладення. Доказами такого
схвалення можуть бути відповідне
письмове звернення до другої сторони
угоди чи до її представника (лист,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення дій, які свідчать про
схвалення угоди (прийняття її
виконання, здійснення платежу другій
стороні і т.ін.). У такому випадку вимога
про визнання угоди недійсною з мотивів
відсутності належних повноважень
представника на укладення угоди
задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 672 Цивільного
Кодексу України якщо продавець передав
товар в асортименті, що не відповідає
умовам договору купівлі-продажу,
покупець має право відмовитися від
його прийняття та оплати, а якщо він вже
оплачений, - вимагати повернення
сплаченої за нього грошової суми. Якщо
продавець передав покупцеві частину
товару, асортимент якого відповідає
умовам договору купівлі-продажу, і
частину товару з порушенням
асортименту, покупець має право на свій
вибір: прийняти частину товару, що
відповідає умовам договору, і
відмовитися від решти товару;
відмовитися від усього товару;
вимагати заміни частини товару, що не
відповідає асортименту, товаром в
асортименті, який встановлено
договором; прийняти весь товар.

Доказів повернення товару суду не
надано.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами договору вчинено всі
необхідні дії, спрямовані на
досягнення правових наслідків
укладеного договору, в тому числі, з
боку позивача мало місце, як виконання
його умов, так і наступне його
схвалення, на підставі приписів
статтей 203, 207, 215, 241 Цивільного кодексу
України.

Наданими представником відповідача
доказами підтверджено, що виконання
підписаного директором Кротовим П.В.
спірного договору було в подальшому
схвалено позивачем. Так, згідно із
наявними в матеріалах справи
банківських виписок, зважаючи на дати
проведення платежів за ними та дати
складання означених первинних
документів, позивачем здійснювались
розрахунки за товар, поставлений
відповідачем за спірним договором, з
посиланням на рахунки як призначення
платежу, виписаних відповідачем на
підставі договору від 04 січня 2012 року
№12-АЕт.

Також, в матеріалах справи міститься
завірена копія письмового пояснення
Кротова Павла Вікторовича, в яких
останній зазначив, що в період з 08
грудня 2011 року по 12 червня 2012 року
останній займав посаду директора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес».
Вказав на те, що в зазначений період між
Публічним акціонерним товариством
«Транспортні системи України» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес»
існували господарські правовідносини
внаслідок укладання договору
купівля-продажу (поставки) від 04 січня
2012 року №12-АЕт та отримання товару за
видатковими накладними на виконання
умов зазначеного договору (том1, а.с.127).

Вказані обставини та докази свідчать
про те, що спірний договір був схвалена
позивачем та прийнятий ним до
виконання.

Посилання позивача на те, що відбиток
печатки, проставленої на договорі зі
сторони позивача (Покупця) не
відповідає відбитку печатки, яка на
момент укладання договору була дійсна
на підприємстві, є підставою для
звернення до відповідних
правоохоронних органів, з огляду на те,
що встановлення цих фактів виходить за
рамки господарського судочинства.

Окрім цього, в матеріалах справи
міститься лист Калінінського
районного відділу Донецького міського
управління ГУМВС України в Донецькій
області від 25 вересня 2013 року, яким
позивача повідомлено, що під час
досудового слідства факт викрадення,
привласнення та ін. печатки Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Авто-Експрес» встановлений не був,
кримінальне провадження на підставі
пункту 2 частини 1 статті 284
Кримінального процесуального кодексу
України закрито.

Докази в підтвердження факту
неправомірного використання печатки
на спірному договорі відсутні, до
матеріалів справи позивачем не надані.

Як наслідок, за висновками суду,
позивачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України не доведено належними засобами
доказування наявності обставин, які
викладені у позовній заяві.

Клопотання представника відповідача
про припинення провадження у справі в
порядку пункту 2 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо є
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

В обгрунтування наданого клопотання
представником відповідача надане
рішення господарського суду Донецької
області від 05 червня 2013 року по справі
№905/2574/13, яким в задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес» до
Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу (поставки) від 04 січня
2012 року № 12-АЕт відмовлено.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, необхідною умовою для
припинення провадження у справі має
бути: - спір між тими ж сторонами; - про
той же предмет; - і з тих же підстав.

Підстави звернення до суду позивачем у
даній справі відрізняються від підстав
звернення до суду у справі №905/2574/13, а
тому підстави для задоволення
клопотання представника відповідача
про припинення провадження у справі
відсутні.

Клопотання представника позивача про
призначення судової експертизи по
справі не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

За приписами статті 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Господарський суд оцінює кожний доказ
окремо та всі докази в їх сукупності, що
відображається у судовому рішенні. При
оцінці доказів суд зобов'язаний
керуватися законодавством, яке регулює
спірні відносини.

Враховуючи наявність в матеріалах
справи достатніх доказів необхідних
для встановлення обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, призначення судової експертизи
є недоцільним.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір підлягає покладенню на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-Експрес» до
Публічного акціонерного товариства
«Транспортні системи України» про
визнання договору купівлі-продажу
(поставки) від 04 січня 2012 року №12-АЕт
недійсним - відмовити.

У судовому засіданні 16 січня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частину рішення. Повний
текст рішення складено та підписано 21
січня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя
О.О. Кучерява

Суддя
О.В. Говорун

Суддя
Г.В.
Захарченко