Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" січня 2014 р.
Справа № 906/1759/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Машевської О.П.

за участі секретаря судового
засідання: Павліченко Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Тимошенко В.М. - предст.
Відділу комунальн. власності та
земельних відносин, дов. №5 від 08.01.2014р.,
дійсна до 31.12.2014р.

від відповідача: не з'явився

прокурор: Рудченко М.М. - прокурор
відділу прок. м. Житомира, посв. №019274,
дійсне до 11.07.14р.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Бердичівського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Бердичівської міської
ради в особі відділу комунальної
власності та земельних відносин
Бердичівської міської ради (м.Бердичів)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(м.Бердичів)

про стягнення 5 080, 94 грн. та звільнення
приміщення (з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог від
16.12.2013р. №448 про стягнення 3580, 94 грн.)

Бердичівський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі
Бердичівської міської ради в особі
відділу комунальної власності та
земельних відносин Бердичівської
міської ради (м. Бердичів) подав позов
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м.
Бердичів) про стягнення 5080,94 грн. боргу
та звільнення приміщення.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог прокурор посилався на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за Договором оренди
нежитлового приміщення №763 стосовно
належної сплати орендних платежів.

Оскільки у зв'язку із закінченням
строку Договір припинив свою дію,
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
зобов'язаний звільнити приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею
46,2 кв.м., вартістю 26,9 тис. грн. та
передати його за актом
приймання-передачі орендодавцю -
Бердичівській міській раді в особі
Відділу комунальної власності та
земельних відносин Бердичівської
міської ради.

В якості правових підстав позову
прокурор посилався на ст.ст. 18 Закону
України "Про оренду державного і
комунального майна", ст.ст. 526, 762 ЦК
України, ст.ст. 193, 230, 231 ГК України.

До початку розгляду справи по суті
прокурором не подано заяви про зміну
підстави та предмету позову,
відповідачем не подано зустрічного
позову.

Позивач Відділ комунальної власності
та земельних відносин Бердичівської
міської ради позов прокурора
підтримав.

До винесення рішення суду позивач
подав заяву № 448 від 16.12.2013р. про
зменшення розміру позовних вимог і
зокрема, просить стягнути 3275, 26 грн.
боргу з орендної плати за період
частково з квітня 2013року по вересень
2013року, 243, 36 грн. - пені за період з
квітня 2013 року по вересень 2013року та 2,
12 грн. за лютий 2013 року, 62, 32 грн. - 3%
річних за період з квітня 2013року по
вересень 2013року (а. с. 63).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
або зменшити розмір позовних вимог.

Прокурор з питання зменшення
позивачем розміру позовних вимог
письмово не зазначив, що не підтримує
такі дії позивача ( п. 5 Постанови ВГСУ
від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам").

Господарським судом в засіданні суду
09.01.14року прийнято заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог до
розгляду по суті (п. 3.10. Постанови
Вищого господарського суду від 26.12.2011р.
№ 18).

Таким чином, спір вирішується із нової
ціни позову - 3580, 94 грн.

Відповідач відзиву на позов не подав,
свого представника в засідання суду не
направив, хоча про дату, час та місце
був повідомлений належним чином.

Оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 4-3
ГПК України господарський суд створив
сторонам спору необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, та за відсутності
підстав для відкладення розгляду
справи, у судовому засіданні 09.01.2014р.
представнику позивача та прокурору
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення суду про часткове
задоволення позову

Заслухавши уповноважених представника
позивача, прокурора, повно і всебічно
з'ясувавши фактичні обставини спору,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для вирішення спору по суті,
господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2009р. між Управлінням
комунальним майном Бердичівської
міської ради (зараз - Відділ
комунальної власності та земельних
відносин, який є його правонаступником)
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендарем)
був укладений Договір №763 оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
предмету якого, орендодавець передав, а
орендар прийняв відповідно до рішення
виконкому від 20.08.09р. №494 в строкове
платне користування нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_2, площею -
46, 20 кв.м., вартістю якого визначена
згідно зі звітом про оцінку майна і
становить - 26 958, 00 грн. станом на 30.04.09р.,
за цільовим призначенням - для
розміщення торговельного об'єкта з
продажу непродовольчих товарів, площа
- 46,20 кв. м. (п. 1.1., 1.2. Договору №763) (надалі
за текстом - Договір оренди №763).

У розділі 2 Договору №763 сторони
домовились про умови передачі та
повернення орендованого приміщення
будівлі, зокрема, як вступ орендаря у
користування об'єктом оренди, так і
повернення об'єкту оренди настають
одночасно з підписанням сторонами Акту
прийому-передачі (п. п. 2.1., 2.4. Договору
оренди №763).

Орендна плата вноситься орендарем в
грошовій безготівковій формі на
розрахунковий рахунок орендодавця
щомісячно в 15-денний термін
наступного за звітний періодом місяця
(п. 3.3. Договору №763).

У п. 3.5. Договору №763 сторони домовились,
що якщо орендна плата перерахована
несвоєчасно, або в неповному обсязі, то
додатково до орендної плати стягується
на користь орендодавця, пеня в
розмірі 0,5% суми заборгованості за
кожний день прострочення (включаючи
день оплати), але не більше подвійної
ставки НБУ.

Строк дії Договору оренди №763
визначено сторонами у п.11.1 - з 01.09.2009р. по
01.08.2012р.

У п. 11. 4 Договору оренди №763 сторони
домовились, що якщо орендар продовжує
користуватися об'єктом після
закінчення строку договору оренди , то,
за відсутності заперечень орендодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

У п. 11.10 Договору оренди №763
передбачено, що дія цього Договору
припиняється внаслідок, зокрема,
закінчення строку, на який його було
укладено.

У зв'язку з цим, як зазначено у п.2.7
Договору оренди №763, у разі
невиконання орендарем обов'язку щодо
повернення об'єкту орендодавець має
право вимагати від орендаря сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування об'єктом за час
прострочення.

Окрім того, згідно п.11.11 Договору
оренди №763 сторони домовились , що на їх
взаємовідносини, не врегульовані цим
Договором, поширюється чинне
законодавство України.

Факт передачі нежитлового приміщення
орендодавцем в оренду відповідачу
підтверджується Актом
приймання-передачі нежитлового
приміщення від вересня 2009 року (а.с. 16).

Судом встановлено, у період з 02.08.2012року
по 02.09.2012року , тобто протягом одного
місяця після закінчення строку дії
Договору оренди №763, позивач
звернувся до відповідача з листом за
№365 від 22.08.2012р. про припинення договору
оренди у зв'язку з несплатою орендних
платежів за період з 22 жовтня 2011р. по
липень 2012р., а також повідомив
останнього про те, що на новий термін
договір не буде укладено. Лист
отримано відповідачем - 30.08.2012р. (а. с.
26-27).

В подальшому листами від 18.09.12р. за №408
та від 15.04.2013р. за №104 позивач вимагав
повернути об'єкт оренди. Листи
отримані відповідачем 25.09.2012р., 29.04.2013р.
(а. с. 28-31).

Надіслані позивачем претензії з
вимогою про погашення заборгованості
по орендній платі та вжиття заходів до
повернення об'єкту оренди від 20.12.12р.
№530, 29.01.13р. №28, 20.02.13р. №54, 20.03.13р. №87,
24.04.13р. №119, 28.05.2013р. №188, 24.06.13р. №222,
17.10.2013р. №352 залишено відповідачем без
відповіді та задоволення.

Судом встановлено, що відповідач об'єкт
оренди позивачу за актом
приймання-передачі не повернув та
продовжує ним користуватися. Плату в
розмірі орендної плати за спірний
період фактичного користування
об'єктом комунальної власності
відповідач не здійснив, однак, як
доведено позивачем , за попередній
період фактичного користування
об'єктом оренди , що розпочався після
01.08.12року до лютого 2013року, таку плату
здійснив.

Прокурор та позивач вважають, що у
відповідача існує зобов'язання не
тільки сплатити за фактичне
користування об'єктом оренди у розмірі
орендної плати, яку було погоджено
сторонами у Договорі оренди №763, але й
сплатити пеню за прострочення такої
сплати відповідно до п. 3.5 цього
Договору та 3% річних відповідно до ст.
625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
в сукупності за правилами ст. ст. 4-7 та
43 ГПК України, господарський суд
прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України,
частини другої статті 291 ГК України,
частини другої статті 17 та частини
другої статті 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється ( п. 4.1
Постанова ВГСУ від 29.05.2013 № 12 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна" (
далі - Постанова № 12).

Договір №763 від 01.09.2009р. припинив свою
дію 01.08.2012рок, оскільки проти його
поновлення заперечував орендодавець.

У позові прокурор одночасно
доводить, що з одного боку, Договір №763
від 01.09.2009р. припинив свою дію 01.08.2012року
у зв'язку із закінченням строку, на
який його було укладено, з іншого, що
відповідач за період лютого 2013року по
вересень 2013 року зобов'язаний
сплатити оренду плату, розмір якої
визначено на підставі умови договору,
що припинила свою дію.

У п.5.3 Постанови № 12 роз'яснено, що
нарахування орендної плати за фактичне
користування майном вважається
правомірним до моменту підписання
акта приймання-передачі приміщень
орендодавцеві, якщо про це зазначено у
договорі з урахуванням також положень
статей 653, 795 ЦК України. Відповідної
правової позиції дотримується і
Верховний Суд України у постанові від
20 листопада 2012 року у справі №
12/75-2167-33/75-4/180.

Однак у Договорі №763 від 01.09.2009р. умова
про те, що в разі закінчення терміну
його дії орендар зобов'язаний сплатити
орендну плату, а також пеню та штрафні
санкції за весь період оренди по день
фактичної передачі майна
орендодавцеві на підставі акта
приймання - передачі не передбачена.

Тому застосування статей 653, 762 та 795 ЦК
України, а також ст. 18 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" без умови договору оренди про
можливість його застосування у
відповідній частині до відносин
сторін , які виникнуть після
закінчення строку дії договору,
неможливе.

У зв'язку з цим, після закінчення
строку дії Договору №763 від 01.09.2009р.
не може йти мова про обов'язок
відповідача сплачувати орендну плату
за користування об'єктом оренди.

Водночас, згідно статті 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено
частиною другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин (право
на яку виникає в орендодавця у разі
несвоєчасного повернення орендованого
майна орендарем) та підлягає стягненню
за весь час прострочення зобов'язання
щодо повернення речі (постанова ВСУ
від 20.03.12р. у справі № 40/117).

Про право позивача вимагати у
відповідача сплати неустойки у
розмірі подвійної плати за
користування об'єктом за час
прострочення було визначено також у п.
2.7 Договору №763 від 01.09.2009р. , отже про
настання такого обов'язку після
закінчення строку його дії відповідачу
було відомо.

У п. 2 Постанови ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про
судове рішення" наголошується на тому,
що рішення господарського суду має
ґрунтуватись, серед іншому, на
з'ясуванні правової кваліфікації
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та правової норми, яка підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Встановлені в процесі розгляду справи
факти свідчать, що позивач набув право
після 01.08.2012 року вимагати у
відповідача сплати неустойки у
розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Прокурор у позові , пред'явленому в
інтересах позивача, кваліфікував
відносини сторін як договірні, у
зв'язку з чим визначив плату за
користування річчю за час прострочення
в розмірі орендної оплати.

Оскільки суд не вправі виходити за межі
позовних вимог, з відповідача підлягає
стягнення плата за користування річчю
за час прострочення. в сумі 3275, 26 грн. ,
визначена в позові як орендна плата.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення пені та 3% річних за період
квітня 2013р. по вересень 2013 року
господарський суд відмовляє з
наступних підстав.

Грошові зобов'язання, які і будь-які
інші цивільно-правові або господарські
зобов'язання, можуть виникати з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі -ЦК України) цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Оскільки у відповідача з 02.08.2012року
існує обов'язок щодо повернення
об'єкта оренди, у позивача існує право
вимагати сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за весь час прострочення.

Судом встановлено, що позивач до
звернення прокурора з цим позовом до
суду вимагав у позивача плату за
користування об'єктом оренди у розмірі
орендної плати за період з квітня 2013
року по вересень 2013року, в межах якого
вирішується спір по суті.

Днем пред'явлення вимоги кредитором
слід вважати день, у який боржник
одержав надіслану йому вимогу в
порядку ст. 530 ЦК України. Строк
виконання зобов'язання було
визначено у вимогах позивача: протягом
3-х днів із дня їх отримання.

З врахуванням встановленого у вимогах
позивача строку виконання
зазначеного зобов'язання, суд
встановив , що відповідач станом на
03.05.13 року отримав вимогу про обов'язок
сплати 581,84 грн. за користування
об'єктом оренди у березні 2013року, про
04.06.13р. про обов'язок сплати 581,84 грн. за
користування об'єктом оренди у квітні
2013року, 02.07.13р. про обов'язок сплати 581,84
грн. за користування об'єктом оренди у
травні 2013року, 22.10.13р. про обов'язок
сплати 2324,45 грн. за користування
об'єктом оренди у червні - вересні
2013року.

Оскільки відповідач вимоги позивача у
визначений ним строк не виконав, він
вважається таким , що прострочує
виконання зобов'язання із внесення
плати за користування об'єктом оренди.

З огляду на те, що стаття 625 ЦК України
вміщена в розділі 1 книги 5 цього
Кодексу - "Загальні положення про
зобов'язання", ця стаття застосовується
до всіх грошових зобов'язаних, якщо
інше не передбачено спеціальними
нормами, які регулюють відносини,
пов'язані з виникненням, зміною чи
припиненням окремих видів зобов'язань.
( п. 1.3 Постанови ВГСУ від 17.12.13року № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" ( далі - Постанова
№ 14).

Позивач розрахував 3% за період жовтня
2012 року по вересень 2013року на суму 97,57
грн. Однак розрахунок позивача є
невірним, оскільки періодом стягнення
плати за користування об'єктом оренди
в межах якого вирішується спір по суті
є період з квітня 2013 року по вересень
2013року.

При цьому, 3% річні нараховуються
відносно кожного платежу окремо, а не
виходячи із загальної суми боргу, що
виникла за минулі періоди.

Як перевірив суд, позивач мав право
вимагати за прострочення відповідачем
сплати 581,84 грн. у березні 2013року за
період з 09.05.13року по 30.09.13р. 3% річних в
сумі 6,93грн., за прострочення сплати
581,84 грн. у квітні 2013року за період з
08.05.13року по 30.09.13р. 3% річних в сумі 5,50
грн., за прострочення сплати 581,84 грн. у
травні 2013року за період з 06.07.13року по
30.09.13р. 3% річних в сумі 4,16 грн. Загалом
на суму 16, 59 грн.

Відповідач сплатив 25 жовтня 2013року
кошти в сумі 1500 грн. Позивач із цієї
суми 35,25 грн. зарахував в погашення 3%
річних. Оскільки прокурор з цим позовом
до суду звернувся 28.11.13року, вимоги про
стягнення 3% річних в сумі 16,59року за
прострочення плати за березень -
травень 2013року пред'явлені за цим
позовом безпідставно.

Як встановлено судом 22.10.13р. відповідач
отримав вимогу сплатити 2324,45 грн. за
користування об'єктом оренди у червні -
вересні 2013року. Прострочення виникло
лише з 26.10.13року, а відтак розрахунок 3%
річних, здійснений до 30.09.13року, є
необгрунтованим.

Безпідставними є вимоги про стягнення
в пені в сумі 243,36грн., оскільки
підставою для застосування
забезпечення виконання зобов'язання
є правочин, вчинений у письмовій формі
( ст. 547 ЦК України), в тому числі,
укладений у спрощений спосіб ( п.1.6
Постанови № 14).

Договір №763 від 01.09.2009р., який припинив
свою дію 02.08.2012року, таким правочином
бути не може, тим більше, що підставою
для нарахування пені було прострочення
виконання грошового зобов'язання зі
сплати орендної плати.

Іншого правочину щодо права позивача
нараховувати пеню за прострочення
плати за користування об'єктом
оренди сторони у письмовій формі не
погоджували.

Стосовно позовної вимоги зобов'язати
відповідача звільнити приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею
46,2 кв.м., вартістю 26,9 тис. грн. та
передати його за актом
прийому-передачі орендодавцю.

Відповідно до частини 1 ст. 27 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", у разі закінчення
строку дії договору оренди, орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у
договорі оренди.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України обов'язок
наймача повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі
повинен виконуватися негайно.

Повернення наймачем предмета договору
найму оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
договір найму припиняється ( ч.2 ст. 795 ЦК
України).

Обов'язок відповідача повернути майно
орендодавцеві за актом
приймання-передачі в разі припинення
договору оренди був передбачений також
пунктом 5.12. Договору оренди №763.

Оскільки Договір оренди №763 припиненим
свою дію 01.08.2012р., то на підставі п. 5.12.
Договору, ч. 1 ст. 785 ЦК України та ч. 1 ст.
27 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" у відповідача
виник обов'язок повернути орендоване
нежитлове приміщення орендодавцеві, а
тому позовні вимоги про зобов'язання
відповідача повернути орендоване
приміщення позивачу, шляхом його
передачі та підписання акту
приймання-передачі - підлягають
задоволенню.

Згідно з п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Оскільки спір виник з неправильних дій
відповідача, суд сплату судового збору
покладає на останнього у повному
обсязі на підставі ч.2 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер платника податків НОМЕР_1) на
користь Відділу комунальної власності
та земельних відносин Бердичівської
міської ради (13301, м. Бердичів, пл.
Центральна, 1, ідентифікаційний код
25308153) - 3275, 26 грн. плати .

3. У стягненні пені в розмірі 243, 36 грн. та
3% річних в розмірі 62, 32 грн. відмовити.

4. Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
платника податків НОМЕР_1) передати за
актом прийому-передачі орендодавцю
Відділу комунальної власності та
земельних відносин Бердичівської
міської ради (13301, м. Бердичів, пл.
Центральна, 1, ідентифікаційний код
25308153) нежитлове приміщення площею 46,2
кв. м., вартістю 26,9 тис. грн., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у
п'ятиденний строк з дати набрання
рішенням суду законної сили.

Видати наказ.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер платника податків НОМЕР_1) в дохід
Державного бюджету України (доходний
рахунок 312 2, МФО 811 039, банк
одержувача ГУДКСУ у Житомирській
області, одержувач УДКСУ у м. Житомирі
(м. Житомир), 220300 01, код ЄДРПОУ суду 034 999
16, код одержувача 380 357 26, код судового
збору 034 99 16) - судовий збір у розмірі 2 867,
50 грн.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення
складено 14 січня 2014р.

Суддя
Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу (рек. з повідомл.)

4-прок. м. Житомира (у книзі нарочним)

5- Бердич. міжрай. прокуратура (рек.)