КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р. Справа№ 910/11383/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Самсіна Р.І.

при секретарі Євдокимові В.О.

за участю представників

від позивача: Случак О.О., дов.
б/н від 23.04.2013р.

від відповідача: Якусевич А.М,,
дов. № 488 від 13.01.2014р.

Максименко А.П.,
дов. № 487 від 13.01.2014р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою

відповідальністю

на рішення
Господарського суду м. Київ

від 19.08.2013 р.

у справі № 910/11383/13 (суддя
Марченко О.В.)

за позовом Фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою

відповідальністю

до Київського
міського територіального відділення

Антимонопольного комітету України

про визнання
недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Т.М.М."- товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - фірма "Т.М.М.")
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про визнання
недійсним рішення адміністративної
колегії Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - відділення АМК) від 28.03.2013 № 14/-01-П
"Про порушення законодавства про
захист від недобросовісної
конкуренції та накладення штрафу" (далі
- рішення № 14/-01-П).

Позовні вимоги мотивовано тим, що:
рішення № 14/-01-П, яким визнано, що фірма
"Т.М.М." вчинила порушення, передбачене
пунктом 2 статті 50 та частиною першою
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" (далі - Закон),
у вигляді зловживання монопольним
становищем на ринку надання
житлово-комунальних послуг в межах
будинків, які знаходяться на балансі
фірми "Т.М.М." на території міста Києва,
що може призвести до ущемлення
інтересів споживачів, яке було б
неможливими за умов існування значної
конкуренції на цьому ринку, є
незаконним, що відповідно до частини
першої статті 59 Закону є підставою для
визнання рішення № 14/-01-П недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 19.08.2013р. у справі № 910/11383/13 в
задоволенні позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Фірма "Т.М.М."- товариства з обмеженою
відповідальністю звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 19.08.2013р. у справі № 910/11383/13 повністю
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційних скарг
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
14.10.2013р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013р. у
справі № 910/11383/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою
відповідальністю прийнято до
провадження та призначено на 07.11.2013р.

08.11.2013р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначає, що оскаржуване
рішення прийнято з дотриманням норм
чинного законодавства, тому просить
суд апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 19.08.2013р. у справі №
910/11383/13 без змін.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 07.11.2013 р. у
справі № 910/11383/13 було змінено склад
колегії суддів та передано справу для
здійснення апеляційного провадження
колегії у складі: головуючого судді
Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Самсін
Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.11.2013 р. у
справі № 910/11383/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Самсін Р.І.
апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою
відповідальністю прийнято до
провадження.

В судовому засіданні було оголошено
перерву до 21.11.2013р., відповідно до ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні було оголошено
перерву до 23.12.2013р., відповідно до ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні було оголошено
перерву до 23.12.2013р., відповідно до ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 р. у
справі № 910/1383/13 було продовжено строк
вирішення спору у справі на п'ятнадцять
днів.

Представники позивача підтримали
доводи апеляційної скарги та просили
суд апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення Господарського суду м. Києва
від 19.08.2013р. у справі № 910/11383/13 без змін.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, про що
зазначив у відзиві на апеляційну
скаргу, вважає їх безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення
Господарського суду м. Києва від
19.08.2013р. у справі № 910/11383/13 залишити без
змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України
"Про захист економічної конкуренції" за
результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції;

- припинення порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;

- зобов'язання органу влади, органу
місцевого самоврядування, органу
адміністративно-господарського
управління та контролю скасувати або
змінити прийняте ним рішення чи
розірвати угоди, визнані
антиконкурентними діями органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання
таким, що займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта
господарювання, що займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень
законодавства про захист економічної
конкуренції, зокрема усунення чи
пом'якшення негативного впливу
узгоджених дій, концентрації суб'єктів
господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у
разі вчинення дій, заборонених згідно
зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні
кошти офіційної інформації
Антимонопольного комітету України чи
його територіального відділення
стосовно рішення, прийнятого у справі
про порушення, в тому числі
опублікування рішень у повному обсязі
(за вилученням інформації з обмеженим
доступом, а також визначеної
відповідним державним уповноваженим,
головою територіального відділення
інформації, розголошення якої може
завдати шкоди інтересам інших осіб, які
брали участь у справі), у строк і спосіб,
визначені цим рішенням або
законодавством;

- закриття провадження у справі.

Рішенням № 14/-01-П від 28.03.2013р. Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України:

- визнано, що фірма "Т.М.М." протягом
періоду з 01.06.2011 до 21.02.2013 займала
монопольне (домінуюче) становище на
ринку надання житлово-комунальних
послуг в межах будинків, які
знаходяться на балансі
(обслуговуванні) позивача на території
міста Києва, що може призвести до
ущемлення інтересів споживачів, яке
було б неможливими за умов існування
значної конкуренції на цьому ринку, з
часткою 100%, оскільки на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента (пункт 1
резолютивної частини);

- визнано дії позивача, які полягають
укладенні із мешканцями будинку № 26 по
пр. К. Комарова договорів про надання
послуг, редакція яких не відповідає
типовим договорам, затвердженими
постановами КМУ №529 і № 630, порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50 та частиною першою статті 13
Закону, у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку
надання житлово-комунальних послуг в
межах будинків, які знаходяться на
балансі (обслуговуванні) фірми "Т.М.М."
на території м. Києва, що може призвести
до ущемлення інтересів споживачів, яке
було б неможливими за умов існування
значної конкуренції на цьому ринку
(пункт 2 резолютивної частини);

- зобов'язано позивача припинити
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зазначене у
пункті 2 резолютивної частини цього
рішення, шляхом приведення договорів
про надання послуг у відповідність до
типових договорів, затверджених
постановами КМУ № 529 і № 630 (пункт 3
резолютивної частини);

- за вчинене порушення накладено на
позивача штраф у сумі 68 000 грн. (пункт 4
резолютивної частини).

Відповідно до ч. 1 статті 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" визначено підстави для
зміни, скасування чи визнання
недійсними рішень органів АМК, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи;

недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими;

невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 статті 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначає, що відділенням АМК не
дотримано визначеної законодавством
процедури визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку; не враховано,
що Методика визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затверджена
розпорядженням АМК від 05.03.2002 № 49-р
(далі - Методика), не передбачає
можливості обмежувати ринок товару
межами однієї юридичної особи при
наявності на такому ринку інших
суб'єктів господарювання, що можуть
надавати аналогічні послуги.

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, зокрема,
якщо на цьому ринку у нього немає
жодного конкурента.

У пунктах 15.4 і 15.5 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" зазначено, що обов'язок
з доведення в суді факту зайняття
суб'єктом господарювання монопольного
(домінуючого) становища на ринку
покладається на АМК або його
територіальне відділення, яке є
стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання,
який заперечує зайняття ним
монопольного (домінуючого) становища
на ринку товару, має довести, що він
зазнає значної конкуренції.

Господарські суди у розгляді справ
мають перевіряти правильність
застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики. Однак господарські суди не
повинні перебирати на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами АМК, та
знову встановлювати товарні,
територіальні (географічні), часові
межі певних товарних ринків після того,
як це зроблено зазначеними органами, й
на підставі цього робити висновки про
наявність чи відсутність монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку.

Монопольне (домінуюче) становище фірми
"Т.М.М." з часткою 100% на ринку надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в межах
відповідних будинків, споруд і
територій, які знаходилися на балансі
фірми "Т.М.М.", з'ясовано відділенням АМК
і не спростовано позивачем шляхом
подання ним відповідних належних і
допустимих доказів. Так, відділенням
АМК встановлено, що позивач протягом
періоду з 01.06.2011 по 21.02.2013 був однією
житлово-експлуатаційною організацією,
яка здійснювала обслуговування
будинку № 26 по пр. К. Комарова.

Посилання позивача на наявність на
ринку інших суб'єктів господарювання,
які можуть надавати інші послуги, не
приймається судом до уваги, оскільки на
час виникнення спірних правовідносин у
даній справі в будинку № 26 по пр. К.
Комарова не існувало таких осіб, він
перебував на балансі фірми "Т.М.М." та
обслуговувався саме останньою.

Отже, суд погоджується з висновком
відповідача про те, що у споживачів
послуг, які надаються позивачем,
відсутня альтернативна можливість
отримання цих послуг від інших
суб'єктів господарювання, а фірма
"Т.М.М." займає монопольне (домінуюче)
становище на ринках послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкової
території, теплопостачання,
водопостачання та водовідведення із
часткою 100 відсотків.

Аналогічна позиція зазначена в
постанові Вищого господарського суду
України від 06.06.2012р. у справі № 58/492.

Пунктом 2 частини першої статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" передбачено, що
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції є, зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", економічна конкуренція
(конкуренція) - це змагання між
суб'єктами господарювання з метою
здобуття завдяки власним досягненням
переваг над іншими суб'єктами
господарювання, внаслідок чого
споживачі, суб'єкти господарювання
мають можливість вибирати між кількома
продавцями, покупцями, а окремий
суб'єкт господарювання не може
визначати умови обороту товарів на
ринку.

У позовній заяві фірма "Т.М.М." також
посилається на те, що законодавство
України не містить заборони відступати
від змісту типового договору; договори,
укладені позивачем і мешканцями
будинку № 26 по пр. К. Комарова, є
двосторонніми; сторони в укладенні
таких договорів погодили їх всі
істотні умови.

Частинами першою і другою статті 19
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах; учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до пункту 3 частини другої
статті 21 названого Закону виконавець
зобов'язаний підготувати та укласти із
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Згідно з ч. 1 статті 648 Цивільного
кодексу України зміст договору,
укладеного на підставі правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту.

За приписами частини четвертої статті
179 Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.

При розгляді справи №19-01/02.13
відділенням АМК встановлено, що фірмою
"Т.М.М." укладено договори, зокрема, від
03.06.2011 № 77ж/КМ 26-11, від 11.08.2011 № 123ж/КМ 26-11,
від 01.09.2011 № 134ж/КМ 26-11, від 12.09.2011 № 149ж/КМ
26-11, від 01.10.2011 № 164ж/КМ 26-11.

Наведені договори є комплексними; з
аналізу змісту таких договорів
вбачається, що:

виконавець має право обмежити або
припинити надання послуг власнику у
разі порушення ним умов (підпункт 2.3.5
пункту 2.3 кожного з договорів);

порушення споживачем строків оплати,
встановлених в пункті 3.1 договору,
більше 60 днів є підставою для зупинення
надання позивачем послуг (підпункт 4.1.8
пункту 4.1 кожного з договорів).

Частиною третьою статті 16 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено, що комунальні
послуги надаються споживачам
безперебійно.

Отже, висновок відділення АМК про те, що
редакція договорів про надання
житлово-комунальних та інших послуг,
укладених фірмою "Т.М.М." з власниками
квартир у будинку, що знаходиться на
балансі позивача, не відповідає
редакції типових договорів,
затверджених Постановами КМУ №630 і №529,
а за умов існування значної
конкуренції на ринку надання
житлово-комунальних послуг на
території м. Києва споживачі мали б
можливість відмовитися від послуг
фірми "Т.М.М." та обрати послуги іншого
суб'єкта господарювання,
підтверджується матеріалами даної
справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, за таких обставин позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню, оскільки
відсутні підстави передбачені статтею
59 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" для визнання
недійсним рішення № 14/-01-П.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які і посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Обставини, викладені скаржником в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.08.2013р. у справі № 910/11383/13
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга скаржника
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою
відповідальністю залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 19.08.2013р. у справі №
910/11383/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/11383/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
Л.П. Зубець

Р.І. Самсін