Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" січня 2014 р.
Справа № 906/1806/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від
09.08.2013р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (м. Бердичів Житомирська
область)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
(м. Житомир)

про стягнення 31516,08 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 31516,08грн., з
яких: 13000,00грн. - основний борг, 18000,00грн. -
змушені витрати на оренду обладнання,
516,08грн. - 3% річних. Витрати по сплаті
судового збору просить покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(продавець/позивач) та Фізичною особою -
підприємця ОСОБА_3
(покупець/відповідач) було укладено
договір продажу обладнання №1 від
01.04.2012р. та договір продажу обладнання
№2 від 10.04.2012р. (а.с.18-19), за умовами яких
продавець передає, а покупець бере в
володіння та користування торгівельне
обладнання (холодильні вітрини) (надалі
за текстом "Обладнання"). Загальна
вартість майна, що продається, складає
13000,00грн. та зазначається в Акті
приймання-передачі (розділ 1 договорів
продажу).

Обладнання, що продається, повинно бути
передано продавцем та прийнято
покупцем впродовж 10 днів з моменту
підписання даного договору (п.2.1
договорів №1 та №2).

Передача обладнання здійснюється
представниками сторін за актом
приймання-передачі, який є невід'ємною
частиною договорів. Адреса розміщення
обладнання: АДРЕСА_3 (п.2.2 та п.2.3
договорів продажу).

Згідно п.3.1 вищезазначених договорів
обладнання за цими договорами
вважається переданим покупцю з моменту
підписання сторонами акту
приймання--передачі.

Термін продажу обладнання складає:
часткова оплата на протязі 3 місяців у
сумі 4333,34грн. (2166,67*2) кожного місяця з
дати підписання сторонами цих
договорів (п.3.2 договорів продажу
обладнання).

Позивач на виконання умов договорів
передав відповідачу обладнання на
загальну суму 13000,00грн., що
підтверджується відповідними актами
прийому - передачі від 01.04.2012р. та від
10.04.2012р., долученими до матеріалів
справи (а.с.20-21).

Відповідач за поставлене обладнання не
розрахувався, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість в сумі 13000,00грн.,
що підтверджується матеріалами справи
та розрахунком позивача. Доказів
протилежного відповідачем суду не
подано.

28.11.2012р. та 12.07.2013р. позивач направляв на
адресу відповідача претензії з вимогою
сплати заборгованості (а.с.23-26), які
залишені останнім без відповіді та
задоволення.

Не проведення відповідачем
розрахунків за отримане обладнання
стало приводом для звернення позивача
за захистом порушеного права до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить іст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

За вказаних обставин суд вважає, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача боргу в сумі 13000,00грн.
підлягають задоволенню.

Крім основної суми боргу позивач
просить стягнути з відповідача 516,08грн.
- 3% річних та 18000,00грн. - змушених витрат
на орендну плату за оренду обладнання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку позивача,
перевіреного судом, розмір 3% річних
складає 516,08грн.

Також позивач просить стягнути з
відповідача суму витрат, які були
понесені ним на сплату орендної плати
за обладнання в розмірі 18000,00грн.,
обґрунтовуючи тим, що продаж
обладнання здійснювалося з метою
купівлі іншого обладнання з
температурою охолодження 0+2°С, так як
продане обладнання було з температурою
охолодження -12°С. Але внаслідок того, що
відповідачем не були перераховані
кошти, позивач не зміг його купити, тому
була змушена брати таке обладнання в
оренду.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам. Вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

На підставі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
неналежного виконання зобов'язання за
договором, тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі і понесених витрат.

Суд не погоджується з твердженнями
позивача, що понесені позивачем
витрати в розмірі 18000,00грн. на оренду
обладнання мали місце саме внаслідок
неналежного виконання зобов'язань
відповідачем за договорами продажу
обладнання.

Отже, позивачем не доведено
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправними діями відповідача та
понесеними позивачем витратами саме
внаслідок неналежного виконання
відповідачем договірного зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду доказів на
спростування позовних вимог, в тому
числі доказів проведення розрахунків
(платіжні доручення, виписки
банківських установ щодо руху коштів,
квитанції до прибуткових касових
ордерів, тощо).

Зважаючи на викладене, вимоги позивача
про стягнення 13000,00грн. - основного
боргу, 516,08грн. - 3% річних є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. В іншій
частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ід.номер
НОМЕР_1)

- на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ід.номер НОМЕР_2) -
13516,08грн., з яких: 13000,00грн. - основний
борг, 516,08грн. - 3% річних, а також 1720,50грн.
сплаченого судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14 січня 2014 року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою: АДРЕСА_4)

3 - відповідачу (рек. з повід.)