м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
09.01.14За позовом публічного
акціонерного товариства « Укрнафта»
До 1) Державного підприємства
«Південна залізниця»
2) Приватного акціонерного
товариства «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство
промислового залізничного транспорту»
про про стягнення 7 938,09 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача: Кисельов Є.В.
(дов.від 15.04.2013)
Від відповідача-1: Костромицький В.К.
(дов.№259 від 15.02.2013)
Від відповідача-2: Дудченко С.М.
(дов.№132 від 25.12.2013)
Хорт Ю.Г. (дов.№98 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення солідарно з відповідачів
заборгованості у зв'язку з втратою
вантажу при здійсненні перевезення
залізницею відповідно до накладної
№43393420 у розмірі 7 938,09 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.10.2013 порушено провадження у
розгляду на 07.11.2013.
В судове засідання 07.11.2013 прибули
представники сторін та дали пояснення
по справі.
Представник позивача подав суду заяву
про заміну первісного відповідача-1 -
Державної адміністрації залізничного
транспорту України (Укрзалізниця
(Ідентифікаційний код: 00034045, адреса:
м.Київ, вул.Тверська,5) на належного
відповідача-1- Державне підприємство
«Південна залізниця»
м.Харків,вул.Червоноармійська,7).
Дана заява обгрунтована наступним:
Як передбачено приписами пункту 1
Положення про Державну адміністрацію
залізничного транспорту України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.02.1996 № 262,
Укрзалізниця здійснює централізоване
управління процесом перевезень у
внутрішньому і міжнародному
сполученні та регулює
виробничо-господарську діяльність
залізниць у сфері організації цього
Основними завданнями Укрзалізниці є: 1)
організація злагодженої роботи
залізниць і підприємств з метою
задоволення потреб суспільного
виробництва і населення в
перевезеннях; 2) забезпечення
ефективної експлуатації залізничного
рухомого складу, його ремонту та
оновлення; 3) розроблення концепцій
розвитку залізничного транспорту; 4)
вжиття заходів для забезпечення
безпеки функціонування залізничного
транспорту, його інфраструктури та
надійності його роботи (п. 3
вищезазначеного Положення).
Таким чином, до повноважень
Укрзалізниці не віднесено здійснення
безпосереднього перевезення вантажів
залізничним транспортом
(підтверджується також видами
економічної діяльності, які
провадяться відповідачем-1 відповідно
до Національного класифікатора
України КВЕД-2010: 84.11. Державне
управління загального характеру; 56.29.
постачання інших готових справ; витяг з
офіційного Інтернет сайту ДП
"Інформаційно-ресурсний центр" щодо
даних Відповідача-1, які містяться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
міститься в матеріалах справи)
натомість такими повноваженнями
наділено підприємства залізничного
транспорту, які входять до сфери
управління відповідача-1, зокрема:
Донецька, Львівська, Одеська, Південна,
Південно-Західна та Придніпровська
Як вбачається зі змісту пунктів 105, 113,
127, 129, 130,136 Статуту залізниць України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998 № 457, а
також положень статті 314
Господарського кодексу України, статті
12 Закону України "Про залізничний
транспорт", саме залізниця (перевізник)
несе матеріальну відповідальність за
нестачу вантажу прийнятого до
перевезення у зв'язку з чим відшкодовує
збитки, пов'язані з втратою або
нестачею вантажу якщо не доведе, що
втрата або нестача відбулися не з її
вини. Тому, за наявності підстав
стверджувати, що втрата або нестача
вантажу відбулась під час його
перевезення залізничними шляхами,
позови, пов'язані з відшкодуванням
вартості такої втрати або нестачі
мають бути пред'явлені до залізниці
призначення вантажу.
Залізницею, в силу положень статті 1
Закону України "Про залізничний
транспорт", визначається статутне
територіально-галузеве об'єднання, до
складу якого входять підприємства,
установи та організації залізничного
транспорту і яке, при централізованому
управлінні, здійснює перевезення
пасажирів та вантажів у визначеному
регіоні транспортної мережі.
Відповідно до Наказу Міністерства
інфраструктури України від 10.04.2012 № 212
"Про зміну найменування та
затвердження нової редакції Статуту ДП
"Південна залізниця" (копія в
матеріалах справи), зокрема, змінено
найменування статутного
територіально-галузевого об'єднання
"Південна залізниця" на Державне
підприємство "Південна залізниця", що
жодним чином не усуває підстави
стверджувати, що ДП "Південна
залізниця" є підприємством саме
залізничного транспорту.
За даних обставин спору, перевезення
нафтопродуктів позивача (від пункту
відправлення до пункту призначення)
здійснено самостійною юридичною
особою - Державним підприємством
"Південна залізниця", що
підтверджується, зокрема, залізничною
накладною № 43393420 міститься в
матеріалах справи).
Тому, саме ДП "Південна залізниця" на
підставі залізничної накладної № 43393420
є зобов'язаною стороною щодо
забезпечення збереження (схоронності)
вантажу на шляху слідування та на
залізничних станціях, внаслідок чого є
належним співвідповідачем, який має
бути залучений до участі у справі,
внаслідок заміни неналежного
співвідповідача - Укрзалізниці.
Представник відповідача-1 клопотання
позивача підтримав щодо заміни його як
неналежного відповідача-1.
Також представник відповідача-1 подав
клопотання про передачу справи №
господарського суду Харківської
Ухвалою від 07.11.13 суд задовольнив
клопотання позивача та відповідача-1 та
змінив первісного відповідача-1 -
Державну адміністрацію залізничного
транспорту України на належного
відповідача-1 - Державне підприємство
"Південна залізниця".
Розгляд справи розпочався заново та її
призначено на 26.11.2013.
В судове засідання 26.11.13 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.
Представник відповідача 1 через
канцелярію суду подав клопотання про
направлення матеріалів справи №
Господарського суду Харківської
області. Суд відмовив в задоволенні
даного клопотання, у зв`язку з тим, що
відповідно до ст. 15 ГПК України справи у
спорах за участю кількох відповідачів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.
Оскільки місцезнаходженням
відповідача-2 є м. Київ і він також є
органом транспорту, то розгляд справи в
господарському суді м. Києва є
правомірним та таким, що здійснюється
відповідно до територіальної
підсудності.
При цьому суд враховує, що позивач
категорично заперечував проти
підсудністю до господарського суду
Харківської області.
Представник позивача через канцелярію
суду подав клопотання про витребування
додаткових доказів по справі.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 19.12.2013.
02.12.2013 до Господарського суду м. Києва
від Державного підприємства "Південна
залізниця" надійшла апеляційна скарга
на ухвалу Господарського суду м. Києва
від 26.11.2013, в якій відповідач 1 просить
скасувати дану ухвалу Господарського
суду м. Києва та направити справу
Господарського суду Харківської
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 05.12.2013 Державному підприємству
"Південна залізниця" відмовлено в
прийнятті апеляційної скарги на ухвалу
Господарського суду м. Києва від 26.11.2013.
В судове засідання 19.12.2013 з'явилися
представники позивача, відповідача 1 та
2, надали пояснення по суті справи.
Представники сторін подали клопотання
про продовження строку розгляду справи
Суд задовольнив дане клопотання
Стаття 77 ГПК України встановлює, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні, зокрема у
випадку нез'явлення в засідання
представників сторін або неподання
витребуваних доказів.
У даному випадку суд прийшов до
висновку про необхідність
витребування додаткових доказів по
справі та відклав розгляд справи на
В судове засідання прибули
представники позивача, відповідача-1 та
відповідача-2 і дали додаткові
пояснення по справі.
Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.
Представники відповідача-1 та
відповідача-2 проти задоволення позову
заперечували та пояснили, що нестачі
палива у позивача не існує, так як
розмір недостачі знаходиться в межах
норми природної втрати і граничного
розходження. Ця норма у відповідності
до вимог п. 27 Правил видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України 21.11.2000 №644 для
рідних вантажів складає 2%.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов та
заперечення проти позову, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2013 Публічним акціонерним
товариством «Укрнафта» (покупець) та
Публічним акціонерним товариством
«Транснаціональна
фінансово-промисловою нафтовою
компанією «Укртатнафта» (постачальник)
укладено Договір поставки
нафтопродуктів № 747/2/2118 (далі - Договір
поставки), згідно п. 1.1. якого
постачальник зобов'язується поставити
покупцю нафтопродукти, а покупець
зобов'язується їх прийняти та оплатити
їх вартість. Асортимент, кількість та
якість нафтопродуктів визначається
сторонами в додатках до Договору.

Пунктами 3.1., 3.3. Договору поставки
встановлено строк передачі
нафтопродуктів - протягом березня 2013,
умови поставки - EXW (франко-резервуар
ПАТ «Укртатнафта» м. Кременчук, вул.
Свіштовська, 3) згідно правил
Інкотермс-2010. Вантажовідправником
належний позивачу нафтопродуктів
визначено ТОВ «ТД - Укртатнафта» (пункт
3.8. Договору поставки).

Специфікацією від 31.03.2013 передбачено
вид нафтопродуктів, що поставляються:
дизельне пальне підвищеної якості
(Євро) марки В виду II в загальній
кількості 2 810,000 тн., ціною за одну тону -
10 683,84 гривень (з урахуванням ПДВ).

12.04.2013 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім -
Укртатнафта», (далі - ТОВ «ТД -
Укртатнафта») та Нафтогазовидобувне
управління «Чернігівнафтогаз»
укладено письмову угоду-залізничну
накладну № 43393420 (далі-накладна).

Відповідно до вищевказаної накладної
ТОВ «ТД-Укртатнафта» є відправником
вантажу ПАТ «Укрнафта» за залізничними
станціями Кагамлицька - Прилуки,
вантажоодержувачем - філія ПАТ
«Укрнафта» - Нафтогазовидобувне
управління «Чернігівнафтогаз».

12.04.2013 ТОВ «ТД-Укртатнафта» зі станції
відправлення Кагамлицька Південної
залізниці за залізничною накладною №
43393420 відправлено на залізничну станцію
Прилуки Південної залізниці
опломбовану запірно-пломбувальним
пристроєм відправника
«Варта-Універсал-М» № С756990 цистерну №
72868854 з дизельним паливом підвищеної
якості Євро марки «В» виду ІІ в
загальній кількості 49 950 кг. Маса
вантажу була визначена на вагонних
електричних вагах, що підтверджується
залізничною накладною.

Зазначена цистерна з пальним 15.04.2013
надійшла на залізничну станцію
призначення- станцію Прилуки та
відповідно до п.10 Правил видачі
вантажів була передана перевізником на
під»їздну колію відповідача-2 для її
подальшої передачі останнім на
під»їздну колію НГВУ
«Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Зазначене підтверджується листом
Південної залізниці від 19.04.2013р. №
ДП-4-04/1244 (в матеріалах справи).

Згідно з положеннями пункту 5.2.3.
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженої наказом Міністерства
палива та енергетики України,
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 20 травня 2008 року
за N 281/171/578/155 (надалі за текстом -
Інструкція № 281/171/578/155), під час
надходження залізничних цистерн
вантажоодержувач до приймання
нафтопродукту має перевірити, зокрема:

• технічний стан залізничної
цистерни на наявність механічних
ушкоджень (ум'ятин, тріщин), справність
зливних пристроїв. У разі виявлення
несправності цистерни, через яку
можлива втрата вантажу, слід вимагати
від адміністрації залізничної станції
перевірки маси вантажу в цистерні, а в
разі встановлення нестачі - складання
технічного акта за встановленою
формою;

• наявність і цілісність пломб
запірно-пломбувальних пристроїв і
відбитків на них, відповідність
відбитків на пломбах відбиткам, які
зазначено у перевізних документах.

При здійсненні працівником бази
матеріально-технічного забезпечення
(скорочено - База МТЗ) НГВУ
«Чернігівнафтогаз» візуального огляду
цистерни № 72868854 було помічено доступ
до неї.

Внаслідок цього, з метою встановлення
наявності можливої нестачі вантажу в
цистерні, НГВУ «Чернігівнафтогаз»
заявлено до начальника станції Прилуки
вимогу про проведення зважування
цистерни на вагах станції з
оформленням відповідно протоколу.

Відповідно до протоколу зважування № 2
від 15.04.2013 загальна маса дизельного
палива нетто становила 48 950,00 кг., а
відповідно до залізничної накладної №
43393420 від 12.04.2013 повинна була становити
49950,00 кг.

Таким чином, розбіжність в масі нетто
дизельного палива, порівняно зі
станціями Кагамлик-Прилуки становить 1
000,00 кг. в сторону зменшення.

Також позивач надав суду докази та
пояснив, що після зважування цистерну
№ 72868854 передано під охорону Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Нафтозахист Україна» на підставі
Договору № 27/621-ІН про надання послуг
охорони від 24.11.2009, Додаткової угоди № 9
від 31.12.2012 до договору про надання
послгу з охорони та забезпечення
майнової безпеки об'єктів № 27/621-ІН від
24.11.2009, Дислокації об'єктів, НГВУ
«Чернігівнафтогаз», що охороняються
стаціонарними постами Східної філії
ТОВ «Нафтозахист Україна».

Частиною 2 статті 130 Статуту залізниць
України, передбачно, що у разі
недостачі, псування або пошкодження
вантажу, право на пред'явлення до
залізниці претензій та позовів має
одержувач - за умови пред'явлення
накладної, комерційного акта і
документа, що засвідчує кількість і
вартість відправленого вантажу. Якщо у
складанні комерційного акта
відмовлено, замість нього подається
документ, що підтверджує скаргу про цю
відмову.

Оскільки в оформленні комерційного
акту НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ
«Укрнафта» було відмовлено, позивачем
подана скарга від 17.04.2013 № 168.

Виходячи з положень пункту 129 Статуту
залізниць України, залізниця
зобов'язана скласти комерційний акт,
якщо вона сама виявила невідповідність
маси вантажу з даними, зазначеними у
транспортних документах або якщо про
невідповідність маси заявив одержувач.

Відповідно до вимог підпункту 5.2.4.
пункту 5.2. Інструкції № 281/171/578/155, у разі
виявлення нестачі нафти або
нафтопродукту понад норми природних
втрат або їх надлишків складається
комерційний акт.

Згідно з пунктом 5 Інструкції «Про
порядок прийняття продукції
виробничо-технічного визначення та
товарів народного споживання за
кількістю», затвердженої постановою
Державного арбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 15.06.65 року № П-6
(надалі - Інструкція П-6): «Во всех
случаях, когда при приемке груза от
органов транспорта устанавливаются
вреждение или порча груза,
несоответствие наименования и веса
груза или количества ест данным,
указанным в транспортном документе, а
также во всех иных случаях, когда это
предусмотрено правилами, действующими
на транспорте, получатель обязан
потребовать от органа транспорта
составления коммерческого акта».

На виконання вимог вищезазначених
нормативних актів позивач звернувся до
начальника станції Прилуки з листом
від 15.04.2013 № 162 (копія в матеріалах
справи) щодо виявлення нестачі вантажу
в цистерні, яке також містило прохання
направити до НГВУ Чернігівнафтогаз»
представника станції Прилуки для
спільного приймання нафтопродуктів за
кількістю та складення комерційного
акту. В задоволенні прохання ПАТ
«Укрнафта» начальником станції
Прилуки було відмовлено з тих підстав,
що цистерну передано відповідачу-2 без
претензій та залізнична накладна не
містить відміток попутних станцій про
складання актів на виявлені комерційні
несправності або нестачу вантажу до
шляху слідування (підтверджується
листом від 16.04.2013 № 246, копія в
матеріалах справи).

Приписами пункту 16 Правил складання
актів, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2002 року № 334 передбачено, що у разі
відмови начальника станції від
складання комерційного акта (акта
загальної форми) або оформлення акта з
порушенням цих Правил, одержувач має
право до вивезення вантажу зі станції,
а при вивантаженні на місцях
незагального користування - протягом 24
годин з моменту прийняття від
залізниці вагона (контейнера) з
вантажем подати про це письмову скаргу
начальнику Дирекції залізничних
перевезень безпосередньо або через
начальника станції.

Зважаючи на вищевикладені норми,
позивачем подано скаргу від 17.04.2013 № 168
(копія в матеріалах справи) начальнику
Полтавської дирекції залізничних
перевезень з проханням надати вказівку
начальнику станції Прилуки все ж
вчинити дії, пов'язані з приймання
нафтопродуктів за кількістю з
оформленням комерційного акту. Дана
скарга залишилась без задоволення, про
що свідчить лист Полтавської дирекції
залізничних перевезень від 19.04.2013р. №
ДП-4-04/1244 (копія в матеріалах справи).

Як передбачено в п. 3.4. Роз'яснень
Президії Вищого господарського суду
України від 29.05.2002 року № 04-5/601 "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з перевезення
вантажів залізницею" (надалі -
Роз'яснення від 29.05.2002 року № 04-5/601), якщо
начальник залізничної станції
необгрунтовано відмовився скласти
комерційний акт або акт загальної
форми, вантажоодержувач має право
оскаржити таку відмову в порядку,
передбаченому пунктом 16 Правил
складання актів, і здійснити приймання
вантажу.

Відповідно до Інструкції № П-6,
Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за якістю, затвердженої
постановою Державного арбітражу при
Раді Міністрів СРСР від 25.04.66 N П-7,
Інструкції № 281/171/578/155.

Керуючись приписами пунктів 16, 17
Інструкції № П-6 та пунктів 5.2.5., 5.2.6., 5.2.8.
Інструкції № 281/171/578/155, НГВУ
«Чернігівнафтогаз» одночасно з
викликом працівника станції Прилуки
(листом від 15.04.2013 № 162) викликано і
представника вантажовідправника, - ТОВ
«ТД - Укртатнафта» для спільного
приймання дизельного пьного за
кількістю та складання відповідно Акту
за формою № 5-НП (п. 5.2.6. Інструкції
№281/171/578/155).

Відтак, комісією до складу якої увійшли
працівники НГВУ «Чернігівнафтогаз»
-(призначена відповідно до наказу від
04.02.2013р. № 159, копія в матеріалах справи)
за участю представника
вантажовідправника 16.04.2013 здійснено
вимірювання дизельного пального в
цистерні № 72868854, про що складено Акт
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю від 16.04.2013 № 2, за формою №
5-НП, встановленою додатком № 1 до
Інструкції 281/171/578/155.

Застосовуючи об'ємно-масовий метод
вимірювання кількості нафтопродуктів,
який передбачено підпунктом 4.2.2.1.
пункту 4.2.2. Інструкції № 281/171/578/155,
фактична нестача нафтопродуктів
становила 1137 кг, а з урахуванням
похибки вимірювання та норм природних
втрат склала 743 кг, що відображено в
Акті від 16.04.2013 № 2. Засоби
вимірювальної техніки, що застосовано
членами комісії при визначенні
кількості нафтопродуктів повірено в
установленому порядку, про що свідчить
відповідний запис у графі 12 Акту від
16.04.2013 № 2.

Як зазначено членами комісії в п. 14 Акту
від 16.04.2013 № 2: «трос ЗПП має різкий
вигин під кутом більш 90°. Сам трос на
провушинах послаблений, що свідчить
про спробу надриву люка при
перевезенні вантажу по залізниці.
Кришка завантажувального люку при
укладеному ЗПП піднімається на 25-30 мм -
є доступ до вантажу. На внутрішній
частині люка і горловини цистерни
після зняття ЗПП, знайдено свіжі сліди
пошкодження металу від заємодії
стороннім предметом.».

Внаслідок виявлених пошкоджень та
послаблень тросу ЗПП, а також слідів
пошкодження металу на внутрішній
частині люка і горловини, комісія з
приймання нафтопродуктів за кількістю
прийшла до висновку, що: «нестача
вантажу виникла при перевезенні його
залізничним транспортом, шляхом
підриву кришки завантажувального люка
стороннім предметом.» (п. 16 Акту від
16.04.2013 № 2).

Отже, після доставки ДП «Південна
залізниця» цистерни № 72868854 з дизельним
пальним на під'їзну колію НГВУ
«Чернігівнафтогаз» виявлено нестачу
дизельного пального в розмірі, що у
урахуванням похибки вимірювання та
норм природних втрат становила 743 кг.

Листом УМВС України в Чернігівській
області повідомило, що за зверненням
начальника НГВУ «Чернігівнафтогаз»
В.П. Пузора, проведеними заходами було
встановлено, що під час проведення
огляду цистерни було встановлено, що
трос ЗПП має різкий вигин під кутом 90
градусів. Сам трос на провушинах
послаблений, що може свідчити про
спробу підриву люка при перевезенні
вантажу на залізниці. При цьому кришка
завантажувального люку, при
накладеному ЗПП, піднімається на 25-30 мм.
- є доступ до вантажу. Також на
внутрішній частині люка і горловини
цистерни, після зняття ЗПП, знайдено
свіжі сліди металу від взаємодії зі
стороннім предметом.

Згідно ч. 5 ст. 307 ГК України, умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 308 ГК України
відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.

Перевізник несе відповідальність за
втрату, нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталися не з його вини (ст.
314 ГК України).

Статтею 12 Закону України «Про
залізничний транспорт» закріплено, що
залізниці повинні забезпечувати
збереження вантажів на шляху
слідування та на залізничних
станціях».

Згідно з умовами статті 26 Закону
України «Про залізничний транспорт»,
обставини, які можуть служити
підставою для майнової
відповідальності перевізників,
відправників і одержувачів вантажу,
багажу, вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами.

Приписами частини 4 статті 127 Статуту
залізниць України встановлено, що
залізниця несе матеріальну
відповідальність за втрату, недостачу,
прийнятого до перевезення багажу,
вантажобагажу, якщо не доведе, що
втрата, недостача, псування,
пошкодження, прострочення відбулися не
з її вини.

Статтею 113 Статуту залізниць України
визначено, що за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.
Аналогічне за змістом положення
закріплено частиною 2 статті 23 Закону
України «Про залізничний транспорт».

Крім того, згідно ст. 924 ЦК України,
статей 114, 115 Статуту залізниць України,
залізниця відповідає за незбереження
прийнятого до перевезення вантажу у
розмірі дійсної вартості втраченого
вантажу.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі
вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 № 644, вантаж вважається
доставленим без утрати, якщо різниця
між масою, вказаною в пункті
відправлення в залізничній накладній
та масою, визначеною на станції
призначення, не перевищує норми
природної втрати і граничного
розходження у визначенні маси нетто.

Пунктами 4.2.2. та 5.1.8. Інструкції про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі -
Інструкція № 281/171/578/155), вставнолено
єдиний порядок організації та
виконання робіт, пов'язаних з
прийманням нафтопродуктів, визначено
границі відносної похибки методу
вимірювання та норм природних втрат.

Частиною 2 підпункту 4.2.2.2. пункту 4.2.2.
Інструкції № 281/171/578/155 передбачено, що
границі відносної похибки методу не
мають перевищувати ± 0,8 % - під час
вимірювання маси нетто нафтопродуктів
до 100 тонн.

Відповідно до залізничної накладної №
43393420, маса дизельного пального у
цистерні № 72868854 становила 49 950,00 кг. При
застосуванні об'ємно-масового
статичного методу вимірювань, нестача
дизельного пального склала 1137 кг,
відповідно маса дизельного пального у
цистерні становила 48 813 кг.

При застосуванні коефіцієнту
встановлення відносної похибки
вимірювання маси нетто нафтопродуктів,
нестача дизельного пального складає 391
кг:

48 813 кг* 0,8% = 391кг.

Крім того, Інструкцією №
281/171/578/155,закріплено, що природні втрати
нафтопродуктів - це втрати (зменшення
маси при збереженні якості у межах
вимог нормативних документів), що є
наслідком фізико-хімічних
властивостей нафтопродуктів, впливу
метеорологічних факторів і
недосконалості існуючих на даний час
засобів захисту нафтопродуктів від
випаровування і налипання при
транспортуванні, прийманні, зберіганні
і відпуску.

Норма природних втрат - це
граничнодопустима величина
безповоротних втрат нафтопродуктів,
які виникають безпосередньо при
товарно-транспортних операціях в
наслідок супроводжуючих їх
фізико-хімічних процесів, а також втрат
що є неминучі на даному рівні стану
використовуваного технологічного
обладнання (втрат від випаровування
через не щільності насосів, засувок,
технологічного обладнання), а також
втрат від налипання на внутрішні
поверхні і обладнання резервуарів,
транспортних засобів.

Відповідно до додатку № 1 до Постанови
Державного комітету СРСР по
матеріально-технічному забезпеченню
«Об утверждении норм естественной
убыли нефтепродуктов при приеме,
хранении, отпуске и транспортировании»
від 26.03.1986 № 40 (далі - Постанова № 40),
дизельне пальне віднесено до 5
категорії нафтопродуктів.

Положеннями Постанови № 40, закріплено
норми природних втрат на 1 тону вантажу,
що становить 0,07 кг, тобто 0,007 відсотків
від загальної маси вантажу.

Згідно з залізничною накладною № 43393420
маса дизельного пального прийнята до
перевезення становила розмір 49 950 кг,
то: 49 950 кг * 0.007/100 = 3 кг. 496 г.

При цьому, якщо кількість грамів є
меншою від 500 грам, норма природних
втрат дизельного пального в даному
випадку становить масу в розмірі 3 кг,
про щозазаначає позивач, посилаючись
також на Акт приймання нафти та
нафтопродуктів за кількістю від 16.04.2013
№ 2.

Отже, фактична нестача дизельного
пального у цистерні складає: 1137 кг - 391
кг - 3 кг = 743 кг.

Враховуючи розмір фактичної нестачі
дизельного пального - 743 кг, суд
погоджується із заявленою позивачем
загальною вартістю нестачі дизельного
пального, що становить 7 938,09 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що
транспортування цистерни з
залізничної станції відправлення
Кагамлицька до залізничної станції
призначення Прилуки Південної
залізниці здійснено ДП «Південна
залізниця», а перевезення цистерни на
станції Прилуки до під'їзної колії НГВУ
«Чернігівнафтогаз» здійснено ПрАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту».

Наказом Міністерства транспорту
України від 20 січня 1997 року № 18 "Про
охорону і супроводження вантажів, що
перевозяться залізничним транспортом
України", встановлено перелік вантажів,
які повинні супроводжуватися особовим
складом відомчої воєнізованої охорони
на залізничному транспорті на всьому
шляху прямування залізницями України.
До даної категорії вантажів віднесено,
з-поміж інших, світлі нафтопродукти
(дизельне пальне) пункт 4 переліку).

Згідно з даними залізничної накладної
№ 43393420, а саме графи 49 «Відмітки
залізниці», охорону залізничної
цистерни № 72868854 при її перевезенні
забезпечував відповідач-1. Відомості
щодо забезпечення охорони цистерни №
72868854 відповідачем-2 після її отримання
від відповідача-1 для доставления на
під'їзну колію НГВУ Чернігівнафтогаз»
відсутні.

Зважаючи на вищевказані ознаки доступу
до цистерни № 72868854, які вказано в Акті
від 16.04.2013 № 2 та листі Прилуцького MB
УМВС України в Чернігівській області
від 23.04.2013 та причини їх виникнення, на
думку суду нестача вантажу прямо
пов'язана з неналежною його охороною як
залізницею так і відповідачем-2, що
зумовило доступ третіх осіб до вмісту
цистерни та, як наслідок, виникнення
нестачі, яку було виявлено позивачем до
моменту отримання вантажу та
розпломбування цистерни.

Відповідно до статті 11 ЦК України
завдання майнової (матеріальної) шкоди
є однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами статей 16, 20 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Як встановлено статтею 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами статті 224 ГК України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. При цьому, під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Аналогічні приписи містяться в статті
22 ЦК України, якими встановлено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

В силу вимог статті 20 ГК України,
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів, зокрема,
шляхом відшкодування збитків.

Приписами статті 543 ЦК України
встановлено, що у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим. За заявою
потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини (стаття 1190 ЦК
України).

Оскільки залізниця та відповідач-2 не
забезпечили належну охорону цистерни
№ 72868854 під час її перевезення до
моменту видачі позивачу, що спричинило
протиправний доступ до її вмісту
третіх осіб, у зв'язку з чим позивачу
завдано збитків на суму вартості
нестачі дизельного пального в розмірі 7
938,09 гривень, то на думку суду дані
збитки підлягають відшкодуванню
відповідачами.

Згідно зі статтею 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Аналогічні приписи містить частина 1
статті 623 Цивільного кодексу України

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 614 Цивільного кодексу України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Суд зазначає, що відшкодування
збитків є одним із видів правової
відповідальності і для застосування
такої міри відповідальності необхідна
наявність всіх елементів складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки; шкідливого результату такої
поведінки -збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками; вини особи, яка заподіяла
шкоду. У разі відсутності, хоча б одного
з елементів відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

Статтею 2 Статуту залізниць України
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання зобов'язань). У
разі порушення зобов'язань за
договором сторони несуть матеріальну
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України, (ст. 193
ГК України).

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідачів суми
завданих збитків є обґрунтованими та
такими, що підлягають повному
задоволенню. Суд вважає, що за
незбереження (втрату, нестачу)
прийнятого до перевезення
вантажу(палива) позивача повинні нести
відповідальність перевізники, тобто
відповідачі 1 та 2, які під час розгяду
справи не довели, що дана нестача
виникла з незалежних від них причин.
Встановлені судом обставини свідчать
про наявність в діях обох відповідачів
складу цивільного правопорушення, яке
тягне за собою відповідальність у
вигляді стягнення збитків.

Доводи відповідачів, що розмір
недостачі рідкого вантажу знаходиться
в межах норми 2% природної втрати і
граничного розходження у
відповідності до вимог п. 27 Правил
видачі вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України 21.11.2000
№644 спростовується більш новішою та
підписаною Міністерством транспорту
України Інструкцією про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України від 20.05.2008 №
281/171/578/155 , якою встановлено єдиний
порядок організації та виконання
робіт, пов'язаних з прийманням
нафтопродуктів та визначено норму
природних втрат у розмірі 0,8%.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути солідарно з Державного
підприємства «Південня залізниця» (
61052, м.Харків, Ленінський район,
вул.Червоноармійська, буд.7 ,
ідентифікаційний код 01072609) та
Приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту (02092, м.Київ,
Дніпровський район, вул.Алма-Атинська,
буд. 37, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» (04053, м.Київ, Шевченківський
район, пров.Несторівський,3-5, ) вартість нестачі
дизельного пального у розмірі 7 938 (сім
тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн.09
коп. та судовий збір у розмірі 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн.50 коп.

3. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

4. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення
- 15.01.2014