ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 січня 2014 р. Справа №
903/1560/13Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: Козак А.Ю.

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом приватного
акціонерного товариства "Луцькавтодор"
до державного підприємства
"Ківерцівське лісове господарство" про
стягнення 10 304,71 грн.

В судовому засіданні 16.01.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 р. ПрАТ "Луцькавтодор" звернулося
в суд з позовом до державного
підприємства "Ківерцівське лісове
господарство" про стягнення 10 304,71 грн.
боргу.

Позов мотивувало тим, що поставило
відповідачу товар, а саме щебінь
фракції 0х31,5 у кількості 334 тонни на
суму 55 778,02 грн., що підтверджується
видатковою накладною № РП-000433, а також
довіреністю № 194 від 26.07.2012 р.

Однак ДП "Ківерцівське лісове
господарство" в порушення вимог
цивільного законодавства, не оплатило
повністю вартість поставленого товару
у зв'язку із чим 22.11.2012 р. відповідачу
було надіслано вимогу про оплату за
придбаний товар. У відповідь на дану
вимогу відповідач направив лист і
визнав наявність заборгованості за
товар.

Крім того, між сторонами було підписано
акт звірки взаємних розрахунків від
27.03.2013 р., згідно якого заборгованість
відповідача становила 11 304,71 грн. Після
чого відповідачем було здійснено
часткове погашення боргу на суму 1 000,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 999 від 04.04.213 р.

Позивач заявляє, що станом на день
подання позову вищевказане
зобов'язання не виконано відповідачем,
а тому просить суд стягнути з
останнього 10 304,71 грн. та понесені
витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду від 27.12.2013
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав. На
виконання вимог ухвали суду подав
витребувані документи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча відповідач
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи. Про
причини неявки суд не повідомив.

Явка сторін обов'язковою не
визнавалась. Отже, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні за
відсутністю представника відповідача,
за наявними в ній матеріалами на
підставі ст. 75 ГПК України, запобігаючи
одночасно безпідставному затягуванню
розгляду спору та з огляду на
встановлений статтею 69 ГПК України
строк вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази в
справі, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 27.07.2012 р. приватне
акціонерне товариство "Луцькавтодор"
поставило державному підприємству
"Ківерцівське лісове господарство"
товар (щебінь) фракції 0х31,5 у кількості
334 тонни на суму 55 778, 02 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РП-000433 та довіреністю № 194 від 26.07.2012
р. (8-9).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Відповідно до ст. 144 ГК,
майнові права та майнові обов'язки
суб'єктів господарювання виникають з
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, що йому не суперечать.

Правочином, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК
України, є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи, в
даному випадку відбулося реальне
настання правових наслідків, а саме
позивач здійснив поставку товару
відповідачу, а відповідач прийняв
наданий позивачем товар.

У відповідності до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Із матеріалів справи вбачається, що на
довіреності на отримання товару,
долученої до матеріалів справи, наявні
печатка та підписи сторін.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

У інформаційному листі № 01-06/928/2012 від
17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" Вищий
господарський суд зазначив, що
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст. 530
ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
22.11.2012 р. відповідачу була надіслана
вимога про оплату за придбаний товар на
суму 25 997,24 грн. (а.с.10-11).

У відповідь на дану вимогу відповідач
направив лист від 04.12.2012 р. і визнав
наявність заборгованості за товар у
вищезазначеному розмірі (а.с.12).

З представленого представником
позивача в судовому засіданні
платіжного доручення № 817 від 21.03.2013 р.
та платіжного доручення доданого до
позову №999 від 04.04.2013 р. (а.с.14)
вбачається, що відповідачем було
оплачено 2000 грн. боргу.

З досліджених в судовому засіданні
товарно-транспортних накладних від
20.07.2012 р. №012414, 15.08.2012 р. № 012601, 28.08.2012 р. №
012537, 10.10.2012 р. №012937, 11.10.2012 р. № 012931 на
загальну суму 43473,30 грн. вбачається, що
відповідачем було поставлено позивачу
пиломатеріали, які залишились не
оплаченими.

На підставі ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203
ГК України ПрАТ "Луцькавтодор" провело
зарахування зустрічних однорідних
вимог на вищезазначену суму, що
відображено в системі бухгалтерського
обліку обох сторін на підтвердження
чого було надано представником
позивача акт взаємних розрахунків за
період 01.01.2014р.-13.01.2014 р.

Отже, сума боргу за поставлений товар
становить 10 304,71 грн., що
підтверджується матеріалами справи та
підлягає до стягнення з відповідача.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення, а також інші обставини,
які мають значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

В даному випадку матеріалами справи та
фактичними обставинами справи
підтверджується факт поставки товару
відповідачу, схвалення та прийняття їх
останнім, вчинення дій по виконанню
усної домовленості, зарахування
зустрічних однорідних вимог, отже суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
повністю.

Оскільки, спір до суду доведений з вини
відповідача, то витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 720,50 грн. згідно
ст. 49 ГПК України слід покласти на
нього.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України та на підставі ст.ст. 11, 202, 207, 530,
626, 692 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства
"Ківерцівське лісове господарство"
(вул. Кузнєцова, 4, м. Ківерці, Волинська
область, ) на користь
приватного акціонерного товариства
"Луцькавтодор" (вул. Дубнівська, 66, м.
Луцьк, ) 10 304 (десять
тисяч триста чотири грн.) 71 коп. боргу за
поставлений товар та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 720 (одна
тисяча сімсот двадцять грн.) 50 коп.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повне рішення складено

та підписано 16.01.2013 р.

Суддя
І. О. Гарбар