ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

16 січня 2014 року Справа № 913/3263/13

Провадження №14/913/3263/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит",
місто Ровеньки Луганської області

до Державного підприємства
"Донбасантрацит", місто Красний Луч
Луганської області

про стягнення 59 329 грн. 01 коп.

Суддя господарського суду Луганської
області Лісовицький Є.А.

Секретар судового засідання Гаращук
В.М.

У засіданні брали участь:

від позивача - Бондаренко В.А.,
довіреність № ББУ/РА65/ВП/14 від 04.01.2014;

від відповідача - Смиков С.О.,
довіреність № 1-1/2622 від 23.12.2013.

До початку слухання справи по суті не
заявлено вимогу про фіксування
судового процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, у зв'язку з чим відповідно до ст.
ст. 4-4, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України таке
фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: Позивачем заявлено вимогу
про стягнення з Відповідача
заборгованості у загальному розмірі 59
329 грн. 01 коп., з яких:

- 52871,86 грн. - основна заборгованість за
Договором про експлуатацію
залізничних під'їзних колій № 211-13ра
від 30.12.2011;

- 3954,52 грн. - пеня;

- 2502,63 грн. - 3% річних.

Від представника відповідача через
канцелярію суду 23.12.2013, після судового
засідання, надійшло заперечення на
позовну заяву № 1-13/1893 від 16.12.2013, яким
позивач визнав позовні вимоги частково
та заперечив проти нарахування пені та
частково проти нарахування 3% річних.

У заперечені відповідачем зазначено,
що він визнає основну заборгованість
за Договором про експлуатацію
залізничних під'їзних колій № 211-13ра
від 30.12.2011 у розмірі 32871,86 грн. Зазначена
сума заборгованості також
підтверджується доданою до
заперечення копією акту звірки
взаєморозрахунків станом на 01.10.2013,
якій підписано повноважними
представниками сторін та завірено
печатками підприємств.

Щодо нарахування пені відповідач
заперечив, посилаючись на те, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду відносно цієї вимоги.

Нарахування 3% річних відповідач визнає
у сумі 1526,52, оскільки, як їм зазначено у
запереченні, позивачем нараховане 3%
річних на 59 329 грн. 01 коп., тоді як слід
було нарахувати на 32871,86 грн.

Також від відповідача надійшла заява №
1-13/1894 від 16.12.2013 про застосування
позовної давності 1 рік до вимоги щодо
нарахування пені у розмірі 3954,52 грн.

Заперечення на позовну заяву разом із
доданими до нього документами судом
розглянуто у судовому засіданні 16.01.2014
та долучено до матеріалів справи.

Від представника позивача через
канцелярію суду 16.01.2014 надійшла заява
б/н від 23.12.2013 у якій позивачем було
надано уточнений розрахунок позовних
вимог.

Зазначену заяву разом із доданими до
неї документами судом розглянуто та
долучено до матеріалів справи.

Суд перейшов до розгляду справи по
суті.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріали справи, 30
грудня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" (Позивач, Виконавець)
та Державним підприємством
"Донбасантрацит" (Відповідач, Замовник)
було укладено Договір про експлуатацію
залізничних під'їзних колій № 211-13ра.

Відповідно до пункту 1.1 Договору
Виконавець надає в користування, а
Замовник приймає в тимчасову
експлуатацію залізничні під'їзні
колії, що є власністю Виконавця.
Загальна протяжність залізничних
під'їзних колій складає - 5111,9 м.

Згідно до п. 1.2. Замовник приймає на себе
зобов'язання з оплати отриманих від
Виконавця послуг.

Пунктом 2.2 Договору № 211-13ра від 30.11.2011
встановлено, що Замовник проводить
остаточний розрахунок на підставі
фактично наданих послуг згідно
рахунків та підписаних актів виконаних
робіт до 25 числа наступного місяцю.

Відповідно до п. 4.1 Договору, за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань сторони несуть
відповідальність у відповідності з
діючим законодавством.

31 січня 2012 року сторонами підписано Акт
приймання-передачі експлуатації
залізничних під'їзних колій на суму
34290,62 грн.

Позивачем було виставлено відповідачу
рахунок № 1 від 31.01.2012 на суму
34290,62 грн.

29 лютого 2012 року сторонами підписано
Акт приймання-передачі експлуатації
залізничних під'їзних колій на суму
34290,62 грн. та виставлено відповідачу
рахунок № 10.

30 березня 2012 року сторонами підписано
Акт приймання-передачі експлуатації
залізничних під'їзних колій на суму
34290,62 грн. та виставлено відповідачу
рахунок № 19 на цю суму.

Відповідачем було частково погашена
заборгованість у розмірі 50000,00 грн. в
період з січня 2012 року по квітень 2012
року.

Позивач виконав свої зобов'язання по
Договору у повному обсязі, а Відповідач
не здійснив повну оплати за надані
послуги, у зв'язку з чим у Відповідача
перед Позивачем виникла
заборгованість, яка до теперішнього
часу погашена не була.

За таких обставин, Позивач звернувся до
суду за захистом своїх порушених прав з
позовом про стягнення з Відповідача
заборгованості у загальному розмірі 59
329 грн. 01 коп., з яких:

- 52871,86 грн. - основна заборгованість за
Договором про експлуатацію
залізничних під'їзних колій № 211-13ра
від 30.12.2011;

- 3954,52 грн. - пеня;

- 2502,63 грн. - 3% річних.

Встановивши фактичні обставини справи,
оцінивши доводи сторін та надані ними
докази суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог у частково,
виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу
України, статтею 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов`язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов`язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом. (ч. 7 ст.
193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
При цьому, договір є обов'язковим для
виконання сторонами своїх зобов'язань,
про що свідчить вимоги ст.629 цього ж
Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 2.2 Договору № 211-13ра від 30.11.2011
встановлено, що Замовник проводить
остаточний розрахунок на підставі
фактично наданих послуг згідно
рахунків та підписаних актів виконаних
робіт до 25 числа наступного місяцю.

З матеріалів справи вбачається, що Акти
приймання-передачі експлуатації
залізничних під'їзних колій було
підписано сторонами 31.01.2012, 29.02.2012 та
30.03.2012 та було виставлено рахунки на
оплату наданих послуг. Зазначені акти
підписано повноважними представниками
сторін та скріплено печатками
підприємств без жодних зауважень з
боку Відповідача.

Згідно рахунку № 1 від 31.01.2012 на суму
34290,62 грн. граничний строк розрахунку за
надані послуги настав 25.02.2012, згідно
рахунку № 10 від 29.02.2012 на суму 34290,62 грн.
граничний строк розрахунку за надані
послуги настав 25.03.2012 та рахунку № 19 від
30.03.2012 на суму 34290,62 грн. граничний строк
розрахунку за надані послуги настав
25.04.2012.

Як встановлено судом, Відповідачем
було здійснено часткову оплату за
надані послуги, а саме: 12.04.2012 - 15000,00 грн.,
23.04.2012 - 15000,00 грн., 25.04.2012 - 20000,00 грн., 01.06.2012
- 20000,00 грн., що загалом становить - 70000,00
грн. Зазначене підтверджується копіями
платіжних доручень, які додано
Відповідачем до матеріалів справи.

Отже загальна сума заборгованості
Відповідача перед Позивачем становить
32871,86 грн. , а саме:

34290,62 х 3 = 102871,86

15000 + 15000 + 20000 + 20000 = 70000

102871,86 - 70000 = 32871,86, де:

- 34290,62 - сума за надані послуги
згідно акту;

- 3 - кількість підписаних актів;

- 102871,86 - загальна сума на сплату за
актами приймання-передачі;

- 70000 - загальна сума, яку було
сплачено за надані послуги
відповідачем;

- 32871,86 - заборгованість за надані
послуги.

Відповідач у заперечені на позовну
заяву визнав основну заборгованість у
розмірі 32871,86 грн. Розмір зазначеної
заборгованості підтверджується і
підписаним сторонами актом звірки
взаєморозрахунків станом на 01.10.2013.

Позивачем заявлено до стягнення
основна заборгованість у розмірі 52871,86
грн.

З огляду на вищевикладене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з Відповідача основної
заборгованість за Договором про
експлуатацію залізничних під'їзних
колій № 211-13ра від 30.12.2011 підлягають
задоволенню частково у розмірі 32871,86
грн., оскільки судом встановлено, що
частина заборгованості була погашена
Відповідачем. В частині стягнення
основної заборгованості за договором у
розмірі 20000,00 слід відмовити.

Щодо стягнення з Відповідача 3% річних у
розмірі 1819,57 грн., згідно уточненого
розрахунку, слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В даному випадку договором інше
встановлено не було.

Відповідно до п. 5.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", кредитор вправі
вимагати, в тому числі в судовому
порядку, сплати боржником сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних як разом зі сплатою суми
основного боргу, так і окремо від неї.

У пункті 1.12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК)
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Перевіривши уточнений розрахунок
позовних вимог, наданий позивачем, суд
прийшов до висновку, що його здійснено
неправильно, у зв'язку з чим, суд
наводить власний розрахунок.

Згідно акту приймання-передачі
експлуатації залізничних під'їзних
колій від 31.01.2012 до стягнення підлягає 3%
річних у сумі - 147,38 грн.

За період з 26.01.2012 по 11.04.2012 3% річних у
сумі - 129,29 грн.

(34290,62 х 3 х 46) : 366 : 100 = 129,29 грн., де:

34290,62 - сума боргу;

46 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

За період з 12.04.2012 по 22.04.2012 3% річних у
сумі - 17,39 грн.

(19290,62 х 3 х 11) : 366 : 100 = 17,39 грн., де:

19290,62 - сума боргу;

11 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

За період з 23.04.2012 по 24.04.2012 3% річних у
сумі - 0,70 грн.

(4290,62 х 3 х 2) : 366 : 100 = 0,70 грн., де:

4290,62 - сума боргу;

2 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

Згідно акту приймання-передачі
експлуатації залізничних під'їзних
колій від 29.02.2012 до стягнення підлягає 3%
річних у сумі - 140,67 грн.

За період з 26.03.2012 по 24.04.2012 3% річних у
сумі - 84,32 грн.

(34290,62 х 3 х 30) : 366 : 100 = 84,32 грн., де:

34290,62 - сума боргу;

30 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

За період з 25.04.2012 по 31.05.2012 3% річних у
сумі - 56,35 грн.

(18581,24 х 3 х 37) : 366 : 100 = 56,35 грн., де:

19290,62 - сума боргу;

37 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

Згідно акту приймання-передачі
експлуатації залізничних під'їзних
колій від 31.03.2012 до стягнення підлягає 3%
річних у сумі - 1511,98 грн.

За період з 26.04.2012 по 31.05.2012 3% річних у
сумі - 84,32 грн.

(34290,62 х 3 х 36) : 366 : 100 = 101,18 грн., де:

34290,62 - сума боргу;

36 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

За період з 01.06.2012 по 31.12.2012 3% річних у
сумі - 576,60 грн.

(32871,86 х 3 х 214) : 366 : 100 = 576,60 грн., де:

32871,86 - сума боргу;

214 - дні прострочення платежу;

366 - днів у році.

За період з 01.01.2013 по 11.11.2013 3% річних у
сумі - 851,06 грн.

(32871,86 х 3 х 315) : 365 : 100 = 851,06 грн., де:

32871,86 - сума боргу;

315 - дні прострочення платежу;

365 - днів у році.

Загальна сума 3% річних від
простроченої суми складає - 1800,03 грн.

Сплата трьох відсотків річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, вимогу позивача щодо
стягнення 3% річних є обґрунтованими та
підлягають задоволенню частково у
розмірі 1800,03 грн., згідно наведеного
вище розрахунку. В частині стягнення 3%
у розмірі 19,54 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги Позивача відносно
стягнення з Відповідача пені у розмирі
3954,52 грн. згідно Акту
приймання-передачі від 29.02.2012 за період
з 26.03.2012 по 26.09.2012 та згідно Акту
приймання-передачі від 30.03.2012 за період
з 26.04.2012 по 26.10.2012, слід зазначити
наступне.

У п. 4.1 Договору про експлуатацію
залізничних під'їзних колій № 211-13ра
від 30.12.2011 встановлено, що, за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань сторони несуть
відповідальність у відповідності з
діючим законодавством.

Частиною 6 статті 231 Господарського
кодексу України закріплено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Слід відмітити, що законодавець
визначив вищеперераховані ознаки пені
імперативно, не надавши сторонам
зобов'язання можливості їх змінювати.

Частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Але у договорі не передбачено у якому
саме розмирі слід застосовувати
штрафні санкції у разі не виконання
зобов'язання.

Позивачем нарахована пеня у розмірі
3954,52 грн., але у договорі не зазначено,
що штрафною санкцією, яку має право
вимагати Покупець - є саме пеня, та не
зазначено розмір у якому пеня повинна
нараховуватись. Розмір пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання обмежений подвійною
обліковою ставкою Національного банку
України, та в цих межах повинен
визначатися договором.

Незазначення в договорі умов (пунктів)
щодо відповідальності за порушення
грошового зобов'язання не перешкоджає
застосуванню даної відповідальності,
але тільки у разі якщо підстави такого
застосування і розмір
відповідальності передбачено актами
законодавства. Так, нарахування пені у
відповідному відсотковому розмірі від
суми простроченого платежу чітко
передбачено тільки статтею 14 Закону
України "Про державний матеріальний
резерв", статтею 36 Закону України "Про
телекомунікації", статтею 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". А у
Законі України "Про відповідальність
за невиконання грошових зобов'язань"
зазначено тільки, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, тобто
чітко не встановлено в якому саме
розмірі слід нараховувати пеню.

В абз. 3 п. 2.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом.

Тобто, для того, щоб неустойка
вважалася законною та застосовувалася
незалежно від домовленості про неї
сторін договору, необхідно, щоб законом
або іншим актом цивільного
законодавства було визначено її
конкретний розмір, а також підстави
стягнення (вид порушення, за яке
неустойка встановлюється).

Але а ні положеннями Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", а ні
Господарським кодексом України, а ні
Цивільного кодексу України окремо не
передбачено обов'язкове нарахування
пені у чітко встановленому розмірі за
невиконання зобов'язання щодо оплати
за надані послуги.

Слід зазначити, що розмір пені повинен
бути обов'язково визначений у договорі,
а у даному договорі розмір пені не
визначено.

Пеня , як неустойка, є одним з видів
забезпечення виконання зобов'язання і
з цього приводу закон вимагає
укладення угоди у письмовій формі -
вимоги ст. ст. 546, 547 Цивільного кодексу
України, у тому числі щодо розміру
неустойки. Сторони у справі не уклали
письмової угоди щодо забезпечення
виконання зобов'язань відповідача
неустойкою саму у формі пені, та у
відповідному розміру пені, як це
вимагають норми законодавства. За
таких обставин у задоволені заявлених
Позивачем вимоги щодо стягнення з
Відповідача пені у розмірі 3954,52 грн.
слід відмовити.

На підставі викладеного позовні вимоги
слід задовольнити частково та стягнути
з Відповідача на користь Позивача
заборгованості у загальному розмірі
34671 грн. 89 коп., з яких: 32871,86 грн. - основна
заборгованість за Договором про
експлуатацію залізничних під'їзних
колій № 211-13ра від 30.12.2011 та 1800,03 грн. - 3%
річних.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якою у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, судовий збір
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином слід стягнути з
Відповідача на користь Позивача
судовий збір у розмірі 1005,46 грн.

На підставі викладеного, керуючись
вимогами ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" до Державного
підприємства "Донбасантрацит" про
стягнення 59329 грн. 01 коп. задовольнити
частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Донбасантрацит" (місцезнаходження
юридичної особи: 94506, Луганська область,
місто Красний Луч, вулиця Косіора,
будинок 10, ідентифікаційний код
юридичної особи: 32446546) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит" (місцезнаходження
юридичної особи: 94700, Луганська область,
місто Ровеньки, вулиця Комуністична,
будинок 6, ідентифікаційний код
юридичної особи: 37713861) заборгованості у
загальному розмірі 34671 грн. 89 коп., з
яких: 32871,86 грн. - основна заборгованість
за Договором про експлуатацію
залізничних під'їзних колій № 211-13ра
від 30.12.2011 та 1800,03 грн. - 3% річних, витрати
зі сплати судового збору у розмірі 1005
грн. 46 коп.

Видати наказ позивачу після набрання
рішенням законної сили.

У судовому засіданні 16 січня 2014 року
було оголошено лише вступну і
резолютивну частину рішення. Дане
рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення 21 січня 2014
року.

Суддя
Є.А. Лісовицький