м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24172/13 14.01.14

За позовом Приватного підприємства
«Отаман Б»

До Приватного підприємства
«Фірма Лемікс»

Про стягнення 15 000, 00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Настиченко В.А. - по
дов. № 2 від 20.12.2013

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
підприємства «Отаман Б» про стягнення
з Приватного підприємства «Фірма
Лемікс» 15 000,00 грн. основного боргу,
який виник внаслідок неналежного
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору про
надання послуг щодо охорони об'єкту № 7
від 21.11.2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 порушено провадження у
справі № 910/24172/13 та призначено її до
розгляду на 14.01.2014.

Позивач в судовому засіданні 14.01.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 14.01.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали суду про порушення
провадження у справі від 16.12.2013 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
про порушення провадження у справі від
16.12.2013 було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, просп. Лісовий, 11, кв. 228, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 10.01.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 14.01.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

21.11.2012 між Приватним підприємством
«Отаман Б» (виконавець) та Приватним
підприємством «Фірма Лемікс»
(замовник) було укладено договір про
надання послуг щодо охорони об'єкту № 7
(далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору предметом
даного договору є надання послуг щодо
охорони персоналу замовника та майна,
яке знаходиться в охоронюваному
(зачиненому) приміщенні та належним
чином (згідно акту приймання-передачі
під охорону) здане під охорону,
розташованого за адресою: Київська
область, м. Вишгород, вул. Межигірського
Спасу, 6 (далі - об'єкт).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
охорони, в зв'язку з чим у відповідача
виникла заборгованість в розмірі 15 000,00
грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до п. 7.1. договору термін дії
договору встановлений сторонами з
21.11.2012 до 20.11.2013.

Додатковою угодою № 1 від 27.08.2013
сторонами внесено зміни до договору та
визначено термін дії договору до 31.08.2013.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
оплата за послуги виконавця відповідно
до умов цього договору складає 10 000.00
грн. разом з ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. договору замовник
сплачує послуги виконавця авансом за
перший місяць охорони в повному обсязі
до моменту виставлення постів охорони,
та за наступні місяці - авансом не
пізніше 15 числа поточного місяця на
підставі рахунку даного договору.

Згідно з п. 4.2.1. договору послуги за цим
договором вважаються наданими після
підписання акту приймання-передачі
наданих послуг.

Позивачем до позовної заяви подано
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), які підписані та скріплені
печатками обох сторін:

№ ОУ-0000003 від 31.01.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000008 від 28.02.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000015 від 31.03.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000021 від 30.04.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000027 від 31.05.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000031 від 30.06.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000041 від 31.07.2013 на суму 10 000,00 грн.,

№ ОУ-0000047 від 31.08.2013 на суму 10 000,00 грн.

Отже, послуги за період з січня по
серпень 2013 року за договором надані на
загальну суму 80 000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Згідно з п. 3.1.2. договору замовник
зобов'язався вчасно та в повному об'ємі
в терміни та на умовах, визначених
даним договором провести необхідні
платежі й розрахунки за здійснені
виконавцем послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договором строк повністю не виконав, в
зв'язку з чим виникла заборгованість
перед позивачем, яка за обґрунтованими
розрахунками позивача складає 15 000,00
грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в загальному
розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Приватного підприємства
«Отаман Б» є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Фірма Лемікс» (м. Київ, просп. Лісовий,
11, кв. 228, ) на користь
Приватного підприємства «Отаман Б» (м.
Київ, вул. М.Цвєтаєвої, 16-А, кім. 113, ) 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн.
00 коп. основного боргу, 1 720 (одну тисячу
сімсот двадцять) грн. 50 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Повне рішення складено 16.01.2014.

СуддяВ.В. Сівакова