ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 січня 2014 року Справа № 5006/41/61пн/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Плюшка
І.А.,суддів:Владимиренко С.В., Демидової
А.М., Мирошниченка С.В., Шевчук С.Р.,

розглянувши заяву Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі міста Донецькапро перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 15.08.2013у
справі№ 5006/41/61пн/2012за позовомДержавної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі міста Донецька доВідділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області треті особи:Приватне
підприємство "Нива В.Ш." в особі
Донецької філії; Державне підприємство
"Вугільна компанія "Куйбишевська";
ОСОБА_7; ОСОБА_8; Фонд державного майна
України; Міністерство енергетики та
вугільної промисловості Україниза
участю:Прокуратури Донецької області в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі міста Донецькапровизнання
прилюдних торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 28.05.2013 у справі №
5006/41/61пн/2012, залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 02.07.2013, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.08.2013 у справі № 5006/41/61пн/2012
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Державна податкова інспекція у
Куйбишевському районі міста Донецька
звернулась із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
15.08.2013 у справі № 5006/41/61пн/2012, в якій
просить зазначену постанову скасувати,
а справу направити на новий розгляд за
належністю.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 28.12.2005
у справі № 32/372 та від 26.11.2002, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права,а
саме: пункту 1.17 статті 1 та статті 8
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами", статей 88, 89, 90, 95 Податкового
кодексу України, статей 52, 66 Закону
України "Про виконавче провадження",
Інструкції проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, статті
30 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" та статей 4, 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України з таких
підстав.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 15.08.2013 у справі №
5006/41/61пн/2012, про перегляд якої подано
заяву, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову про
визнання прилюдних торгів недійсними.
При цьому, Вищий господарський суд
України виходив із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що державною виконавчою службою
було накладено арешт на все рухоме
майно боржника та зареєстровано
зазначене обтяження у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
раніше, ніж було зареєстровано у
вказаному реєстрі податкову заставу
вказаного майна, а отже державна
виконавча служба мала пріоритет на
звернення стягнення на майно боржника,
яке було предметом спірних прилюдних
торгів.

Водночас у постанові від 28.12.2005 у справі
№ 32/372, на яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції підтримав
висновки місцевого господарського
суду щодо наявності підстав для
визнання прилюдних торгів недійсними,
виходячи із встановлених місцевим
судом обставин справи про те, що:
ухвалою суду в іншій справі було
визнано недійсним складений державною
виконавчою службою акт опису й арешту
майна, з метою реалізації якого було
проведено спірні публічні торги;
державна виконавча служба не отримала
попереднього узгодження у відповідної
державної податкової інспекції на
примусову реалізацію майна, яке на той
час знаходилося в податковій заставі.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, в залежності від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Крім того, посилання заявника на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції у вказаних
постановах Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000
не може бути прийнято судом до уваги,
оскільки на момент вирішення спору у
справі № 5006/41/61пн/2012, про перегляд якої
подано заяву, вказаний Закон втратив
чинність відповідно до Прикінцевих
положень Податкового кодексу України
та, відповідно, не був застосований
судом касаційної інстанції під час
вирішення спору у даній справі. Те саме
стосується і посилань заявника на
неоднакове застосування статей 88, 89, 90,
95 Податкового кодексу України № 2755-VI
від 02.12.2010, враховуючи, що у постанові
Вищого господарського суду України від
28.12.2005 у справі № 32/372, на яку
посилається заявник, зазначені статті
застосовано не було, з огляду на те, що
Податковий кодекс України набрав
чинності лише з 01.01.2011.

Колегією суддів не приймається до
уваги в якості доказу неоднакового
застосування норм матеріального права
і постанова Вищого господарського суду
України від 26.11.2002, оскільки зазначена
постанова була скасована постановою
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 08.04.2003, а
отже на даний час є нечинною, і на неї не
може здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України.

З огляду на викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній податковій
інспекції у Куйбишевському районі
міста Донецька у допуску справи №
5006/41/61пн/2012 до провадження Верховного
Суду України.

Головуючий суддяІ. Плюшко Судді:С.
Владимиренко А. Демидова С.
Мирошниченко С. Шевчук