ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 січня 2014 р. Справа №
903/1490/13Господарський суд Волинської
області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря
Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук
Світлана Анатоліївна

за участю представників сторін:

від позивача: Мохнюк Максим Вікторович
(дов. 189 від 24.09.2013 р.)

від відповідача: Андрусяк Ігор
Васильович (дов. 1.1-8/2070 від 05.04.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку у приміщенні
господарського суду Волинської
області справу за позовом приватної
фірми "Скорпіон-сервіс" до Луцької
міської ради про визнання частково
недійсним рішення Луцької міської ради
№ 46/110 від 30.10.2013 р.,

В судовому засіданні 22.01.2014 р. у
відповідності до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Скорпіон-сервіс"
звернулася в суд з позовом до Луцької
міської ради про визнання частково
недійсним рішення Луцької міської ради
№ 46/110 від 30.10.2013 р.

Позов мотивує тим, що рішенням Луцької
міської ради № 20/8 від 29.03.2002 року "Про
надання земельної ділянки на умовах
оренди приватній фірмі
"Скорпіон-сервіс" для будівництва та
обслуговування торгово-пішохідної
зони на вул. Кравчука" позивачу було
надано користування земельну ділянку
площею 1422 кв.м. по вул. Кравчука в м.
Луцьку.

На підставі вказаного рішення 22.04.2002 р.
між Луцькою міською радою та ПФ
"Скорпіон-сервіс" було укладено договір
оренди землі на вул. Кравчука загальною
площею 0,1422 га для будівництва та
обслуговування торгово-пішохідної
зони в районі Завокзального ринку між
вулицями Кравчука та Карпенка-Карого
строком на 25 років. Договір
зареєстровано в книзі реєстрації
договорів на право тимчасового
користування землею 10.05.2002 р. за № 422.

Позивач зазначає, що 30.10.2013 р. Луцькою
міською радою було прийнято рішення №
46/110 "Про припинення договорів оренди
землі для будівництва та
обслуговування торгово-пішохідної
зони та для обслуговування торгових
кіосків", яким припинено на підставі ст.
31 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди
земельної ділянки площею 0,1422 га від
22.04.2002 р. у зв'язку з набуттям права
власності на споруди, що розташовані на
орендованій земельній ділянці іншими
особами - приватними підприємцями.
Даним рішенням було зобов'язано ПФ
"Скорпіон-сервіс" повернути вказану у п.
1 зазначеного рішення земельну ділянку
орендодавцеві - Луцькій міській раді на
підставі вимог ст. 34 ЗУ "Про оренду
землі".

Керуючись приписами ЗК України, ЗУ "Про
оренду землі", ЗУ "Про регулювання
містобудівної діяльності", позивач
вважає оскаржуване рішення незаконним
та просить суд визнати недійсними
пункти 1 та 3 рішення Луцької міської
ради № 46/110 від 30.10.2013 року № 46/110 "Про
припинення договорів оренди землі для
будівництва та обслуговування
торгово-пішохідної зони та для
обслуговування торгових кіосків" в
частині, що стосується припинення
договору оренди земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
торгово-пішохідної зони в районі
Завокзального ринку між вулицями
Кравчука та Карпенка-Карого площею 0,1422
га від 22.04.2002 року, укладеного між
приватною фірмою "Скорпіон-сервіс" та
Луцькою міською радою та необхідності
її повернення.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2013
р. за вказаним позовом було порушено
провадження у справі та призначено
розгляд останньої в судовому
засіданні.

27.12.2013 р. представником відповідача
було подано клопотання про залучення
до справи третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача.

Клопотання мотивоване тим, що рішення
по даній справі може вплинути на права
та обов'язки приватних підприємців -
власників торгових кіосків, що
розташовані на спірній земельній
ділянці. Оскільки, оскаржуваним
рішенням розірваний договір оренди
спірної земельної ділянки з ПП
"Скорпіон-Сервіс" для вирішення
конфліктної ситуації між ПП
"Скорпіон-Сервіс" та підприємцями.

Ухвалою суду від 30.12.2013 р. розгляд
клопотання про залучення до участі у
справі третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача було відкладено на
16.01.2014 р.

В поясненнях стосовно заявленого
клопотання представник позивача
зазначає, що немає жодних підстав для
залучення фізичних-осіб підприємців до
участі в справі в якості третіх осіб на
стороні відповідача без самостійних
вимог на предмет спору.

16.01.2014 р. суд відмовив у задоволенні
клопотання представника відповідача
про залучення до участі у справі третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, виходячи з наступного.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора. Якщо господарський
суд при прийнятті позовної заяви,
вчиненні дій по підготовці справи до
розгляду або під час розгляду справи
встановить, що рішення господарського
суду може вплинути на права і обов'язки
осіб, що не є стороною у справі,
господарський суд залучає таких осіб
до участі у справі як третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору (ст. 27 ГПК України).

Питання про допущення або залучення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, до
участі у справі вирішується ухвалою
суду про прийняття позовної заяви до
розгляду (із зазначенням про це в
ухвалі про порушення провадження у
справі) або під час розгляду справи, але
до прийняття господарським судом
рішення, з урахуванням того, чи є у цієї
особи юридичний інтерес у даній справі.
У вирішенні відповідного питання суд
має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому
(Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України, від 26.12.2011,
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України").

В даному випадку, рішення по даній
справі не наділить фізичних осіб -
підприємців новими правами не
покладене на них нових обов'язків, не
змінить їх наявні права та/або
обов'язки та не позбавить жодних прав
та/або обов'язків у майбутньому,
оскільки між підприємцями та ПФ
"Скорпіон-Сервіс" укладені угоди оренди
торгових площ з метою здійснення
торгівельної діяльності відповідно до
яких, фізичні особи-підприємці є
орендарями торгових площ на
орендованій ПФ "Скорпіон-Сервіс"
земельній ділянці.

Дані угоди - це домовленість між
підприємцями та позивачем (як
сторонами договору оренди), що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, які погоджені сторонами та
становлять зміст договору в розумінні
ст. 628 ЦК України. Отже, рішення суду по
даній справі ніяким чином не вплине на
їх права та обов'язки, оскільки
стосується зовсім інших правовідносин.

Крім того, варто зазначити, що
посилання представника відповідача на
конфліктну ситуацію у зв'язку з якою
було винесено рішення про розірвання
договору оренди спірної земельної
ділянки не стосується предмету спору в
даній справі.

16.01.2013 р. представник позивача подав
клопотання, яким конкретизував
прохальну частину позовної заяви.

Просить суд визнати недійсним п. 1
рішення Луцької міської ради № 46/110 від
30.10.2013 р. щодо припинення на підставі ст.
31 Закону України "Про оренду землі"
договору оренди земельної ділянки,
площею 0,1422 га від 22.04.2002 р. у зв'язку з
набуттям права власності на споруди, що
розташовані на орендованій земельній
ділянці іншими особами-підприємцями.
Визнати частково недійсним п. 3 рішення
Луцької міської ради № 46/110 від 30.10.2013 р.
в частині зобов'язання приватної фірми
"Скорпіон-сервіс" повернути вказану у п.
1 цього рішення земельну ділянку площею
0,1422 га орендодавцеві - Луцькій міській
раді - на підставі вимог ст. 34 Закону
України "Про оренду землі".

16.01.2014 р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 22.01.2014 р. для
надання додаткових доказів по справі.

22.01.2014 р. представник позивача в
судовому засіданні позов підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача позов
заперечив.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази в
справі, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 29.03.2002 р. рішенням
Луцької міської ради № 20/8 "Про надання
земельної ділянки на умовах оренди
приватній фірмі "Скорпіон-сервіс" для
обслуговування торгово-пішохідної
зони на вул. Кравчука" затверджено ПФ
"Скорпіон-сервіс" проект відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування торгово-пішохідної
зони на вул. Кравчука (а.с.12).

Позивачу на умовах оренди на 25 років
надано земельну ділянку на вул.
Кравчука (кадастровий номер 22065020)
загальною площею 0,1422 га для
будівництва та обслуговування
торгово-пішохідної зони на вул.
Кравчука згідно з додатками. Позивача
зобов'язано укласти з Луцькою міської
радою договір оренди земельної
ділянки.

22.04.2002 р. між Луцькою міською радою та ПФ
"Скорпіон-Сервіс" було укладено договір
оренди земельної ділянки (а.с.14).

Відповідно до п. 1.1. даного договору
Луцька міська рада на підставі рішення
міської ради № 20/8 від 29.03.2002 р. надає, а
ПФ "Скорпіон-сервіс" приймає на умовах
оренди земельну ділянку площею 1 422 кв.м.
згідно з планом землекористування, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Земельна ділянка надається на умовах
оренди строком на 25 років для
будівництва та обслуговування
торгово-пішохідної зони в районі
Завокзального ринку між вул. Кравчука
та Карпенка-Карого (п. 1.2.).

30.01.2013 р. рішенням № 46/110 "Про припинення
договорів оренди землі для будівництва
та обслуговування торгово-пішохідної
зони та для обслуговування торгових
кіосків" Луцька міська рада на підставі
ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" припинила
договір оренди земельної ділянки
укладений на підставі рішення Луцької
міської ради № 20/8 від 29.03.2002 р. у зв'язку
із набуттям права власності на споруди,
що розташовані на орендованій
земельній ділянці іншими
особами-приватними підприємцями.
Зобов'язала позивача повернути
земельну ділянку орендодавцеві (а.с.16).

Згідно ст. 31 ЗУ "Про оренду землі"
договір оренди землі припиняється в
разі:

закінчення строку, на який його було
укладено;

викупу земельної ділянки для
суспільних потреб та примусового
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності в порядку,
встановленому законом;

поєднання в одній особі власника
земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи - орендаря,
засудження його до позбавлення волі та
відмови осіб, зазначених у статті 7
цього Закону, від виконання укладеного
договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи - орендаря;

відчуження права оренди земельної
ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, що
розташовані на орендованій іншою
особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в
рамках державно-приватного
партнерства (щодо договорів оренди
землі, укладених у рамках такого
партнерства).

Договір оренди землі припиняється
також в інших випадках, передбачених
законом. Договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Як вбачається із відповіді Державного
реєстратора, у державному реєстрі прав
на нерухоме майно відсутні відомості
наявності права власності на нерухоме
майно на спірній земельній ділянці
(кадастровий номер 22065020) (а.с.98).

Зважаючи на ту обставину, що в
оскаржуваному рішенні Луцької міської
ради відсутні посилання на наявність
будь-яких правовстановлюючих
документів на споруди, суд припускає,
що мається на увазі імовірне
перебування у власності приватних
підприємців тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності або малих архітектурних
форм, за допомогою яких вони здійснюють
торгівлю.

Варто зазначити, що відповідно до ст. 28
ЗУ "Про регулювання містобудівної
діяльності" тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

В п. 4 постанови Кабінету Міністрів
України № 703 від 22.06.2011 р. "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" вказується, що не
підлягають державній реєстрації
речові права та їх обтяження на
копалини, рослини, а також на малі
архітектурні форми, тимчасові,
некапітальні споруди, що розташовані
на земельній ділянці, переміщення яких
є можливим без їх знецінення та зміни
призначення.

Із вищевказаного вбачається, що інші
особи-приватні підприємці не набували
права власності на споруди, тому
припинення договору оренди на цій
підставі є протиправним.

Згідно п. 1 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду, від 26.01.2000 р. № 02-5/35
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів", акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта, у
тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для
визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення
спричинило прийняття неправильного
акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнятий відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірним по суті, то
окремі порушення встановленої
процедури прийняття акта не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним, якщо інше не передбачено
законодавством (Роз'яснення Вищого
арбітражного суду, від 26.01.2000 р. № 02-5/35
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів").

Згідно ст. 13 ЗУ "Про оренду землі"
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування - орендодавця,
прийнятого у порядку, передбаченому
Земельним кодексом України, або за
результатами аукціону (ст. 16 ЗУ "Про
оренду землі").

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Як було зазначено вище, підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

Прийнявши рішення № 46/110 від 30.10.2013 р.
"Про припинення договорів оренди землі
для будівництва та обслуговування
торгово-пішохідної зони та для
обслуговування торгових кіосків "
відповідач істотно порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача
у справі, як належного користувача
земельної ділянки, що є безумовною
підставою для визнання такого рішення
частково недійсним.

Виходячи із вищевикладеного, п. 3
рішення № 46/110 від 30.10.2013 р. в частині
зобов'язання ПФ "Скорпіон-сервіс"
повернути вказану у п. 1 цього рішення
земельну ділянку площею 0,1422 га
орендодавцеві - Луцькій міській раді -
на підставі вимог ст. 34 Закону України
"Про оренду землі" слід також визнати
недійсним, оскільки він напряму
пов'язаний із п. 1 даного рішення.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги приватної фірми
«Скорпін-сервіс» щодо визнання
недійсним п. 1 рішення Луцької міської
ради № 46/110 від 30.10.2013 р. щодо припинення
на підставі ст. 31 Закону України «Про
оренду землі» договору оренди
земельної ділянки, площею 0,1422 га від
22.04.2002 р. у зв'язку з набуттям права
власності на споруди, що розташовані на
орендованій земельній ділянці іншими
особами-підприємцями, визнання
частково недійсним п. 3 рішення Луцької
міської ради № 46/110 від 30.10.2013 р. в
частині зобов'язання приватної фірми
«Скорпіон-сервіс» повернути вказану у
п. 1 цього рішення земельну ділянку
площею 0,1422 га орендодавцеві - Луцькій
міській раді - на підставі вимог ст. 34
Закону України «Про оренду землі» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим (ст. 43 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки, спір до суду доведений з вини
відповідача, то витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 147,00 грн. згідно
ст. 49 ГПК України слід покласти на
нього.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 39, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, на підставі с. ст. 13, 16, 31 Закону
України "Про оренду землі", ст. 28 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", ст. ст. 120, 152 Земельного
кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним п. 1 рішення Луцької
міської ради № 46/110 від 30.10.2013 р. щодо
припинення на підставі ст. 31 Закону
України «Про оренду землі» договору
оренди земельної ділянки, площею 0,1422 га
від 22.04.2002 р. у зв'язку з набуттям права
власності на споруди, що розташовані на
орендованій земельній ділянці іншими
особами-підприємцями.

Визнати частково недійсним п. 3 рішення
Луцької міської ради № 46/110 від 30.10.2013 р.
в частині зобов'язання приватної фірми
«Скорпіон-сервіс» повернути вказану у
п. 1 цього рішення земельну ділянку
площею 0,1422 га орендодавцеві - Луцькій
міській раді - на підставі вимог ст. 34
Закону України «Про оренду землі».

Стягнути з Луцької міської ради (вул.
Богдана Хмельницького, 19, м. Луцьк, ) на користь приватної фірми
«Скорпін-сервіс» (вул. Шевченка, 35, м.
Луцьк, ) витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 147 (одна
тисяча сто сорок сім грн.).

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
господарський суд Волинської області
до Рівненського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів з
моменту підписання повного тексту
рішення.

Повний текст рішення складено

25.01.14

Суддя
І. О. Гарбар