ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.2014
Справа № 13/169
Суддя господарського суду Донецької
області Макарова Ю.В., при секретарі
судового засідання Макогон Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю „Кадрове
агенство „Азов Персонал Сервіс", м.
Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ейч АР Гарант",
Донецька обл., м. Макіївка

про стягнення заборгованості у розмірі
315452грн.27коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Азов Персонал
Сервіс", м. Маріуполь (далі - позивач)
звернулося до господарського суду
Донецької області із позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ейч АР Гарант",
Донецька обл., м. Макіївка (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 315452грн.27коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем грошового зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати майна,
отриманого за договором
купівлі-продажу майна № 123 від 07.07.2011р.

Строк розгляду справи був продовжений
ухвалою від 01.12.2011р. відповідно до ст. 69
ГПК України.

07.12.2011р. відповідач надав відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
посилається на невиконання
відповідачем зобов'язань за договором
№ 123 від 07.07.2011р. внаслідок невиконання
в свою чергу позивачем зобов'язань щодо
перерахунку на рахунок ТОВ „Ейч АР
Гарант" коштів компенсації відпусток
переведеним працівникам. Також
відповідач посилається на прийняття
керівництвом відповідно до ст. 601 ЦК
України та ст. 203 ГК України рішення про
зарахування ТОВ „Кадрове агентство
„Азов Персонал Сервіс" зустрічних
однорідних грошових вимог, строк
виконання яких настав, шляхом
спрямування останньому заяви від
07.11.2011р. № 576. З врахуванням викладеного,
відповідач просить суд припинити
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Ухвалою від 19.12.2010р., яка залишена без
змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
16.01.2012р., суд зупинив провадження у
справі №13/169 до вирішення пов'язаної з
нею справи №6/330пд і набуття законної
сили судовим актом у справі №6/330пд.

Ухвалою від 08.01.2014р. суд поновив
провадження у справі, призначив
розгляд справи на 14.01.2014р.

Сторони в судове засідання 14.01.2014р.
своїх представників не направили,
вимоги ухвали суду від 08.01.2014р. не
виконали.

Разом з цим, 13.01.2014р. від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи через неможливість
забезпечити участь представника у
судовому засіданні через знаходження
однієї особи за штатом підприємства -
директора підприємства у період з
13.01.2014р. по 16.01.2014р. у відрядженні.

Судом були вжиті усі належні заходи для
повідомлення відповідача про місце,
дату та час проведення судового
засідання. Так, в тому числі ухвала суду
від 08.01.2014р. направлялася відповідачу
за адресою, вказаною в позовній заяві
та договорі № 123 від 07.07.2011р. - 86101,
Донецька обл., м. Макіївка, вул.
Металургійна, будинок 47, та за адресою
відповідно до витягу з ЄДР станом на
08.11.2011р. - 87505, Донецька обл., м. Маріуполь,
провулок Банний, будинок 2. В матеріалах
справи наявне повідомлення про
отримання ТОВ „Ейч АР Гарант" 09.01.2014р.
ухвали про поновлення провадження у
справі за адресою, зазначеною у Витягу
з ЄДР.

Викладене свідчить про обізнаність
сторін про час судового засідання та
вимоги ухвали суду 08.01.2014р., що
унеможливлює порушення їх
процесуальних прав в цій частині.

В матеріалах справи відсутні докази
неможливості розгляду справи без
участі представників сторін.

Сторонами не доведено
неможливості надати через канцелярію
суду або засобами поштового зв'язку
документів, які витребувані судом або
які на їх думку є необхідними для
розгляду справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77
ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Ухвалою від 08.01.2014р. явка сторін у
судове засідання не була визнана
обов'язковою.

Відсутність представників сторін в
судовому засіданні не може
перешкоджати здійсненню судом
правосуддя в установлені законом
строки.

З врахуванням вищенаведеного,
приймаючи до уваги, що строк розгляду
справи закінчується 17.01.2014р., суд визнав
за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами.

Вислухавши під час судових засідань
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
суду докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд ВСТАНОВИВ:

07.07.2011р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю „Кадрове
агенство „Азов Персонал Сервіс", м.
Маріуполь (продавцем) та Товариством з
обмеженою відповідальністю „Ейч АР
Гарант", Донецька обл., м. Макіївка
(покупцем) був укладений договір
купівлі-продажу майна № 123 (далі за
текстом - договір), згідно з яким
продавець зобов'язується передати в
власність покупця належне йому на
праві власності майно належної якості
та кількості згідно Додатку № 1 до
даного договору, а покупець
зобов'язується в порядку та на умовах
даного договору прийняти майно та
оплатити його повну вартість,
визначену Додатком № 1 до даного
Договору.

У п. 2.4 договору сторони дійшли згоди, що
передача майна оформлюється актом
приймання-передачі майна. До моменту
підписання обома сторонами акту
приймання-передачі майна продавець
несе ризик випадкової загибелі або
пошкодження майна.

Відповідно п. 2.1 договору договірна
ціна відчужуваного майна визначена
сторонами в розмірі, зазначеному в
Додатку № 1 до Договору.

Згідно п. 2.2 договору оплата вартості
майна здійснюється покупцем протягом 20
банківських днів з моменту приймання
товару в повному обсязі та підписання
обома сторонами акту
приймання-передачі майна, шляхом
перерахування грошових коштів у
розмірі, зазначеному в Додатку 1 до
договору, на розрахунковий рахунок
продавця.

На виконання умов договору сторони
підписали та скріпили своїми печатками
Додаток № 1 до договору, яким
встановили перелік
товарно-матеріальних цінностей, що
підлягають передачі відповідачу,
визначили номенклатуру товару,
кількість, ціну, всього позивач повинен
був передати товар загальною вартістю
315452грн.27коп.

Відповідно п. 4.4 договору цей договір
вступає в силу з моменту підписання
його обома сторонами та діє до 31.12.2011р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
у позові посилається на те, що 12.07.2011р. у
виконання умов договору
купівлі-продажу № 123 від 07.07.2011р.
передав відповідачу за актом
приймання-передачі майно на загальну
суму 315452грн.27коп., однак отримане майно
відповідачем взагалі не було сплачено,
внаслідок чого виникла заборгованість
у розмірі 315452грн.27коп, яка і заявлена до
стягнення.

Позивач, вважаючи, що відповідач не
виконав свої зобов'язання за договором
(повністю та своєчасно не оплатив
отримане майно), звернувся з позовом до
суду за захистом порушеного права.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
Позивача до Відповідача такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та умовами укладеного між ними
договору.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Як вбачається із змісту позовної
заяви, предметом даного позову є
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 315452грн.27коп.,
підставою позову є договір
купівлі-продажу № 123 від 07.07.2011р.

Зазначений договір є підставою для
виникнення у його сторін прав і
обов'язків, визначених ним та за своєю
правовою природою містить усі
необхідні та істотні умови договору
купівлі-продажу та підпадає під
правове регулювання норм статей 655-697
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі укладеного між
сторонами договору у позивача виник
обов'язок передати майно (товар), а у
відповідача прийняти та оплати його.

Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару (ст. 664
Цивільного кодексу України).

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України,
статей 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач 12.07.2011р. за актом
приймання-передачі майна від 07.07.2011р.
здійснив передачу майна відповідачу
загальною вартістю 315452грн.27коп.

Факт отримання відповідачем майна за
вказаним актом підтверджується
підписом директора та відбитком
печатки ТОВ „Ейч АР Гарант" в графі
„Покупець".

Висновок стосовно того, що товар за
вищевказаним актом приймання-передачі
був переданий відповідачу позивачем
саме на виконання договору № 123 від
07.07.2011р. суд робить виходячи з того, що
безпосередньо умовами п. 1.1 вказаного
договору сторони визначили, що майно та
його істотні характеристики
визначатимуться в Додатку № 1 до
договору, який і був укладений між
сторонами; перелік майна, переданий за
актом приймання-передачі, був
погоджений в Додатку 1 до договору, який
є його невід'ємною частиною та містить
пряме посилання на договір № 123 від
07.07.2011р.

Господарський суд приймає до
уваги, що покупцем при отриманні майна
не подавалося жодних заперечень щодо
неналежності виконання продавцем
прийнятих за договором зобов'язань з
передачі майна.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають зокрема з договору або
іншого правочину.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Сторони у п. 4.2 договору передбачили, що
оплата вартості майна здійснюється
покупцем протягом 20 банківських днів з
моменту приймання товару в повному
обсязі та підписання обома сторонами
акту приймання-передачі майна.

Враховуючи, що майно було передано та
відповідно отримано відповідачем за
актом приймання-передачі від 07.07.2011р. ще
12.07.2011р., то з урахуванням п. 4.2 договору
щодо строків оплати, на день подачі
позову до суду строк оплати отриманого
майна вже наступив та почалося
прострочення виконання грошового
зобов'язання з оплати його вартості.

Свої зобов'язання щодо повної та
своєчасної оплати отриманого майна
всупереч вищевказаним нормам
Цивільного та Господарського кодексу
України, умовам договору відповідач не
виконав, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у сумі 315452грн.27коп.

Посилання відповідача у відзиві на те,
що грошові зобов'язання Товариства з
обмеженою відповідальністю „Ейч АР
Гарант" з оплати майна, отриманого за
договором № 123 від 07.07.2011р., перед
позивачем припинилися відповідно до
ст. 601 Цивільного кодексу України та ст.
203 Господарського кодексу України
шляхом направлення на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Кадрове агенство
„Азов Персонал Сервіс" заяви № 576 від
07.11.2011р. про зарахування зустрічних
вимог, судом до уваги не приймаються
через наступне.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу
України встановлено, що недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Оскільки постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
10.12.2013р. по справі № 6/330пд був визнаний
недійсним правочин, оформлений
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дейч Ар Гарант"
шляхом направлення заяви №576 від
07.11.2011р. по односторонньому припиненню
грошових зобов'язань перед товариством
з обмеженою відповідальністю "Кадрове
агентство "Азов Персонал Сервіс" за
договорами купівлі-продажу майна №100
від 22.04.2011р., №123 від 07.07.2011 та №123/2 від
08.07.2011р. на загальну суму 1 279743грн. 45коп.,
вказаний правочин не створює для
сторін ніяких юридичних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського
кодексу України, ст.599 Цивільного
кодексу України, господарське
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Під
виконанням зобов'язання розуміється
виконання кредитором та боржником дій
по здійсненню прав та обов'язків, що
витікають із зобов'язання.

Будь-яких належних та допустимих
доказів у підтвердження наявності
підстав припинення зобов'язання
відповідача з оплати отриманого від
позивача спірного майна загальною
вартістю 315452грн.27коп. суду не надано.

Докази погашення суми боргу у
вказаній сумі у матеріалах справи
відсутні, за таких обставин,
враховуючи, що позивач до цього часу не
отримав оплати переданого відповідачу
майна, позовні вимоги про стягнення
суми основного боргу у розмірі
315452грн.27коп. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати при задоволенні позову
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 509, 525, 526, 530, 655 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні Товариства з обмеженою
відповідальністю „Кадрове агенство
„Азов Персонал Сервіс", м. Маріуполь до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ейч АР Гарант",
Донецька обл., м. Макіївка про стягнення
заборгованості у розмірі 315452грн.27коп. -
задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ейч АР Гарант"
(юридична адреса: 87505, Донецька обл., м.
Маріуполь, провулок Банний, будинок 2,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю „Кадрове
агенство „Азов Персонал Сервіс"
(юридична адреса: 87503, Донецька обл., м.
Маріуполь, вул. Київська, будинок 53,
квартира 49, ) суму
основної заборгованості у розмірі
315452грн.27коп., витрати на оплату
державного мита в сумі 3145грн.53коп.,
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу в сумі 236грн.00коп.

У судовому засіданні 14.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Видати наказ після набрання рішення
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Повний текст
рішення складено та підписано 15.01.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова