КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р. Справа№ 910/12606/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Корсакової Г.В.

за участю представників:

від позивача: представник - Логвінов
Б.І. - за довіреністю,

від відповідача: представник -
Мостепанюк В.І. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
"Завод "Агромаш"

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 04.07.2013 р. про відмову у
прийнятті позовної заяви

у справі № 910/12606/13 (суддя Курдельчук
І.Д.)

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Завод "Агромаш", м.
Олександрія Кіровоградської обл.

до Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку

про визнання недійсним розпорядження
Державної комісії з цінних паперів та
Фондового ринку №8-КІ-С,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 р. Відкрите акціонерне
товариство "Завод "Агромаш" звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку про
скасування розпорядження Державної
комісії з цінних паперів та Фондового
ринку №8-КІ-С в частині скасування
реєстрації випуску акцій ВАТ «Завод
Агромаш» ().

Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 04.07.2013 р. у справі
№910/12606/13 відмовлено Відкритому
акціонерному товариству "Завод
"Агромаш" у прийнятті позовної заяви на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського
процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою
ухвалою, Відкрите акціонерне
товариство "Завод "Агромаш" звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржувану
увалу скасувати, справу передати до
Господарського суду міста Києва для
розгляду по суті.

Апеляційна скарга обґрунтована
тим, що позовна вимога направлена на
поновлення обліку прав власності на
акції позивача, безпосередньо є однією
зі справ категорії про облік прав на
цінні папери.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить відмовити позивачу
в задоволення апеляційної скарги в
повному обсязі.

Через канцелярію суду від
позивача надійшло клопотання про
долучення до матеріалів справи
ксерокопії матеріалів справи
№К800/65267/13, яке колегія суддів вважає
таким, що підлягає задоволенню.

Крім того до вказаного клопотання
додана заява Лавренко В.М. щодо
залучення його до участі у справі
№910/12606/13 в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог, на стороні
позивача. Колегія суддів зазначає, що
дана заява про вступ у справу не може
бути розглянута, оскільки вона подана
до Київського апеляційного
господарського суду не особисто
Лавренко В.М., або його повноважним
представником, а представником
позивача ВАТ «Завод «Агромаш».

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
оскаржувану ухвалу скасувати, справу
передати на розгляд до Господарського
суду міста Києва.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити її без задоволення, а
оскаржувану ухвалу без змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, відзив на
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану ухвалу без
змін з наступних підстав.

Позовні вимоги ВАТ «Завод «Агромаш»
обґрунтовує тим, що оскаржуване
рішення, прийняте ДКЦПФР, перешкоджає
виконанню судових рішень та проведенню
загальних зборів акціонерів
товариства .

Однак у даному випадку відповідач
приймаючи спірне розпорядження
реалізовував владні повноваження.

Так Указом Президента України від 12
червня 1995 року N 446 "Про Державну комісію
з цінних паперів та фондового ринку"
утворено Державну комісію з цінних
паперів та фондового ринку та
затверджено відповідне Положення про
комісію.

Указом Президента України від 14 лютого
1997 року N 142/97 "Про Державну комісію з
цінних паперів та фондового ринку"
визнано такими , що втратили чинність
Укази щодо ДКЦПФР в т.ч. і зазначений , а
також затверджено нове Положення про
комісію. В подальшому до Указу
вносились зміни.

Відповідно до Указу Президента
України від 25 вересня 2002 року № 861/2002
"Про додаткові заходи щодо
вдосконалення діяльності Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку" внесено зміни до положення про
Комісію, тобто станом на 16.05.2003 року -
час постановлення спірного
розпорядження Комісія була
центральним органом виконавчої влади
зі спеціальним статусом,
підпорядкованим Президентові України
і підзвітним Верховній Раді України.

Указом Президента України від 23
листопада 2011 року № 1061/2011 "Про
ліквідацію Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку"
ліквідовано Комісію.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України "Про державне регулювання
ринку цінних паперів в Україні"в
редакції, чинній станом на 06 серпня 2011
року, державне регулювання ринку
цінних паперів здійснює ДКЦПФР. Інші
державні органи здійснюють контроль за
діяльністю учасників ринку цінних
паперів у межах своїх повноважень,
визначених чинним законодавством.

Законом України від 07 липня 2011 року №
3610-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
національних комісій, що здійснюють
державне регулювання природних
монополій, у сфері зв'язку та
інформатизації, ринків цінних паперів
і фінансових послуг", який набрав
чинності з 07 серпня 2011 року, внесено
зміни до Закону України "Про державне
регулювання ринку цінних паперів в
Україні", зокрема, змінено редакцію
статті 6, відповідно до якої
Національна комісія з цінних паперів
та фондового ринку (НКЦПФР) є державним
колегіальним органом, підпорядкованим
Президенту України, підзвітним
Верховній Раді України. Національна
комісія з цінних паперів та фондового
ринку (НКЦПФР) є державним колегіальним
органом, підпорядкованим Президенту
України, підзвітним Верховній Раді
України. Крім того, у тексті цього ж
Закону слова "Державна комісія з цінних
паперів та фондового ринку" в усіх
відмінках замінено відповідно словами
"Національна комісія з цінних паперів
та фондового ринку"у відповідному
відмінку.

Згідно зі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
24 жовтня 2011 року N 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" господарський
спір підвідомчий господарському суду,
зокрема, за таких умов: - участь у спорі
суб'єкта господарювання; - наявність
між сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; - наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; - відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції.

Згідно п.п. а, п. 17 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
24 жовтня 2011 року N 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" до компетенції
господарських судів не відноситься
розгляд справ у спорах:

а) про оскарження рішень
(нормативно-правових актів чи актів
індивідуальної дії), ухвалених
суб'єктом владних повноважень, яким
останній зобов'язує суб'єкта
господарювання вчинити певні дії,
утриматись від вчинення певних дій або
нести відповідальність.

Таким чином, згідно із вимогами статей
1, 4-1, 12 Господарського процесуального
кодексу України господарські суди
розглядають справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1
Господарського процесуального кодексу
України, а правовідносини, з яких виник
спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими та,
відповідно, спір - господарським, слід
виходити з визначень, наведених у
статті 3 вказаного Кодексу.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

З позовної заяви та доданих до неї
документів вбачається, що Відкрите
акціонерне товариство "Завод Агромаш"
просить скасувати розпорядження
№8-КІ-С в частині скасування реєстрації
випуску акцій ВАТ "Завод Агромаш", тобто
саме те розпорядження, яке Державна
комісія з цінних паперів та Фондового
ринку прийняла як орган державної
влади у здійсненні управлінських
функцій і, відповідно, як суб'єкт
владних повноважень, та зазначене
розпорядження являється актом
індивідуальної дії і зобов'язує
суб'єкта господарювання утриматись від
вчинення певних дій.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, зокрема
зазначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
обставини, зважаючи на суб'єктний склад
та характер правовідносин, заявлені
позовні вимоги підвідомчі суду, до
компетенції якого належить розгляд
адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України
суддя відмовляє у прийнятті позовної
заяви, якщо заява не підлягає розгляду
в господарських судах України.

Колегія суддів зазначає, що посилання
апелянта на відмову позивачу у
розгляді справи судом в порядку
адміністративного судочинства не
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваної ухвали, оскільки ухвалою
судді Ленінського районного суду міста
Кіровограда від 24.09.2012 р. у справі
№1111/8151/12 позов директора ВАТ «Завод
«Агромаш» до начальника
Кіровоградського територіального
управління Національної комісії з
цінних паперів та Фондового ринку про
скасування розпорядження повернуто у
зв'язку з поданням такого позову з
порушенням правил підсудності. Отже
зазначене не перешкоджає позивачу
звернутись із даним позовом до
компетентного суду в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування ухвали.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

З огляду на викладені обставини
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову у прийнятті позовної
заяви та не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Завод
"Агромаш" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 04.07.2013 р. у справі № 910/12606/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12606/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
П.В. Авдеєв

Г.В. Корсакова