ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

23.01.2014 Справа №
901/4026/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Ічнянський
молочно-консервний комбінат»,
Чернігівська обл., м.Ічня

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Далі ЛТД», АР Крим, м.Сімферополь

про стягнення 363621,28 грн.

Суддя Мокрушин В.І

Представники сторін:

від позивача - Савенко М.М. -
представник, дов. № б/н від 08.01.2014

від відповідача - Сезонов О.С. -
представник, договір про надання
правової допомоги б/н від 12.01.2014

Суть спору: позивач Публічне
акціонерне товариство «Ічнянський
молочно-консервний комбінат»
звернувся до Господарського суду
Автономної республіки Крим із позовною
заявою до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Далі ЛТД» про стягнення з відповідача
суми основного боргу 351431,92 грн.,3% річних
- 2284,35грн., пені - 9905,01 грн. та просить
стягнути судові витрати по сплаті
судового збору - 7272,45 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні усно позовні вимоги
підтримав та просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні щодо задоволення позовних
вимог заперечував з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

Представником позивача у судовому
засіданні не заперечувався
представлений відповідачем розрахунок
суми основного боргу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

06.02.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Ічнянський
молочно-консервний комбінат»
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Далі ЛТД» (Дистриб'ютор) було укладено
дистриб'юторський договір №25/13/Д,
згідно п.2.1. якого Постачальник на
умовах, визначених даним договором,
постачає Товар Дистриб'ютору, а
Дистриб'ютор здійснює його пряму
дистриб'юцію за цінами та націнками,
які вказані у прас-листах
Постачальника, що є невід'ємними
додатками до цього Договору, та
здійснює своєчасну оплату отриманого
від Постачальника Товару (а.с. 7-10).

Відповідно до п.2.2. Договору право
власності на партію Товару переходить
від Постачальника до Дистриб'ютора в
момент повної оплати партії Товару,
переданої Постачальником. Ризик
випадкової загибелі або зіпсуття
товару переходить до Дистриб'ютора в
момент передачі йому товара.

Згідно п.4.1. договору ціни на Товар, що
продається за даним договором,
встановлюються в українських гривнях.
Ціни на кожну партію Товару
зазначаються в видаткових накладних,
згідно чинного на дату відвантаження
прас-листа домовленостей сторін.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що
оплата за кожну отриману партію Товару
здійснюється Дистриб'ютором у
безготівковій формі протягом 21
календарного дня з моменту отримання
Товару.

Згідно п.6.2. договору ціна та вартість
послуг визначається сторонами у актах
наданих робіт та послуг, є такою на яку
сторони обопільно погодилися та є
звичайною для відповідних послуг. На
підставі підписаних сторонами актів
наданих робіт та послуг Дистриб'ютор
направляє Постачальнику
рахунок-фактуру, яку Постачальник
зобов'язаний оплатити протягом 15
робочих днів з моменту її отримання.

Відповідно до п.7.3. у разі затримки
оплати за Товар, Дистриб'ютор сплачує
Постачальнику пеню у розмірі діючої
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми за кожен день
прострочення. У разі прострочення
платежу більше, ніж на 20 календарних
днів Дистриб'ютор, окрім пені, сплачує
Постачальнику також штраф у розмірі 20%
від суми простроченого платежу.
Нарахування пені та штрафу
здійснюється до повного виконання
Дистриб'ютором свого грошового
зобов'язання. Збитки стягуються в
повному обсязі понад суму неустойки.

Згідно п.8.3. приймання Товару
здійснюється Дистриб'ютором
відповідно до Інструкцій П-6, П-7. У разі
виявлення невідповідності продукції
умовам договору або кількістю
Дистриб'ютор зобов'язаний скласти акт
приймання-передачі за участю водія
перевізника та повідомити
Постачальника про цей факт засобами
факсимільного зв'язку в день приймання.
Цей акт буде мати юридичну силу та буде
обов'язково прийнятий Постачальником,
якщо уповноважений представник не
з'явився в указаний в цьому пункті
термін. Збитки по доставці та
поверненню такого Товару у повному
обсязі несе Постачальник. Неякісний
Товар зберігається Дистриб'ютором до
прибуття представника Постачальника,
але не більш, ніж 45 днів, якщо вартість
такого Товару менша 1,5 тисяч, та 14 днів,
якщо вартість більша або дорівнює 1,5
тисяч гривень, якщо Постачальник не
дала письмову згоду на утилізацію
такого Товару.

Відповідно до п.9.1. у випадку виявлення
Дистриб'ютором неякісних товарів, які
не могли бути виявлені при звичайному
прийманні, на протязі встановленого та
вказаного в сертифікаті якості терміну
придатності товарів, Дистриб'ютор має
право заявити Постачальнику
відповідну претензію (рекламацію), яка
задовольняється при відсутності вини
Дистриб'ютора.

06.02.2013 до дистриб'юторського договору
№25/13/д від 06.02.2013 складений та
підписаний сторонами протокол
розбіжностей, згідно якого внесені
наступні зміни до договору.

Так, згідно п.4.2. оплата за кожну
отриману партію Товару здійснюється
Дистриб'ютором у безготівковій формі
протягом 60 календарних днів з моменту
отримання товару.

Відповідно до п.7.3. у разі затримки
оплати за товар, Дистриб'ютор сплачує
Постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
порушення, до моменту належного
виконання Покупцем своїх зобов'язань
по оплаті. У разі прострочення платежу
більше, ніж на 20 календарних днів
Дистриб'ютор, окрім пені, сплачує
Постачальнику штраф в розмірі 3% річних
від суми простроченого платежу.

Так, згідно представлених позивачем
видаткових накладних № МК-0000605 від
08.04.2013 на суму 50924,76 грн.; № МК-0000606 від
08.04.2013 на суму 5982,96 грн.; № МК-0000902 від
24.05.2013 на суму 17816,40 грн.; № МК-0000903 від
24.05.2013 на суму 26858,88 грн.; № МК-0000904 від
24.05.2013 на суму 2882,70 грн.; № МК-0001051 від
06.06.2013 на суму 5227,50 грн.; №МК-0001358 від
03.07.2013 на суму 159631, 92 грн.; №МК-0001396 від
05.07.2013 на суму 159631, 92 грн.; №МК-0001748 від
05.08.2013 на суму 46764,00 грн.; №МК-0000912 від
24.05.2013 на суму 247,68 грн.; №МК-0001339 від
17.06.2013 на суму 65404,08 позивачем
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 541372,8 грн. (а.с. 12-23; 134-135).

Представником відповідача не
оспорювався факт поставки товару за
накладними, які позивачем втрачені, на
що звертав увагу суд під час розгляду
справи.

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати за поставлений товар
виконав неналежним чином та сплатив за
нього не в повному обсязі, у зв'язку з
чим позивач звернувся до суду із даним
позовом про стягнення наявної
заборгованості.

Дослідивши обставини справи, оцінивши
наявні докази у їх сукупності в порядку
ст.43 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає позов
обґрунтованим і підлягаючим
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України, зобов'язання виникає з
угод, що не суперечать закону, а також
внаслідок вчинення господарських дій
на користь другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з ч.1
ст.175 Господарського кодексу України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного
кодексу України та положень статті 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог діючого законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З матеріалів справи суд вбачає, що
згідно акту звірки взаємних
розрахунків станом на серпень 2013 року,
підписаного сторонами, вбачається
заборгованість відповідача на суму
351431,92 грн. (а.с. 30).

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу за
поставлений товар у сумі 351431,92 грн.
задовольнити, оскільки вони
обґрунтовані, підтверджені
документально та підлягають
задоволенню.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Відповідно до позовної заяви,
позивачем заявлено до стягнення 3%
річних у розмірі 2284,35 грн.

Таким чином, у відповідача в силу
наведених приписів закону виникає
обов'язок сплатити 3% річних у сумі 2284,35
грн.

Стосовно стягнення пені у сумі 9905,01
грн., суд зазначає наступне.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
визначає: неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Угода по забезпеченню виконання
зобов'язання здійснюється у письмовій
формі (ст.547 Цивільного кодексу
України).

Позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на п.7.3
договору та протоколу розбіжностей,
згідно якого у разі затримки оплати за
товар, Дистриб'ютор сплачує
Постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
порушення, до моменту належного
виконання Покупцем своїх зобов'язань
по оплаті. У разі прострочення платежу
більше, ніж на 20 календарних днів
Дистриб'ютор, окрім пені, сплачує
Постачальнику штраф в розмірі 3% річних
від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Відповідачем під час розгляду даної
справи не був доведений суду факт
своєчасного виконання взятих на себе
зобов'язань.

Згідно представленого відзиву на
позовну заяву, відповідач заперечує
щодо задоволення позову з підстав
невідповідності поставленого
позивачем товару державним стандартам
ДСТУ.

Так, згідно п.8.3. приймання Товару
здійснюється Дистриб'ютором
відповідно до Інструкцій П-6, П-7. У разі
виявлення невідповідності продукції
умовам договору або кількістю
Дистриб'ютор зобов'язаний скласти акт
приймання-передачі за участю водія
перевізника та повідомити
Постачальника про цей факт засобами
факсимільного зв'язку в день приймання.
Цей акт буде мати юридичну силу та буде
обов'язково прийнятий Постачальником,
якщо уповноважений представник не
з'явився в указаний в цьому пункті
термін. Збитки по доставці та
поверненню такого Товару у повному
обсязі несе Постачальник. Неякісний
Товар зберігається Дистриб'ютором до
прибуття представника Постачальника,
але не більш, ніж 45 днів, якщо вартість
такого Товару менша 1,5 тисяч, та 14 днів,
якщо вартість більша або дорівнює 1,5
тисяч гривень, якщо Постачальник не
дала письмову згоду на утилізацію
такого Товару.

Відповідно до п.9.1. у випадку виявлення
Дистриб'ютором неякісних товарів, які
не могли бути виявлені при звичайному
прийманні, на протязі встановленого та
вказаного в сертифікаті якості терміну
придатності товарів, Дистриб'ютор має
право заявити Постачальнику
відповідну претензію (рекламацію), яка
задовольняється при відсутності вини
Дистриб'ютора.

10.07.2013 року представниками відповідача
та Сімферопольської міської державної
лікарні ветеринарної медицини
складено акт забраковки продукції за
якістю.

Відповідно до вказаного акту
перевірялося молоко датою
виготовлення 30.06.2013 року, 01.07.2013 року,
01.07.2013 року, 04.07.2013 року.

Відповідно до вказаного акту молоко
непридатне в реалізацію по
органолептичним показникам, не
відповідає Декларації виробника /
якісному посвідченню № 48 від 04.07.2013
року, Декларації виробника / якісному
посвідченню № 22 від 06.07.2013 року.

Відповідно до висновку комісії молоко
питне «Фермерське»
ультрапастеризоване 3,2% молочного жиру
«Tetra Brik Aseptsc» масою нетто 1000 г
виготовлено з порушенням технічних
умов ТУ У 15.5-2:2001.

26.07.2013 року відповідач звернувся до
позивача з листом та повідомив
позивача про невідповідність
поставленого за накладними № МК-1358 від
03.07.2013 року та МК-1396 від 05.07.2013 року
товару вимогам якості.

Як вбачається з представленої копії
квитанції, вказаний лист було
спрямовано на адресу позивача 26.07.2013.

Згідно п.3 Інструкції «Про порядок
прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю», затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 №П-7, при прийманні вантажу
від органів транспорту
підприємство-отримувач у
відповідності з діючими на транспорті
правилами перевозок вантажів
зобов'язано перевірити, чи забезпечена
збереженість вантажу при перевозці,
зокрема, перевірити, чи були дотримані
встановлені правила перевозки, що
забезпечують запобігання вантажу від
пошкодження та зіпсування, строки
доставки, а також здійснити огляд
вантажу.

Відповідно п. 6 Інструкції «Про
порядок прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю», затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 №П-7, приймання продукції за
якістю та комплектністю здійснюється
на складі отримувача у наступні строки:
при позаміській доставці - не пізніше 20
днів, а швидкопсувної продукції - не
пізніше 24 годин після видачі продукції
органом транспорту чи надходження її
на склад отримувача при доставці
продукції постачальником чи при вивозі
продукції отримувачем. Перевірка
якості та комплектності продукції, що
находить а тарі, здійснюється при
відкритті тари, але не пізніше
вищевказаних строків, якщо інші строки
не передбачені у договорі у зв'язку з
особливостями продукції, що
постачається.

Пунктом 9 Інструкції «Про порядок
прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю», затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 №П-7, передбачено, що акт про
приховані недоліки продукції має бути
складений на протязі 5 днів по
виявленню недоліків, але не пізніше 4
місяців з дня надходження продукції на
склад отримувача, що виявив приховані
недоліки, якщо інші строки не
встановлені обов'язковими для сторін
правилами. Акт про приховані недоліки,
що виявлені в продукції з гарантійним
строком служби чи зберігання, має бути
складений на протязі 5 днів з виявлення
недоліків, але у межах встановленого
гарантійного строку.

Згідно п.18 Інструкції «Про порядок
прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю», затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 №П-7, повідомлення про виклик
представника виробника (відправника)
має бути направлено (передано) йому по
телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин,
а відносно швидкопсувної продукції
негайно після виявлення
невідповідності якості, комплектності,
маркировки продукції, тари чи упаковки
встановленим вимогам, якщо інші вимоги
не встановлені Основними чи Особливими
умовами поставки, іншими обов'язковими
для сторін правилами чи договором.

Так, як вбачається з п. 9.2. договору
задоволення претензії відбувається
наступним чином: п. 9.2.1. Дистриб'ютор
направляє відповідне письмове
повідомлення Постачальнику та
забезпечує збереження неякісного
товару до прибуття представника
Постачальника; п. 9.2.2. уповноважений
представник Постачальника з належним
чином оформленим дорученням
зобов'язаний прибути у 45 денний строк
після отримання повідомлення згідно
п.8.3. або 9.2.1., якщо вартість неякісного
Товару менше 1,5 тисяч гривень, та у 14
денний строк, якщо вартість неякісного
Товару більша або дорівнює 1,5 тисячам
гривень.

Проте, з матеріалів справи судом
вбачається складення Акту за браковки
продукції за якістю 10.07.2013, а
направлення його Постачальнику 26.07.2013.
Так суд дійшов висновку про
недотримання відповідачем
встановлених інструкцією та договором
строків належного повідомлення
позивача щодо якості товару.

28.08.2013 року відповідач звернувся до
позивача з листом та повідомив
позивача про необхідність утилізації
недоброякісного товару загальною
кількістю 40008 шт.

До листа надана квитанція поштового
зв'язку від 28.08.2013 року, у графі «кому»
вказано «ПАТ Ичнянский МКК», проте у
графі «куди» вказана адреса: «16703
Безводівка», у той час як у договорі
25/13/Д адресою позивача визначено:
м.Ічня, вул.Вишнева, 4.

Позивач заперечував отримання
вказаного листа, тому суд не може
розглядати вказаний лист як доказ
належного повідомлення позивача про
недоліки поставленої продукції.

Крім того, суд зазначає, що згідно п.9.3.
договору у випадку, якщо Сторони не
можуть узгодити кількість, причини
зіпсування та загальну вартість
збитків у зв'язку із зіпсуванням
товару, задоволення претензії може
відбуватись на підставі висновку
експертизи, котра повинна бути
проведена Торгово-промисловою палатою
України. Складений таким чином
висновок експертизи повинен визначити
причини зіпсуття товару (вина
постачальника чи дистриб'ютора).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не звертався до
належного органу з відповідною заявою
про проведення експертизи щодо
встановлення невідповідності
поставленої продукції, а самостійно
визначив підстави псування продукції:
«молоко питне «Фермерське»
ультрапастеризоване 3,2% молочного жиру
«Tetra Brik Aseptsc» масою нетто 1000 г
виготовлено з порушенням технічних
умов ТУ У 15.5-2:2001».

11.10.2013 між відповідачем та ПП «Алерус»
укладено договір на утилізацію об'єкта
- продуктів харчування, що розфасовані
в тару «Tetra Brik Aseptsc» масою нетто 1000г. з
надписом Молоко питне Фермерське
ультра пастеризоване 3,2% молочного жиру
ТУ У 15.5-2:2011 торгівельної марки
«Ічня»датою виробництва 30.06.2013, 01.07.2013,
04.07.2013 у кількості 40008 шт.

26.10.2013 постачальником ПП «Алерус»
виписано рахунок-фактуру №СФ-0000030 до
договору №167 від 11.10.2013 за послуги з
утилізацію об'єктів харчового
призначення «Tetra Brik Aseptsc» масою нетто
1000г. з надписом Молоко питне Фермерське
ультра пастеризоване 3,2% молочного жиру
ТУ У 15.5-2:2011 торгівельної марки
«Ічня»датою виробництва 30.06.2013, 01.07.2013,
04.07.2013 у кількості 20004 шт.

26.10.2013 складено акт прийому-передачі
наданих послуг №81 до договору про
надання послуг №167 від 11.10.2013 на послуги
з утилізації об'єктів харчового
призначення «Tetra Brik Aseptsc» масою нетто
1000г. з надписом Молоко питне Фермерське
ультра пастеризоване 3,2% молочного жиру
ТУ У 15.5-2:2011 торгівельної марки
«Ічня»датою виробництва 30.06.2013, 01.07.2013,
04.07.2013 у кількості 20004 шт.

22.11.2013 складено акт прийому-передачі
наданих послуг №98 до договору про
надання послуг №167 від 11.10.2013 на послуги
з утилізації об'єктів харчового
призначення «Tetra Brik Aseptsc» масою нетто
1000г. з надписом Молоко питне Фермерське
ультра пастеризоване 3,2% молочного жиру
ТУ У 15.5-2:2011 торгівельної марки
«Ічня»датою виробництва 30.06.2013, 01.07.2013,
04.07.2013 у кількості 20004 шт.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідачем належним чином не
виконані умови договору щодо порядку
приймання та повернення товару, не
представлено суду доказів належного
повідомлення позивача щодо
невідповідності якості прийнятого
товару згідно з вимогами договору.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе позовні вимоги задовольнити та
стягнути з відповідача на користь
позивача борг за поставлений товар у
сумі 351431,92 грн., 3% річних у сумі 2284,35 грн.
та пеню у сумі 9905,01 грн., оскільки вони
обґрунтовані, засновані на приписах
діючого законодавства та підлягають
задоволенню.

Згідно ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте доказів, які б спростовували
доводи позивача відповідачем суду не
надано.

Судові витрати по сплаті судового
збору судом покладаються у повному
обсязі на відповідача в порядку ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки звернення до суду із
даним позовом пов'язане саме з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
договором.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Повне рішення складено 28.01.2014.

Керуючись ст.ст.33-34, 49, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

· Позов задовольнити.

· Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційне підприємство
«Далі ЛТД» на користь Публічного
акціонерного товариства «Ічнянський
молочно-консервний комбінат» борг за
поставлений товар у сумі 351431,92 грн., 3%
річних у сумі 2284,35 грн., пеню у сумі 9905,01
грн. та судовий збір у сумі 7272,45 грн.

· Видати наказ після набрання
рішення суду законної сили.

Суддя В.І.
Мокрушин