ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.01.2014р.
Справа №
905/7371/13

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі

м.Маріуполя, м.Маріуполь

до відповідача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк»,

м.Дніпропетровськ в
особі Маріупольської філії Публічного
акціонерного

товариства Комерційного
банку «Приватбанк», м.Маріуполь

про визнання дій неправомірними та
стягнення коштів в сумі 219 грн. 14 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: Матвійчук Н.Є.-гол. спец.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя, м.Маріуполь, позивач,
звернувся до господарського суду з
позовною заявою до відповідача,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»,
м.Дніпропетровськ в особі
Маріупольської філії Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк», м.Маріуполь, про:

- визнання дій Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» щодо неповернення
управлінню ПФУ в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя залишку пенсійних
коштів з рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. в сумі 109,57 грн.
неправомірними;

- стягнення з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь управління ПФУ
в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя 219,14 грн., з яких 109,57 грн. -
залишок пенсійних коштів з рахунку
померлого пенсіонера Каргашина В.І. та
109,57 грн. - фінансова санкція.

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилається на неправомірне
неповернення відповідачем пенсійних
коштів померлого пенсіонера Каргашина
В.І., що були зайво перераховані на його
особистий рахунок. Зокрема, як вказує
позивач, грошові кошти перераховані
ним для виплати пенсії Каргашину В.І.,
період виплат яких наступив після його
смерті, є коштами Пенсійного фонду.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
господарський суд встановив:

31.12.2009р. між сторонами був підписаний
договір №30, згідно з умовами якого
відповідач (банк) зобов'язався
виконувати функції виплати пенсій та
грошової допомоги, передбачені
Порядком виплати пенсій та грошової
допомоги за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх поточні
рахунки у банках, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 серпня 1999р. №1596 (з наступними
змінами).

Відповідно до ст.10 договору №30 від
31.12.2009р. в редакції додаткової угоди від
28.12.2010р., цей договір набирає чинності з
01.01.2010р. та діє до 01.01.2012р.

Згідно з приписами параграфу 2 ст.3
договору №30 від 31.12.2009р. банк
зобов'язався забезпечити через свої
установи, в тому числі, укладання з
пенсіонерами і одержувачами допомоги
договорів про відкриття поточних
рахунків для зарахування сум пенсій та
допомоги; відкриття поточних рахунків
пенсіонерам та одержувачам допомоги;
зарахування сум пенсій та грошової
допомоги на поточні рахунки
одержувачів не пізніше наступного
операційного дня після надходження
коштів від органів Фонду, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем для зарахування пенсії за
червень 2013р. на поточний рахунок
Каргашина В.І. було перераховано суму
пенсії в розмірі 1675,50 грн.

21.06.2013р. від головного управління ПФУ в
Донецькій області до позивача надійшли
дані про смерть пенсіонера Каргашина
В.І., який помер 11.05.2013р.

29.06.2013р. управлінням ПФУ в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя до Маріупольського
відділення ПАТ КБ «Приватбанк»
направлено лист з вимогою повернути
пенсійні кошти померлого в сумі 1675,50
грн.

01.07.2013р. відповідачем пенсійні кошти
було повернуто позивачу, але не в
повному обсязі, а в сумі 1565,93 грн. При
цьому, відповідачем було повідомлено
позивача про наявність залишку на
рахунку лише в сумі 1565,93 грн.

22.07.2013р. позивачем вдруге направлено
листа відповідачу щодо необхідності
повернення залишку пенсійних коштів.
Однак, як вказує позивач, відповідач
відмовляється повертати кошти з
рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І.

Статтею 6 договору №30 від 31.12.2009р.
сторони обумовили, що за несвоєчасну
виплату і доставку сум пенсійних
виплат одержувачам або несвоєчасне
зарахування їх на банківські рахунки
пенсіонерів, або несвоєчасне
повернення на банківські рахунки
органів Фонду сум коштів, не
використаних для здійснення пенсійних
виплат, за умови своєчасного і в
повному обсязі їх фінансування, на
установи Банку накладається штраф у
розмірі своєчасно не виплачених, не
доставлених чи не зарахованих або
своєчасно не повернених сум пенсійних
виплат. Аналогічна санкція передбачена
і ст.106 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Згідно п.4 ст.8 договору суми пенсій та
грошової допомоги, зараховані на
поточний рахунок одержувача, разом з
нарахованими на них відсотками
починаючи з місяця, наступного за
місяцем його смерті, установи банку
повертають відповідно органам Фонду,
за їх письмовим розпорядженням, не
пізніше наступного операційного дня
надходження відомостей про смерть
одержувача за умови наявності цих сум
на поточному рахунку пенсіонера.

Рішенням від 23.08.2013р. №1 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне повернення сум коштів, не
використаних для здійснення пенсійних
сиплат Управлінням Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя на підставі ч.1 ст.106 Закону
України «Про загашьнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовано до відповідача штраф у
сумі своєчасно не повернених сум
пенсійних виплат у розмірі 109,57 грн.

Таким чином, позивач звернувся до суду
з позовом до відповідача про визнання
дій Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» щодо неповернення
управлінню ПФУ в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя залишку пенсійних
коштів з рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. у сумі 109,57 грн.
неправомірними.

Крім цього, позивачем також заявлені
вимоги про стягнення з Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на користь
управління ПФУ в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя 219,14 грн., з яких 109,57
грн. - залишок пенсійних коштів з
рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. та 109,57 грн. - фінансова
санкція.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає
позовні вимоги неправомірними, такими,
що підлягають залишенню без
задоволення, враховуючи наступне:

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон) встановлено,
що пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати.

Відповідно до ст.73 Закону кошти
Пенсійного фонду використовуються на:
1) виплату пенсій, передбачених цим
Законом; 2) надання соціальних послуг,
передбачених цим Законом; 3)
фінансування адміністративних витрат,
пов'язаних з виконанням функцій,
покладених на органи Пенсійного фонду;
4) оплату послуг з виплати та доставки
пенсій; 5) формування резерву коштів
Пенсійного фонду. Забороняється
використання коштів Пенсійного фонду
на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до п.2 Порядку виплати
пенсій та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 №1596,
виплата пенсій та грошової допомоги
згідно з цим Порядком здійснюється
через поточні рахунки, що
відкриваються у банках, з якими
Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за
результатами конкурсу укладають
відповідні угоди з визначенням санкцій
за недотримання ними договору перед
одержувачами.

Згідно з п.4 Порядку установи
уповноважених банків здійснюють
відкриття поточних рахунків, проводять
операції із зарахування сум пенсій та
грошової допомоги на поточні рахунки
відповідно до цього Порядку, угод,
укладених ними з управліннями
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах, управліннями
праці та соціального захисту населення
райдержадміністрацій, виконкомів
міських, районних у місті рад (далі -
органи праці та соціального захисту
населення) або центрами з нарахування і
виплати пенсій та допомоги - у регіонах,
де функціонують такі центри.

Відповідно до п.7.1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» банки мають право відкривати
своїм клієнтам вкладні (депозитні),
поточні та кореспондентські рахунки;
поточний рахунок - рахунок, що
відкривається банком клієнту на
договірній основі для зберігання
коштів і здійснення
розрахунково-касових операцій за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Статтею 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачено
визначення банківського рахунку,
згідно з яким це рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які дають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

Згідно з п.1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
Банку України №22 від 21.01.2004, власник
рахунку в банку - особа, яка відкриває
рахунок у банку і має право
розпоряджатися коштами на ньому.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд (ч.3 ст.1066
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.1067 Цивільного кодексу
України закріплено, що договір
банківського рахунка укладається для
відкриття клієнтові або визначеній ним
особі рахунка у банку на умовах,
погоджених сторонами.

Згідно з приписами ст.1071 Цивільного
кодексу України передбачено, що банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п.п.1.38, 1.39 ст.1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» списання
договірне - це списання банком з
рахунка клієнта коштів без подання
клієнтом платіжного доручення, що
здійснюється банком у порядку,
передбаченому в договорі, укладеному
між ним і клієнтом; списання примусове -
це списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом.

Банк здійснює розрахунково-касове
обслуговування своїх клієнтів на
підставі відповідних договорів і своїх
внутрішніх правил здійснення
безготівкових розрахунків, якщо ці
правила відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
коштів клієнта та встановлювати інші,
не передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
коштами на власний розсуд (п.1.6
Інструкції).

Кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції
(п.1.7 Інструкції).

Частиною 1 ст.316 Цивільного кодексу
України передбачено, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч.2 ст.321 Цивільного кодексу
України особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

З вищенаведеного вбачається, що право
власності на кошти, які знаходяться на
рахунку, відкритому у банку, належить
власнику цього рахунку.

Банк не має права на суму коштів, що
знаходяться на рахунку фізичної особи,
не є набувачем спірних коштів, а лише
вчиняє дії по обслуговуванню рахунка
клієнта, а обов'язок банку здійснити
дії щодо особового рахунку клієнта (в
тому числі списати кошти з особового
рахунку клієнта) виникає лише у
визначених законодавством випадках.

Положення ч.2 ст.1071 Цивільного кодексу
України визначають обов'язок банку
виконати судове рішення, прийняте за
наслідками захисту прав стягувача щодо
особи - володільця рахунку та
отримувача грошових коштів незалежно
від волевиявлення володільця рахунку;
позивачем не було надано докази у
підтвердження існування такого
рішення щодо володільця рахунку,
порушення банком прав позивача
невиконанням цього рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову та стягнення з
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
користь управління ПФУ в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя залишку пенсійних коштів з
рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. в сумі 109,57 грн.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного кодексу
України).

Частиною 2 ст.16 Цивільного кодексу
України та ч.2 ст.20 Господарського
кодексу України визначено способи
захисту прав та інтересів.

Враховуючи те, що Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» не є власником коштів, що
перебувають на рахунку померлого
Каргашина В.І., то захист прав
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя шляхом стягнення з
відповідача на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя 109,57 грн. його власних
коштів, призвело б до порушення прав
останнього.

На підставі викладеного, вимоги про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь управління ПФУ
в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя залишку пенсійних коштів з
рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. в сумі 109,57 грн.
підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Тобто законодавство пов'язує право
звернення за судовим захистом з
суб'єктивною думкою юридичної особи
щодо порушення чи оспорювання її
інтересів; об'єктивна наявність чи
відсутність таких порушень
встановлюється під час розгляду
справи.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
За приписом ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Статтями 16 Цивільного кодексу України,
ст.20 Господарського кодексу України
встановлені способи захисту цивільних
прав та інтересів. Зокрема, права та
законні інтереси захищаються шляхом:
визнання наявності або відсутності
прав; визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного
кодексу України суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Аналогічний припис
містить ч.2 ст.20 Господарського кодексу
України про те, що права суб'єктів
господарювання захищаються, зокрема,
іншими способами, передбаченими
законом.

Таким чином, законодавець визначив, що
цивільне право або охоронюваний
законом інтерес можуть бути захищені
судом не будь-яким способом, а тільки
тим, що передбачений договором чи
законом.

За висновками суду, предмет позову в
частині визнання дій Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» щодо неповернення
управлінню ПФУ в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя залишку пенсійних
коштів з рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. у сумі 109,57 грн.
неправомірними, не передбачений як
спосіб захисту чинним законодавством.
Цей спосіб захисту сторони при
укладанні договору №30 від 31.12.2009р.
також не встановили. Викладене
позбавляє суд можливості захистити
права позивача. Обраний ним спосіб
захисту своїх прав та інтересів не
відповідає за своїм змістом
матеріально-правовим способам захисту
порушеного права, визначених законом.

Крім того, такий спосіб захисту як
визнання дій неправомірними, ніяким
чином не може поновити чи в будь-який
інший спосіб вплинути на права та
охоронювані законом інтереси позивача.

За таких обставин, враховуючи, що
заявлений предмет позову не відповідає
встановленим законом способам захисту
прав та інтересів суб'єктів
господарювання, позовні вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя, м.Маріуполь в частині
визнання дій відповідача щодо
неповернення залишку пенсійних коштів
з рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. у сумі 109,57 грн.
неправомірними підлягають залишенню
без задоволення.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь управління ПФУ
в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя фінансової санкції в сумі
109,57 грн.

Проте, виходячи з того, що за умовами п.4
ст.8 договору суми пенсій та грошової
допомоги, зараховані на поточний
рахунок одержувача установи банку
повертають органам Фонду виключно за
умови наявності цих сум на поточному
рахунку пенсіонера, враховуючи
відсутність коштів в сумі 109,57 грн. на
рахунку одержувача та, як наслідок,
відсутність вини відповідача у
неповерненні залишку пенсійних коштів
з рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І., вимоги про стягнення
фінансової санкції в сумі 109,57 грн.
також підлягають залишенню без
задоволення.

Виходячи з того, що позивач в порядку
ст.5 Закону України «Про судовий збір»
звільнений від сплати судового збору,
судовий збір у цій справі не
стягується.

За таких обставин, керуючись ст.ст.4-3, 33,
34, ст.80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя, м.Маріуполь до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»,
м.Дніпропетровськ в особі
Маріупольської філії Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк», м.Маріуполь про:

- визнання дій Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» щодо неповернення
управлінню ПФУ в Орджонікідзевському
районі м.Маріуполя залишку пенсійних
коштів з рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. в сумі 109,57 грн.
неправомірними;

- стягнення з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь управління ПФУ
в Орджонікідзевському районі
м.Маріуполя залишку пенсійних коштів з
рахунку померлого пенсіонера
Каргашина В.І. в сумі 109,57 грн. та
фінансової санкції в сумі 109,57 грн

В судовому засіданні 21.01.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повний текст рішення підписано 24.01.2014р.

Суддя
Г.В. Левшина