ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" січня 2014 р.Справа № 916/1321/13

За позовом: Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Одеської
області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця"

про стягнення 262650 грн.

Головуючий суддя: Погребна К.Ф.

Суддя: Рога Н.В.

Суддя: Зайцев Ю.О.

Представники сторін яки приймали
участь в судових засіданнях::

Від прокуратури: Вигнанюк Т.Л. -
довіреність;

Дображан Н.І. -
посвідчення;

Від позивача (Білгород-Дністровська
міська рада Одеської області): не
з'явився;

Від позивача (Державна екологічна
інспекція в Одеській області):Аракелян
О.Г. - довіреність

Гудзенко Т.Є. -
довіреність;

Порубіна Ю.Д. -
довіреність;

Білянський Д.І. -
довіреність;

Від відповідача: Брожик С.В. -
довіреність;

Лук'ян С.Г. - довіреність

Єршов О.С. - довіреність;

Представники сторін, які брали участь у
судовому засіданні 23.01.2014р.:

Від прокуратури: Дображан Н.І. -
посвідчення;

Від позивача (Білгород-Дністровська
міська рада Одеської області): не
з'явився;

Від позивача(Державна екологічна
інспекція в Одеській області):Гудзенко
Т.Є. - довіреність;

Від відповідача: Єршов О.С. -
довіреність;

Суть спору: Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області звернувся до господарського
суду Одеської області із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" про
стягнення 425808,18 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 27.05.2013 року, було порушено
провадження у справі № 916/1321/13 із
призначенням справи до розгляду в
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.07.2013р. строк розгляду
справи був продовжений на п'ятнадцять
днів, в порядку ст. 69 ГПК України.

Згідно розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 05.08.2013р. у зв'язку з перебуванням
судді Погребної К.Ф. у відпустці з
25.07.2013р. по 16.08.2013р. включно, справу
№916/680/13 передано на розгляд судді
Власової С.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 05.08.2013р. справу прийнято до
провадження суддею Власовою С.Г.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області від 20.08.2013 року, у
зв'язку із виходом судді Погребної К.Ф.
з відпустки, справу №916/1321/13 передано на
розгляд судді Погребній К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 21.08.2013р. справу прийнято до
провадження суддею Погребною К.Ф.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області Волкова Р.В. від
25.09.2013р., у зв'язку із знаходженням судді
Погребної К.Ф. на лікарняному з 25.09.2013р.
справу № 916/1321/13 передано на розгляд
судді Рога Н.В.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.09.2013р. справу прийнято до
провадження суддею Рога Н.В.

Приймаючи до уваги, що суддя Погребна
К.Ф. вийшла з лікарняного,
розпорядженням голови господарського
суду Одеської області Волкова Р.В. від
30.09.2013р. справу №916/1321/13 передано на
розгляд судді господарського суду
Одеської області Погребної К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 30.09.2013р. справу прийнято до
провадження суддею Погребною К.Ф.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області Волкова Р.В. від
01.11.2013р., у зв'язку із знаходженням судді
Погребної К.Ф. з 04.11.2013р. по 06.11.2013р. у
відряджені, справу № 916/1321/13 передано
на розгляд судді Зайцеву Ю.О.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.11.2013р. справу прийнято до
провадження суддею Зайцевим Ю.О.

Приймаючи до уваги, що суддя Погребна
К.Ф. повернулась з відрядження,
розпорядженням голови господарського
суду Одеської області Волкова Р.В. від
11.11.2013р. справу №916/1321/13 передано на
розгляд судді господарського суду
Одеської області Погребної К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.11.2013р. справу прийнято до
провадження суддею Погребною К.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 20.11.2013р. справу №916/1321/13 було
призначено до колегіального розгляду.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області від 20.11.2013р.
визначено наступний склад колегії
судів: головуючий суддя Погребна К.Ф.,
суддя Зайцев Ю.О. суддя Д'яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 21.11.2013р. справу було
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Погребна К.Ф., суддя Зайцев Ю.О. суддя
Д'яченко Т.Г., із призначенням до
розгляду в судовому засіданні.

Розпорядженням голови господарського
суду Одеської області від 09.12.2013 року, у
зв'язку із перебуванням судді Д'яченко
Т.Г. на лікарняному, справу №916/1321/13
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Погребна К.Ф.,
суддя Рога Н.В., суддя Зайцев Ю.О.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 09.12.2013р. справу було
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Головуючий суддя
Погребна К.Ф., суддя Рога Н.В., суддя
Зайцев Ю.О. , із призначенням до
розгляду в судовому засіданні.

16.12.2013р. за вх. №38199/13 заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора звернувся до суду з заявою
про уточнення позовних вимог,
відповідно якого просить суд стягнути
з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця"
грошові кошти за спричинену шкоду у
розмірі 262650грн.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
або зменшити розмір позовних вимог.

Вищенаведена редакція позовних вимог
Заступника Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора, згідно з
вказаною заявою є остаточною, у зв'язку
з чим приймається господарським судом
для розгляду по суті викладених в них
вимог.

22.07.2013р. (вх.№22114/13) відповідачем до
господарського суду Одеської області
надано клопотання про зупинення
провадження у даній справі до
вирішення кримінальної справи
№495/4794/13-к за обвинуваченням директора
відповідача за ст.240 ч.4, 634-1 ч.2 КК
України.

11.09.2013р. (вх.№27127/13) прокуратурою надані
заперечення на клопотання про
зупинення, які вмотивовані наявністю у
позовній заяві доказів заподіяної
відповідачем шкоди.

24.09.2013р. (вх.№28580/13) представником
Державної екологічної інспекції в
Одеській області надані письмові
пояснення стосовно різних періодів
забору води, зазначених у актах та
розрахунку до позову.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав викладених у запереченнях на
позовну заяву від 24.10.2013р. №523
(вх.№32345/13), зазначає що державі не було
завдано жодної шкоди, не було
шкідливого результату, не було
погіршення стану води, не було ніякого
скидання забруднюючих речовин,
державна не понесла жодних збитків.
Крім того відповідач вказує, що справно
платив за відібрану воду зі
свердловини та не переслідував
корисних цілей.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.01.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників учасників
судового процесу, суд встановив.

01.02.2013р. державною Екологічною
інспекцією в Одеській області була
проведена перевірка законності
видобування підземних вод ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця", за
наслідком якої складений Акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства.

На підставі Акту, Інспекція дійшла
висновку, що відповідач після
закінчення терміну дії дозволу на
спецводокористування від 16.03.2009р. №УКР
633 АОде здійснював забір води, що
підтверджено довідкою з
Білгород-Дністровського управління
водного хазяйства від 28.01.2013р. №60.
Загальна кількість забраної води без
дозволу на спец водокористування за I
квартал 2012 року становить 5000куб/м води.

На виконання постанови слідчого СВ
Білгород-Дністровського МВ ГУМВС
України в Одеській області було
повторно проведено перевірку
дотримання природоохоронного
законодавства ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця», за
наслідком якої складено Акт перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 25.04.2013 року.

В Акті зазначено, що відповідачем
Журнал обліку
водоспоживання(водовідведення)
вимірювальними приладами типова форма
ПОД-11, ведеться у невстановленому
порядку, відсутні щодобові показники
споживання води.

Як стверджує позивач, перевірками
Інспекції від 01.02.2013 року та 25.04.2013 року
встановлено, що ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця»
здійснило самовільний забір води з
артезіанської свердловини при
відсутності дозволу на
спецводокористування в період з
01.01.2012р. по 31.03.2012р., що є порушенням ст. 44
Водного Кодексу України.

На підставі Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів №389 від 20.07.2009р. Інспекцією
здійснений уточнений розрахунок шкоди,
завданої державі, який склав 262650грн.

Згідно розрахунку суми шкоди,
заявленої до стягнення, Інспекцією
врахований період самовільного забору
води з 01.01.2012р. по 31.03.2012р.

Об'єм водозабору за даний період
Інспекцією визначено у розмірі 5000
куб/міз посиланням на дані звіту по
формі №2-ТП водгосп ТОВ
„Білгород-Дністровська паляниця".

Позивач зазначає, що даний факт
зафіксовано в Акті перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 01.02.2013р., який
складений державним інспектором з
охорони навколишнього природного
середовища Одеської області.

У добровільному порядку заподіяну
державі шкоду відповідач не
відшкодував, що обумовило звернення
позивача до господарського суду з
відповідними вимогами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
проаналізувавши норми чинного
законодавства суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
визначено поняття збитків, яке
поділяється на дві частини (види):
реальні збитки і упущена вигода.
Реальні збитки - це втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також втрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода - це доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Визначення поняття збитків наводяться
також у ч. 2 ст. 224 Господарського
кодексу України, відповідно до якої під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, відшкодування збитків є одним із
видів цивільно-правової
відповідальності і для застосування
такої міри відповідальності необхідна
наявність всіх елементів складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, дії чи бездіяльності особи;
шкідливого результату такої поведінки
(збитків), наявності та розміру
понесених збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками; вини особи, яка заподіяла
шкоду. У разі відсутності хоча б одного
з елементів відповідальність у вигляду
відшкодування збитків не наступає.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "
Білгород-Дністровська паляниця " є
суб'єктом господарювання, основним
видом діяльності якого є виробництво
хліба та хлібобулочних виробів;
виробництво борошняних кондитерських
виробів, тортів і тістечок нетривалого
зберігання. Господарську діяльність
підприємство здійснює на земельній
ділянці загальною площею 1,7697 га, якою
користується на підставі договору
оренди землі від 11.04.2005р, строк дії
якого 49 років. На зазначеній земельній
ділянці розташовані будівлі та
споруди, зокрема, дві артсвердловини
для добування підземних вод.
Водокористування відбувається на
підставі дозволу на спеціальне
водокористування №УКР 633-АЮде від
35.05.2012р., термін дії якого до 15.02.2015р.
Вода, добута із свердловини ,
використовується на виробничі та
госппобутові потреби.

Відповідно до ст.. 23 Кодексу України
"Про надра" (в редакції , чинної станом
на дату проведення перевірки)
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

При цьому, зазначена стаття не містить
жодних вказівок, що термін "власні
господарсько-побутові потреби"
стосується лише потреб населення і не
стосується потреб підприємств чи
фермерів. Навпаки, цей термін
стосується саме землевласників і
землекористувачів, якими можуть бути
як фізичні, так і юридичні особи
(суб'єкти господарювання), до яких
відноситься ТОВ "
Білгород-Дністровська паляниця ".

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Отже, до господарських
потреб відносяться саме потреби на
задоволення усіх господарських
процесів, у тому числі потреби, які
виникають у процесі виробництва
продукції підприємства, як суб'єкта
господарювання.

Крім того, відповідно до п. 7 ст. 4 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" у разі якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого
відповідно до закону, припускає
неоднозначне тлумачення прав і
обов'язків суб'єкта господарювання або
органу державного нагляду (контролю) та
його посадових осіб, рішення
приймається на користь суб'єкта
господарювання.

За таких обставин, на думку суду, на
даний час у ТОВ " Білгород-Дністровська
паляниця" відсутня необхідність в
отриманні дозволу на спеціальне
водокористування.

Крім того, відповідно до ст.40 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" використання
природних ресурсів громадянами,
підприємствами, установами та
організаціями здійснюється з
додержанням обов'язкових екологічних
вимог, зокрема, здійснення заходів щодо
запобігання псуванню, забрудненню,
виснаженню природних ресурсів,
негативному впливу на стан
навколишнього природного середовища.

Так, зокрема, водні відносини в Україні
регулюються Водним кодексом України,
Законом України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
та іншими актами законодавства (ч. 2 ст.2
Водного кодексу України).

Статтею 1 Водного кодексу України
передбачено, що використання води -
процес вилучення води для використання
у виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб.

Відповідно до ст.46 Водного кодексу
України водокористування може бути
двох видів - загальне та спеціальне.

Відповідно до ст.48 Водного кодексу
України спеціальне водокористування -
це забір води з водних об'єктів із
застосуванням споруд або технічних
пристроїв, використання води та
скидання забруднюючих речовин у водні
об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із
зворотними водами із застосуванням
каналів. Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

Згідно зі ст. 49 Водного кодексу України
спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу, який
видається: державними органами охорони
навколишнього природного середовища -
у разі використання води водних
об'єктів загальнодержавного значення;
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими Радами за
погодженням з державними органами
охорони навколишнього природного
середовища - у разі використання води
водних об'єктів місцевого значення.

Частиною1 статті 50 цього Кодексу
встановлено, що строки спеціального
водокористування встановлюються
органами, які видали дозвіл на
спеціальне водокористування.

Як встановлено судом та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, 16.03.2009р. Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в Одеській
області видано відповідачу дозвіл на
спеціальне водокористування №УКР
633-А/Оде з терміном дії до 10.12.2011р.

Підстави для припинення права
спеціального водокористування
встановлені статтею 55 Водного кодексу
України, відповідно до п. 2 якої право
юридичних та фізичних осіб на
спеціальне водокористування
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку спеціального
водокористування.

При цьому, порядок припинення права
спеціального водокористування
визначається згідно з положеннями ст.56
Водного кодексу України, згідно якої
припинення права спеціального
водокористування здійснюється,
зокрема, за рішенням органу, що видав
дозвіл на спеціальне водокористування,
у випадку, передбаченому пунктом 2 ст.55
цього Кодексу.

Припинення права на спеціальне
водокористування в усіх випадках
здійснюється органом, що видав дозвіл
на спеціальне водокористування (ч.2
ст.56 Водного кодексу України).

Процедуру погодження та видачі
юридичним та фізичним особам дозволів
на спеціальне водокористування
визначає Порядок погодження та видачі
дозволів на спеціальне
водокористування, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.03.2002р. №321, пунктом 9 якого також
передбачено, що припинення права
спеціального водокористування в усіх
випадках здійснюється органом, що
видав дозвіл на спеціальне
водокористування.

Відтак, виходячи з аналізу наведених
вимог чинного законодавства, право
спеціального водокористування, що
виникло у відповідача на підставі
дозволу на спеціальне
водокористування № УКР 633-А/Оде зі
строком дії до 10.12.2011р., повинно було
припинитись шляхом прийняття органом,
що видав дозвіл, відповідного рішення.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст.224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правом фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Взявши до уваги відсутність в
матеріалах справи рішення
компетентного органу про припинення
права спеціального водокористування
ТОВ «Білгород-Дністровська паляниця»,
таке право відповідача не було
припинено у встановленому
законодавством порядку, а відтак, за
відсутності такого рішення відсутні
також і підстави вважати дії
відповідача в період до 19.05.2012р.
самовільним водокористуванням.

Також судова колегія зазначає, що
відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку
погодження та видачі дозволів на
спеціальне водокористування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 321 від 13.03.2002 року,
дозволи на спеціальне
водокористування (забір води з водних
об'єктів із застосуванням споруд або
технічних пристроїв, використання води
та скидання у водні об'єкти
забруднюючих речовин, включаючи забір
води та скидання забруднюючих речовин
із зворотними водами із застосуванням
каналів) видаються у разі використання
води водних об'єктів
загальнодержавного значення -
Мінприроди, а на території Автономної
Республіки Крим - органом виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань екології та природних ресурсів
за клопотанням водокористувачів з
обґрунтуванням потреби у воді, яке
погоджується у разі використання
підземних вод - з Державною геологічною
службою або дочірніми підприємствами
НАК "Надра України" за переліком, який
затверджує Мінекоресурсів. Дозволи
видаються органами, що зазначені в
абзаці другому пункту 2 цього Порядку,
в місячний термін з дня подання в
установленому порядку клопотання, а
органами, зазначеними в абзаці
третьому цього пункту, - в установлені
ними терміни. Клопотання
водокористувачів розглядаються у
місячний термін. У разі відмови у
погодженні клопотання або у видачі
дозволу водокористувачу надається
відповідь з обґрунтуванням причин
відмови (в редакції Порядку, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Пунктом "з" частини 2 статті 68 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" передбачено, що
відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні у самовільному
спеціальному використанні природних
ресурсів.

Згідно з пунктом 6 частини 3 статті 110
Водного кодексу України,
відповідальність за порушення водного
законодавства несуть особи, винні у
недотриманні умов дозволу або
порушенні правил спеціального
водокористування.

Під час розгляду справи встановлено,
що 01.12.2011р. між відповідачем (замовник)
та ТОВ «Науково-виробниче підприємство
«Навколишнє середовище»(виконавець)
був укладений договір №142, згідно якого
замовник поручає, а виконавець приймає
на себе зобов'язання виконати роботи,
пов'язані із розробкою проекту
«Поточні індивідуальні норми
водоспоживання і водовідведення ТОВ
"Білгород-Дністровська паляниця",
підготовкою матеріалів для узгодження
умов спецводокористування та
отримання Дозволу на спеціальне
водокористування.

Вартість робіт за цим договором
складає 17892грн., яка сплачена
відповідачем у повному обсязі згідно
платіжних доручень №352 від 15.03.2012р., №514
від 26.04.2012р., №571 від 10.05.2012р.

Роботи за договором №142 від 01.12.2012р.
виконані, що підтверджується Актом
здачі робіт від 10.05.2012р.

Матеріалами справи встановлено, що до
погодження умов спецводокористування
відповідачем був отриманий «Висновок з
еколого-гідрогеологічного аналізу
умов використання підземних вод на
водозаборі до погодження умов спец
водокористування" від 15.02.2012р. №02/87.

Згідно даного Висновку відповідачу
був погоджений обсяг водокористування
(відповідно до гідрогеологічних умов
ділянки водозабору та технічних
характеристик водозабірних споруд).
Причорномор ДРГП погоджено умови
спеціального водокористування в
частині використання підземних вод з
свердловин 2 водозаборів ТОВ
«Білгород-Дністровська паляниця» в
кількості 101,49 м3/добу (37,042 тис,м3/рік), у
тому числи з водоносного горизонту у
верхньопліоценових відкладах 21,49
м3/добу (7,84 тис.м3/рік ) та
верхньосарматських відкладах 80,0
м3/добу (29,202 тис.м3/рік ) - у кількості
розподілених запасів для
виробничо-технічних та
господарськр-питних потреб на термін 3
роки з умови протягом 2012 року отримати
спеціальний дозвіл на користування
надрами (видобування підземних вод).

Крім того, як встановлено судом,
відповідачем в період з 01.01.2012р. по
31.03.2012р. був сплачений збір за
спеціальне використання водних
ресурсів, що підтверджується
платіжними дорученнями від 18.05.2012р. №623
- за 1квартал 2012р. на суму 2600грн. та від
27.09.2012р. №1282 - доплата за 1 квартал на
суму 10374,03грн., від 13.08.2012р. №1059 - за 2
квартал 2012р. на суму 2400грн., від 08.11.2012р.
№1502 - за 3 квартал 2012р. на суму 3260грн.,
від 24.01.2013р. №126 - за 4 квартал 2012р. на
суму 2300грн.

Таким чином, відповідачем були
здійснені усі дії направлені на
отримання нового дозволу на спеціальне
водокористування.

Отже, думку суду позивачем на доведено
факт вчинення відповідачем
протиправної поведінки у вигляді
здійснення забору води без отримання
дозволу на спеціальне
водокористування та наявність шкоди,
оскільки відсутність хоча б одного з
елементів складу цивільного
правопорушення виключає
відповідальність.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для відповідальності
відповідача, а тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог.

Під час прийняття рішення, суд вирішує
окрім питання, чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами це
підтверджується, зокрема, і наявність
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи, та доказів на їх
підтвердження.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь -які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В процесі
розгляду справи відповідачем до суду
не було доведено обставини та подано
будь які докази які б спростували
позовні вимоги позивача.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Клопотання відповідача про зупинення
провадження у даній справі до
вирішення кримінальної справи
№495/4794/13-к за обвинуваченням директора
відповідача за ст.240 ч.4, 634-1 ч.2 КК
України, задоволенню не підлягає,
оскільки порушення кримінальної
справи у відношенні керівника
підприємства, який не є учасником даної
справи, не впливає на можливість
подальшого провадження у даній справі
та не є підставою для зупинення
провадження у справі у розумінні
статті 79 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно п. 4.6 Постанови Пленуму «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013р. за №7, приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягує з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 5253грн. покладаються судом на
визначених прокурором позивачів у
справі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в особі
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області; в особі Державної
екологічної інспекції в Одеській
області звернувся до господарського
суду Одеської області із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Білгород-Дністровська паляниця" про
стягнення 262650грн. - відмовити.

2. Стягнути з Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області (67700,
Одеська область, м.
Білгород-Дністровськ, вул.. Леніна,56,
код ЄРДПОУ 26275763) на користь Державного
бюджету України на п/р 3008,
одержувач ГУДКУ у Одеській області, , банк одержувача ГУ ДКСУ в
Одеській області, МФО 828011, КБК 22030001,
символ звітності банку 206 - судовий збір
в сумі 2626 (дів тисячі шістсот двадцять
шість)грн. 50коп.

3. Стягнути Державної екологічної
інспекції в Одеській області (65058, м.
Одеса, проспект Шевченка,12, код ЄРДПОУ
38017120) на користь Державного бюджету
України на п/р 3008, одержувач ГУДКУ
у Одеській області, ,
банк одержувача ГУ ДКСУ в Одеській
області, МФО 828011, КБК 22030001, символ
звітності банку 206 - судовий збір в сумі
2626 (дів тисячі шістсот двадцять
шість)грн. 50коп.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст.85
Господарського процесуального кодексу
України, після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 28.01.2014р.

Головуючий
Погребна К.Ф.

Суддя
Зайцев Ю.О.

Суддя
Рога Н.В.