ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
УХВАЛА

17.01.2014Справа №901/266/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гостиница «Сурож»,
м. Судак, Автономна Республіка Крим

до відповідача Судацької міської ради,
м. Судак, Автономна Республіка Крим

про усунення перешкод в користуванні
майном

Суддя Янюк О.С.

Учасники судового процесу не
викликались

СУТЬ СПОРУ: 17.01.2014 Товариство з
обмеженою відповідальністю «Гостиница
«Сурож» (далі - позивач, ТОВ «Гостиница
«Сурож») звернулось до господарського
суду Автономної Республіки Крим (далі -
суд) із позовною заявою до Судацької
міської ради, в якій просить суд
усунути суміжному землекористувачу
ТОВ «Гостиница «Сурож» перешкоди у
користуванні власністю: будівлями
готелю та ресторану «Сурож» по вул.
Леніна, 75 у м. Судаку за їх цільовим
призначенням та благоустроєм у вигляді
бетонного покриття та озелення на
земельних ділянках площею 80 кв.м. та
площею 56 кв.м., які є прибудинковими по
вул. Леніна,75 у м. Судаку, шляхом
зобов'язання Судацьку міську раду
звільнити вказані земельні ділянки від
будівельного матеріалу:
камню-ракушечнику, трьох торгівельних
кіосків, забезпечивши вільний доступ
власнику та громадянам до будівель
готелю та ресторану, які належать ТОВ
«Гостиница «Сурож».Крім того, позивач
просить суд стягнути з відповідача
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору.

Ухвалою суду від 17.01.2014 порушено
провадження та у порядку ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) зобов'язано
учасників судового процесу надати суду
докази, необхідні для вирішення спору.

Разом із позовною заявою ТОВ
«Гостиница «Сурож» звернулось до суду
із заявою, в якій просить вжити заходів
до забезпечення позову шляхом заборони
будівництва об'єктів на земельних
ділянках площею 80 кв.м. та 56 кв.м. по вул.
Леніна, 75 у м. Судаку, межі яких
відображені на кадастровому плані
об'єкту готель «Сурож», яке здійснено
Комунальним підприємством
«Госпрозрахункове
проектно-планувальне бюро» у 2012 році із
зазначенням літній майданчик із
навісом площею 86 кв.м. та 50 кв.м. та
розміщення на них тимчасових споруд до
закінчення розгляду справи. (далі -
Заява)

Розглянувши вказану заяву та наявні
матеріали справи, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) господарський суд за
заявою сторони, прокурора або з
власної ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Виходячи з приписів ст.ст. 1, 2 ГПК
України, головним завданням
господарського судочинства є
забезпечення ефективності захисту
порушених чи оспорюваних прав і
законних інтересів суб'єктів
господарських відносин. Одним із
засобів захисту та забезпечення
поновлення порушених прав і законних
інтересів є забезпечення позову,
головною метою якого є гарантування
можливості реалізації позовних вимог
(можливість виконання рішення суду, а
також сприяння збереженню певного
існуючого стану відповідача до
винесення судового рішення).

Забезпечення позову є засобом
запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів юридичної або фізичної
особи.

Суд звертає увагу заявника на те, що при
вирішенні питання про забезпечення
позову суд здійснює оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням, зокрема,
розумності, обґрунтованості,
адекватності вимог заявника про
забезпечення позову, наявності зв'язку
між конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги, а
також імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів.

При цьому, адекватність заходу до
забезпечення позову, що застосовується
судом, визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Аналогічна вищевказана
правова позиція викладена у п. 1, 2, 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 16 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» (далі - Постанова).

Крім того, суд зазначає, що заявник
повинен обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК
України, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Отже, заява про вжиття заходів до
забезпечення позову повинна бути
обґрунтована поданням належних та
допустимих доказів, що підтверджують
можливість виникнення в подальшому
ускладнень у виконанні судового
рішення та інші обставини.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Наведене
стосується й вимоги щодо забезпечення
позову. У даному випадку тягар
доказування покладається на поззивача.

Втім, останнім не доведено суду
обставин та не надано жодного
належного доказу того, що будь-якими
особами вчиняються дії, які в
подальшому можуть утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду.

Ураховуючи те, що позивач не довів суду,
що невжиття заходів щодо забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду, суд не вбачає
підстав для вжиття заходів до
забезпечення позову та відмовляє у
задоволенні відповідної заяви.

Крім того, суд зазначає, що клопотання
про забезпечення позову, яке раніше
було відхилено повністю або частково,
може бути подано вдруге, якщо змінились
певні обставини. Тобто, на заяви про
забезпечення позову, в задоволенні
яких було відмовлено, не поширюється
заборона повторно звертатись до
господарського суду. Аналогічна
позиція викладена у п. 4 Постанови.

Керуючись ст.ст. 66, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гостиница «Сурож»
про вжиття заходів до забезпечення
позову.

Суддя
О.С. Янюк