КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р. Справа№ 911/3526/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача: Кашуба Л.Г. (представник
за довіреністю)

від відповідача: Головко О.С.
(представник за довіреністю)

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Васильківської
центральної районної лікарні

на рішення господарського суду
Київської області

від 07.10.2013 р. у справі № 911/3526/13 (суддя
Горбасенко П.В.)

за позовом Комунального підприємства
„Васильківтепломережа"

до Васильківської центральної
районної лікарні

про стягнення 258 250,73грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду
Київської області передані вимоги
Комунального підприємства
„Васильківтепломережа" до
Васильківської центральної районної
лікарні про стягнення 258250,73грн.
заборгованості, з яких: 219441,43грн. боргу
за поставлену теплову енергію згідно
договору про закупівлю теплової
енергії за державні кошти № 5/6 від
13.02.2012р., який виник за період з січня
2012р. по квітень 2012р. та з жовтня 2012р. по
грудень 2012р., 12709,49грн. пені, 15360, 90 грн.
штрафу, 3807,72грн. інфляційних втрат та
6931,19грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, в порушення умов договору
про постачання теплової енергії в
гарячій воді № 5/6 від 13.02.2012р року та
вимог чинного законодавства, яке
регулює відносини у цій сфері
господарювання, не в повному обсязі
проводить розрахунки за спожиту
теплову енергію для потреб опалення та
гарячого водопостачання, внаслідок
чого за період з 01.01.2012 року по 31.01.2013
року у відповідача виникла
заборгованість в розмірі 219441,43 грн.,
додатково за прострочення виконання
зобов'язання позивач нарахував пеню в
розмірі 12 709,49 грн., 3% річних в розмірі 3
807,72 грн., інфляційні втрати в розмірі 6
931,19 грн. та 7% від суми заборгованості в
розмірі 15360,90 грн.

Рішенням господарського суду
Київської області від 07.10.2013 р. у справі
№ 911/3526/13 позов задоволено частково.
Стягнуто з Васильківської центральної
районної лікарні (08600, Київська обл., м.
Васильків, вул. Декабристів, буд. 87; ) на користь Комунального
підприємства „Васильківтепломережа"
(08600, Київська обл., м. Васильків, вул.
Декабристів, буд. 60-А; )
219441 (двісті дев'ятнадцять тисяч
чотириста сорок одну гривню) 43 коп.
боргу за поставлену теплову енергію
згідно договору про закупівлю теплової
енергії за державні кошти № 5/6 від
13.02.2012р., який виник за період з січня
2012р. по квітень 2012р. та з жовтня 2012р. по
грудень 2012р., 6354 (шість тисяч триста
п'ятдесят чотири гривні) 74 коп. пені, 7680
(сім тисяч шістсот вісімдесят гривень)
45 коп. штрафу, 3807 (три тисячі вісімсот
сім гривень) 72 коп. інфляційних втрат,
6931 (шість тисяч дев'ятсот тридцять одну
гривню) 19 коп. 3 % річних та 5165 (п'ять
тисяч сто шістдесят п'ять гривень) 01
коп. судового збору. У задоволенні
решти позову відмовлено.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано тим,
що свої зобов'язання за зазначеним
договором відповідач не виконав
належним чином, внаслідок чого за
період з 01.01.2012 по 31.01.2013 виникла
заборгованість за використану теплову
енергію, яка загалом становить 258250,73
грн.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Київської області
від 07.10.2013 р. у справі № 911/3526/13 скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду Київської
області прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.11.2013 р. у
справі №911/3526/13 прийнято до провадження
апеляційну скаргу Васильківської
центральної районної лікарні та
призначено до розгляду на 28.11.2013 р.

В судовому засіданні 28.11.2013 р.,
відповідно до ст. 77 ГПК України,
оголошено перерву на 17.12.2013 р.,
зобов'язано сторін надати додаткові
докази.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 року
було задоволено клопотання
представника позивача та продовжено
розгляд справи у відповідності до
приписів ст. 69 ГПК України, у зв'язку з
неявкою представника відповідача
розгляд справи було відкладено на
15.01.2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення господарського суду Київської
області від 07.10.2013 р. у справі №911/3526/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити
повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував проти доводів відповідача,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити без змін
оскаржуване рішення господарського
суду Київської області від 07.10.2013 р. у
справі №911/3526/13.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

13.02.2012р. між Комунальним підприємством
„Васильківтепломережа" (Учасник) та
Центральною районною лікарнею
(Замовник) укладено договір про
закупівлю теплової енергії за державні
кошти № 5/6, за умовами якого учасник
зобов'язався у 2012 році надати послуги з
постачання водяної пари та гарячої
води замовнику в кількості - 2413,708 Гкал,
а замовник - прийняти і оплатити такі
послуги.

У відповідності до п. 1.2 договору сума
вартості постачання теплової енергії
становить 2467920,00 грн.

Поставлена для потреб бюджетних
установ (І група) теплова енергія
оплачується грошовими коштами шляхом
перерахування її вартості на рахунок
постачальника, в такому порядку : -
оплата у розмірі 34 % від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки; - оплата у розмірі по 33 % від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки; - остаточний
розрахунок за фактично спожиту теплову
енергію до 5 числа місяця, наступного за
місяцем постачання теплової енергії.
Для споживачів I групи вартість 1 Гкал
становить 1022,46грн., в тому числі ПДВ -
170,41грн. Розрахунки за теплову енергію
проводяться в грошовій формі
відповідно до встановлених тарифів
(п.п. 3.1., 3.2. договору).

Згідно п. 3.6 договору, оплати, які
надійшли від «Замовника», будуть
зараховані як передоплата лише за
умови відсутності заборгованості по
даному договору.

Відповідно до п. 3.7 договору послуги з
теплопостачання, надані учасником у
відповідному місяці оформляються
актом про надання послуг. Учасники
зобов'язується направити замовнику акт
про надання послуг, а замовник
зобов'язується протягом 5-ти днів з
моменту його отримання повернути
учаснику акт в належно оформленому
вигляді (підпис та печатка). У випадку
неповернення замовником належно
оформлених актів про надання послуг та
відсутності письмових заперечень з
приводу отримання послуг, послуги з
теплопостачання вважатимуться
наданими та прийняти замовником.

Згідно п.п. 6.14, 6.15 договору замовник
зобов'язаний оплачувати теплову
енергію у строки, визначені договором.

Згідно п. 10.1 договору, останній набирає
чинності з 01.01.2012р. і діє до 31.12.2012р., а в
частині проведення розрахунків за
теплову енергію - до їх повного
здійснення.

У відповідності до наданого позивачем
суду розрахунку заборгованості з
поставленої теплової енергії,
позивачем за період з 01.01.2012 року по
січень 2013 року було поставлено
відповідачу теплової енергії на
загальну суму 2538485,98 грн., натомість
відповідачем здійснено оплату
частково у розмірі 2319044,55 грн., у зв'язку
з чим на думку позивача у відповідача
утворилася заборгованість в розмірі
219441,43 грн.

З метою захисту власних порушених прав
позивач звернувся до господарського
суду з позовними вимогами, у яких
просив стягнути з відповідача 219441,43грн.
боргу за поставлену теплову енергію
згідно договору про закупівлю теплової
енергії за державні кошти № 5/6 від
13.02.2012р., 12709,49грн. пені, 15360,90грн. штрафу,
3807,72грн. інфляційних втрат та 6931,19грн. 3 %
річних.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні в судових
засіданнях з урахуванням всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи
їх взаємний зв'язок, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
відповідно частковому скасуванню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу
України передбачає, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України, за договором
енергопостачання підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною шостою ст. 19 Закону України
„Про теплопостачання" встановлено, що
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Основними обов'язками споживача
теплової енергії є: своєчасне
укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії;
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів;
забезпечення безпечної експлуатації
систем теплоспоживання; забезпечення
безперешкодного доступу до власного
теплового обладнання приладів
комерційного обліку представникам
теплогенеруючої чи теплопостачальної
організації за умови пред'явлення
відповідного посвідчення при
виконанні службових обов'язків (ч. 3 ст.
24 Закону України „Про
теплопостачання").

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як стверджує позивач та з чим погодився
місцевий господарський суд, на
виконання договору про постачання
теплової енергії за державні кошти від
13 лютого 2012 року за №5/6 за період з
січня 2012р. по квітень 2012р. та з жовтня
2012р. по грудень 2012р. поставив, а
відповідач прийняв теплову енергію на
загальну суму 2538485,98 грн. В свою чергу
відповідач в порушення п.п. 6.14, 6.15
договору про постачання теплової
енергії від 13 лютого 2012 року за №5/6 за
отриману від позивача теплову енергію
розрахувався частково на загальну суму
11729,23 грн., внаслідок чого станом на
момент судового розгляду справи борг
відповідача перед позивачем за
поставлену теплову енергію складає
219441,43 грн.

Проте колегія суддів не погоджується з
позицією місцевого господарського
суду щодо заявленого позивачем розміру
заборгованості до договором
постачання теплової енергії за
державні кошти та вважає висновок про
необхідність задоволення даної
позовної вимоги у повному обсязі
передчасним з огляду на наступні
обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 276 ГК України
загальна кількість енергії, що
відпускається, визначається за
погодженням сторін. У разі якщо енергія
виділяється в рахунок замовлення на
пріоритетні державні потреби (ліміту),
енергопостачальник не має права
зменшувати абоненту цей ліміт без його
згоди.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГК України абоненти
користуються енергією з додержанням
правил користування енергією
відповідного виду. Правила
користування енергією, якщо інше не
передбачено законом, затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.23 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 р. № 1198 розрахунки за спожиту
теплову енергію здійснюються на межі
продажу, яка є межею балансової
належності (відповідальності),
відповідно до договору на підставі
показів вузла обліку згідно з діючими
тарифами (цінами), затвердженими в
установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

При цьому, у договорі зазначається
максимальне теплове годинне
навантаження за кожним видом і
параметром теплоносія на опалення,
вентиляцію, кондиціювання,
максимальне, середньогодинне і
середньодобове теплове навантаження
на гаряче водопостачання, а також
місячний, квартальний та річний обсяг
постачання теплової енергії (п. 25
Правил).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони Договору, відповідно до вимог
ч. 1 ст. 276 ГК України та п. 25 Правил
користування тепловою енергією
погодили загальний максимальний обсяг
постачання теплової енергії, який
відповідно до п. 1.2 договору становив у
вартісному еквіваленті - 2467920,00 грн.

Можливості збільшення обсягів
постачання теплової енергії
зазначеним договором не передбачені,
натомість у п. 1.4 договору зазначено, що
обсяги закупівлі товарів можуть бути
лише зменшені від реального
фінансування видатків.

Слід також відзначити, що скаржник не
заперечує проти задоволення позовної
вимоги про стягнення заборгованості за
користування теплової енергією з
урахуванням граничних розмірі
визначених умовами п. 1.2 договору, а
саме у розмірі 148 875, 45 грн.

З огляду на вищезазначене та
відсутність належних доказів на
підтвердження постачання теплової
енергії понад обсяги, визначені
договором про постачання теплової
енергії за державні кошти № 5/6 від
13.02.2012 року колегія суддів дійшла
висновку, що розмір заборгованості за
поставлену теплову енергію становить
148 875, 45 грн. (219 441,43 - 70 565,98), а отже у
задоволенні первісного розміру
вказаної вимоги слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення штрафних санкцій за
несвоєчасну оплату отриманої теплової
енергії, збитків від інфляції та трьох
процентів річних колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання,
настають наслідки, передбачені
договором або законом, в тому числі,
сплата неустойки.

В силу ст. 230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням грошових
зобов'язань, тому є підстави для
застосування встановленої Договором
відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено,
що якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до п. 7.3 Договору за несплату
або за несвоєчасну сплату вартості
спожитої теплової енергії в термін,
зазначений в договорі, «Замовник»
сплачує на користь «Учасника» крім
суми заборгованості пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу. За
прострочення строку платежу понад
тридцять календарних днів Замовник
додатково сплачує Учаснику штраф у
розмірі 7 % від суми заборгованості.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У відповідності до наведених вище норм
законодавства, визначення розміру
пені, інфляційних втрат, 3% річних
знаходиться у прямій залежності від
суми боргу, на основі якого будуть
вираховуватися зазначені показники та
часових проміжків часу, в інтервалах
яких за боржником обліковувалась
заборгованість за невиконання власних
зобов'язань, при цьому для вирахування
обох показників необхідно достовірно
встановити термін початку відліку та
закінчення таких проміжків, в іншому
випадку розрахунок суми неустойки та
інфляційних витрат за своєю суттю буде
лише припущенням, що у свою чергу
суперечить засадам судочинства.

Пунктом 3.1 договору передбачено
наступний порядок оплати: 34% від
вартості запланованих місячних
обсягів до 10 числа місяця, 33 % від
вартості запланованих місячних
обсягів до 20 та 30 числа місяця, а
остаточний розрахунок за фактично
спожиту теплову енергію до 5 числа
місяці, наступного за місяцем
постачання теплової енергії.

Фактичний же обсяг спожитої теплової
енергії, відповідно до п. 3.7 договору,
визначається та погоджується
сторонами шляхом оформлення акту про
надання послуг. Таким чином, дотримання
п. 3.1 договору і належне виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
проведення остаточного розрахунку до 5
числа місяця, можливе лише за умови
належного оформлення відповідного
акту про надання послуг.

Сторони підтвердили, що всупереч
вимогам вищевказаного пункту договору,
акти про надання послуг не
оформлювались, що відповідно
унеможливлює визначення розміру
фактичної заборгованості на певні
проміжки часу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України для
визначення термінів та строків
виникнення заборгованості за
поставлену відповідачу теплову
енергію, що у свою чергу унеможливлює
розрахунок пені, інфляційних втрат та 3%
річних.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача 12709,49грн. пені, 3807,72грн.
інфляційних втрат та 6931,19грн. 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 15360,90грн. штрафу, за
прострочення виконання зобов'язання,
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Суд встановив, що зазначені в п. 7.3.
договору про закупівлю теплової
енергії за державні кошти № 5/6 від
13.02.2012р. 7 відсотків від суми боргу за
своєю правовою природою є штрафом
(господарсько-правовою санкцію у
зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошового зобов'язання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами
неустойки.

З огляду на те, що відповідач своєчасно
не оплатив поставлену теплову енергію
на суму 148875,45 грн., штраф у розмірі 7 % від
суми боргу (погоджений сторонами п. 7.3.
договору) у загальному розмірі 10421,28грн.
(7% від 148875,45 грн.).

Частково відмовляючи у стягненні
штрафу та пені у заявленому позивачем
розмірі, місцевий господарський суд
зазначив, що з урахуванням
встановлених судом обставин щодо
розміру простроченого зобов'язання,
стану його виконання на час розгляду
справи судом, відсутності даних про
заподіяння позивачу у зв'язку з цим
збитків, виходячи зі співрозмірності
сум прострочення і штрафних санкцій,
інтересів сторін, суд відповідно до
вимог ст. 233 ГК України вважає можливим
зменшити розмір належного з
відповідача на користь позивача
відповідно до умов п. 7.3 договору штрафу
та пені на 50% від заявленого розміру.

Згідно п.3 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.
Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки розміру
збитків, а також об'єктивно оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.
Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора.

Виходячи з оцінки ступеню виконання
зобов'язання відповідачем, наявності
об'єктивних причин неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
спірним договором, майнового стану
сторін, не лише майнових, але й інших
інтересів сторін, що заслуговують на
увагу, добровільного систематичного
погашення суми основного боргу,
залежності відповідача від державних
асигнувань, колегія суддів дійшла
висновку про можливість зменшення суми
штрафних санкцій (10421, 28грн.) до 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального права, апеляційна скарга
Центральної районної лікарні
Васильківської районної державної
адміністрації підлягає частковому
задоволенню, рішення господарського
суду Київської області від 07.10.2013 року у
справі № 911/3526/13 підлягає зміні.

У зв'язку з частковим задоволенням
апеляційної скарги позивача,
відповідно до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір за розгляд
апеляційної скарги та позовної заяви
покладається на сторін пропорційно
задоволенню позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Васильківської
цетральної районної лікарні
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 07.10.2013 року у
справі № 911/3526/13 змінити.

3. Резолютивну частину рішення суду
викласти у наступній редакції:

Стягнути з Васильківської центральної
районної лікарні (08600, Київська обл., м.
Васильків, вул. Декабристів, буд. 87; ) на користь Комунального
підприємства „Васильківтепломережа"
(08600, Київська обл., м. Васильків, вул.
Декабристів, буд. 60-А; )
148875 (сто сорок вісім тисяч вісімсот
сімдесят п'ять гривень) 45 коп. боргу за
поставлену теплову енергію згідно
договору про закупівлю теплової
енергії за державні кошти №5/6 від
13.02.2012р., 1000 (одну тисячу гривень) 00 коп.
штрафу та 2997 (дві тисячі дев'ятсот
дев'яносто сім гривень) 50 коп. судового
збору.

У задоволенні решти позову - відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства
„Васильківтепломережа" (08600, Київська
обл., м. Васильків, вул. Декабристів, буд.
60-А; ) на користь
Васильківської центральної районної
лікарні (08600, Київська обл., м. Васильків,
вул. Декабристів, буд. 87; ) судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у розмірі 1498 (одну
тисячу чотириста дев'яносто вісім
гривень) 75 коп.

5. Видачу наказів на виконання даної
постанови доручити господарському
суду Київської області.

6. Матеріали справи №911/3526/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

7. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун