м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22660/13 29.01.14

за позовомФізичної особи-підприємця
Резніченко Олени Юріївни до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Надра" в особі філії
ПАТ КБ "Надра" Кіровоградського
регіонального управління
провідшкодування заборгованості 118
875,33 грн. суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились;від
відповідача Кобець О.В. - представник
за довіреністю від 04.11.13.

В судовому засіданні 29.01.14 в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця Резніченко Олени
Юріївни до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Надра" в
особі філії ПАТ КБ "Надра"
Кіровоградського регіонального
управління про відшкодування
заборгованості в сумі 118875,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до договору оренди від
25.09.2008 відповідачу було надано в
строкове платне користування нерухоме
майно, що знаходиться за адресою: м.
Кіровоград, вул. Космонавта Попова, 20,
корп. 1. Однак в порушення умов договору
оренди відповідач неналежно
здійснював сплату орендної плати,
внаслідок чого у останнього виникла
заборгованість з орендної плати у
розмірі 104459,25 грн., пеня у розмірі 3700,85
грн. та 3% річних у розмірі 2580, 61 грн. Крім
того позивач просить стягнути з
відповідача 3 % річних за період з 09.10.12
по 13.09.13 у зв'язку з несвоєчасним
виконанням рішення суду від 24.05.12 у
справі № 5011-4/3490-2012 про стягнення
заборгованості в розмірі 297800,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.11.2013 порушено провадження у
справі № 910/22660/13 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 18.12.2013.

16.12.13 через загальний відділ
діловодства суду відповідач надав
відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечує, зазначаючи, що в
порушення п. 4.3 укладеного між
сторонами договору оренди позивачем не
було надано відповідачу рахунки та
акти приймання-передачі послуг з
оренди за спірний період. Крім того,
відповідач зазначає, що не згоден з
розрахунком 3 % річних за несвоєчасне
виконання рішення суду від 24.05.12.

У судовому засіданні 18.12.2013 у зв'язку з
необхідністю уточнення позовних вимог
було оголошено перерву в судовому
засіданні до 15.01.2014.

08.01.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла заява позивача про
зміну позовних вимог, в якій останній
просить суд виключити вимоги в частині
стягнення 3 % річних за несвоєчасне
виконання рішення суду в сумі 8134,92 грн.
та доповнити позовні вимоги - стягнути
з відповідача 3 % річних за період з
09.10.2012 по 13.09.2013 за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань по
договору оренди у розмірі 8134,92 грн., в
іншій частині позовні вимоги залишити
без змін.

У судове засідання, призначене на
15.01.2014, з'явився представник
відповідача, який заперечував проти
поданої заяви позивача про зміну
позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Оскільки заява позивача про зміну
позовних вимог надійшла після початку
розгляду справи по суті, суд відмовив в
її прийнятті.

У судовому засіданні 15.01.2014 представник
відповідача заявив усне клопотання про
відкладення розгляду справи для
надання можливості ознайомитись з
матеріалами справи та подав письмове
клопотання про продовження строків
вирішення спору у справі № 910/22660/13.

Ухвалою суду від 15.01.14 суд, керуючись
ст.ст. 69, 77 ГПК України продовжив строк
розгляду спору у справі № 910/22660/13 та
відклав розгляд справи на 29.01.14.

24.01.14 відповідач через канцелярію суду
надав додаткові письмові пояснення, в
яких зазначає, що позивачем не надано
належних доказів направлення
відповідачеві рахунків на сплату
орендної плати за спірний період,
документи, надані позивачем належним
чином не засвідчені, тому є неналежними
доказами в розумінні ст. 34 ГПК України.
Крім того, відповідач заперечує проти
нарахування пені, оскільки, на його
думку, розрахунок наданий позивачем не
відповідає вимогам ст. 250 ГК України, в
зв'язку з чим просить в задоволенні
позову відмовити повністю

В судове засідання 29.01.14 представник
позивача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, про
дату та час проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином. Представник відповідача надав
пояснення по суті спору, проти позову
заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

25 вересня 2008 р. між Фізичною
особою-підприємцем Резніченко Оленою
Юріївною (далі - позивач, орендодавець)
та Відкритим акціонерним товариством
"Комерційний банк "Надра" (далі -
відповідач, орендар) було укладено
договір оренди, посвідчений Письменною
Л.І., нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець передає орендарю, а
орендар приймає від орендодавця в
платне, тимчасове користування на
умовах оренди 1/10 частку нежилого
приміщення, що знаходиться за адресою:
м. Кіровоград, вул. Попова, буд. 20, корпус
№ 1.

На виконання умов договору,
орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове, платне
користування приміщення в будівлі по
вул. Попова, буд. 20, корпус № 1 в м.
Кіровоград, загальною площею 95,9 кв.м.,
вартістю 728 741,60 грн. (відповідно до
експертної оцінки), про що був
підписаний акт прийому-передачі майна
в оренду від 25.09.2008р.

Відповідно до п. 3.1. договору строк
оренди становить - 10 років - з дня
передачі орендованого майна орендарю,
яким є дата підписання "Акту
прийому-передачі майна в оренду". В
цьому акті зазначається: опис
орендовано майна, технічний стан
(коефіцієнт зносу), недоліки
орендованого майна та інше.

Згідно з п. 4.1. договору орендна плата за
користування орендованим майном
перераховується у безготівковій формі
на поточний рахунок орендодавця,
зазначений у цьому Договорі або в інших
формах, що не суперечать вимогам
чинного законодавства України, при
цьому такі розрахунки оформляються
додатковими договорами (Витрати по
сплаті орендної плати за даним
Договором відносяться до витрат
Кіровоградської філії банку).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що
розмір орендної плати за перші шість
місяців становитиме - 9 850 грн. 00 коп. в
місяць, а починаючи з сьомого місяця
розмір орендної плати становитиме - 14 922
грн. 75 коп. в місяць.

Відповідно до п. 4.3. договору орендна
плата сплачується орендарем щомісячно
до 25 числа поточного місяця, за
наступний на підставі рахунку,
виставленого орендодавцем.
Орендодавець щомісячно до 25 числа
поточного місяця зобов'язується
надавати акт приймання-передачі послуг
оренди за звітний період. Орендар
звільняється від відповідальності за
несвоєчасну оплату за цим Договором у
випадку несвоєчасного виставлення
"орендодавцем рахунку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач належним чином
не виконує умови договору оренди від
25.09.2008 р. щодо сплати орендних платежів,
у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість з орендної плати в
розмірі 104459,25 грн. за травень 2012 року, та
в період з 01.12.2012 по 01.06.2013р. Листом від
16.07.13 № 10/а позивач звернувся до
відповідача з вимогою сплати
заборгованості з орендної плати та
направив відповідачу акти виконаних
робіт за 2013 рік.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав:

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
найму (оренди), а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 58
Цивільного кодексу України, Глави 30
Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в
положеннях ст. 759 Цивільного кодексу
України.

Матеріалами справи підтверджується
факт передачі приміщення в оренду,
користування відповідачем приміщенням
протягом періоду, за який позивач
просить стягнути заборгованість з
орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи пункту 4.2, 4.3 Договору
відповідач повинен був сплачувати
орендну плату не пізніше 25 числа
поточного місяця за наступний на
підставі виставлених позивачем
рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи
заборгованість відповідача по
орендній платі за період користування
майном за травень 2012 року, та за період
з грудня 2012 по травень 2013 року
становить 104459,25 грн., а строк виконання
грошового зобов'язання по її сплаті
настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав
довести суду, що він зобов'язання за
спірним договором виконав своєчасно та
в повному обсязі, відповідно до умов
договору. Відповідач доказів
відсутності заборгованості по
орендній платі суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач належним чином не
виконав зобов'язання по сплаті
орендної плати згідно умов договору
оренди від 25.09.08, отже вимоги про
стягнення основної заборгованості
підлягають задоволенню в сумі 104459,25
грн.

Твердження відповідача про не
направлення позивачем в порушення п. 4.3
договору рахунків на сплату орендної
плати за спірний період спростовуються
матеріалами справи, а саме лист від
09.04.12 № 3/а, яким було направлено рахунки
за травень та червень 2012, лист від 25.10.12
№ 6/а, яким було направлено рахунки за
листопад, грудень 2012 року, лист від 17.12.12
№ 7/а, яким було направлено рахунки за
січень, лютий 2013 року, лист від 18.02.13 №
10-2, яким було направлено рахунок за
березень 2013 року, лист від 22.03.13 № 11-2,
яким було направлено рахунок за
квітень 2013 року, лист від 22.04.№ 12-2, яким
було направлено рахунок за травень 2013
року. Вказані листи та рахунки на
сплату орендної плати були отримані
відповідачем в особі Кіровоградського
регіонального управління ПАТ КБ
«Надра», яке відповідно до п.12
«Місцезнаходження та платіжні
реквізити сторін» виступає платником
за договором та директором якого від
імені відповідача було підписано
спірний договір. Факт отримання
відповідачем рахунків підтверджується
проставлянням у нижніх правих кутах
листів позивача представником
уповноваженою особою відповідача дати
їх отримання, вхідного номеру
відповідача та його печатки.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 2580,61 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання за
договором оренди від 25.09.08.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем здійснено нарахування 3 %
річних на суму заборгованості 104459,25
грн., які за розрахунком позивача
складають2580,61 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
встановив, що розмір 3 % річних
становить суму більшу, ніж заявлено
позивачем. Оскільки, з урахуванням
норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не
надано право виходити за межі позовних
вимог без відповідного клопотання
позивача, то до стягнення підлягає сума
у розмірі, заявленому позивачем.

Так як факт прострочення виконання
грошового зобов'язання встановлений
судом та відповідачем не спростований,
з відповідача підлягає стягненню 3 %
річних в сумі 2580,61 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3700,85 грн. пені, що
нарахована за порушення грошового
зобов'язання зі сплати орендної плати
за договором оренди від 25.09.08 в розмірі
0,02 % від суми простроченої
заборгованості.

Згідно з п. 4.5. договору у випадку
прострочення орендарем сплати
орендної плати орендодавцю, більше ніж
на місяць, орендар сплачує пеню в
розмірі 0.02 % річних від належної до
сплати суми за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки Національного банку України на
день сплати. Сплата пені не звільняє
орендаря від проведення передбачених
Договором розрахунків.

Отже, порушення відповідачем строків
оплати за оренду, передбачених п. 4.5
Договору оренди від 25.09.2008р., є
порушенням зобов'язання, що відповідно
до ст. 611 Цивільного кодексу України
тягне за собою правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплату неустойки.

Тому, позивачем також правомірно
заявлена вимога про стягнення з
відповідача пені за неналежне
виконання зобов'язання, відповідно до
договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою визнається визначена
законом або договором грошова сума, яку
боржник повинен сплатити кредиторові в
разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язання, зокрема в разі
прострочення.

Таким чином, за прострочення терміну
платежу з відповідача належить
стягнути пеню у сумі 3700,85 грн.,
відповідно до розрахунку позивача з
яким суд погоджується та вважає
обґрунтованим. Оскільки, з урахуванням
норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не
надано право виходити за межі позовних
вимог без відповідного клопотання
позивача, то до стягнення підлягає сума
у розмірі, заявленому позивачем.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
3 % річних в сумі 8134,92 грн., що нараховані
у зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення господарського суду м. Києва
від 24.05.12 у справі № 5011-4/3490-2012, суд
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду від 24.05.12
у справі № 5011-4/3490-2012 позовні вимоги ФОП
Резніченко О.Ю. задоволено частково,
вирішено стягнути з ПАТ КБ «Надра» 268
609 грн.. 50 коп. основного боргу, пеню 7956
грн.. 82 коп., індекс інфляції в сумі 8640
грн.. 63 коп., 6754 грн.. 24 коп. 3% річних, 5 839
грн.. 22 коп. судового збору. Вказане
рішення набрало законної сили 09.10.12 та
01.11.12 було видано наказ на його
примусове виконання. В матеріалах
справи наявне платіжне доручення №
01084577 від 13.08.13, яким ВДВС
Шевченківського району було
перераховано позивачу грошові кошти в
сумі 297800,42 грн. за виконавчим
документом № 5011-4/3490-2012 від 01.11.12.

Позивач просить стягнути з відповідача
3 % річних в сумі 8134,92 грн, що нараховані
за період з 09.10.12 (набрання законної
сили рішенням суду) по 13.09.13
(надходження грошових коштів в сумі
297800,42 грн .на рахунок позивача).

Згідно з частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). При цьому чинне законодавство
не пов'язує припинення грошового
зобов'язання з наявністю судового
рішення про стягнення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми чи відкриттям
виконавчого провадження з примусового
виконання такого рішення.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
04.07.2011р. №13/210/10 та від 12.09.2011р. №6/433-42/183 і
постанові Вищого господарського суду
України від 16.03.2011р. № 11/109.

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4. Постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.13 № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» (далі - Постанова
№ 14) господарським судам необхідно
мати на увазі, що за приписом частини
п'ятої статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв'язку з
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв'язку з недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Згідно з абз 3, 4 п. 7.1 Постанови № 14 якщо
судове рішення про стягнення з
боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання. Однак при цьому
слід мати на увазі, що у разі коли
судовим рішенням з боржника стягнуто
суму неустойки (штрафу, пені), то
правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

З урахуванням викладеного, судом
здійснено перерахунок суми 3 % річних,
що підлягає стягненню з відповідача
(сума боргу291961,19 грн. = 297800,41 грн. за
мінусом 5839,22 грн. судового збору, що був
сплачений відповідачем, період
нарахування з 10.10.12 по 12.09.13): 291961,19 грн. х
3% х 338 = 8110.92 грн.

Таким чином, вимога позивача щодо
стягнення 3 % річних нарахованих до
повного виконання рішення суду у
справі № 5011-4/3490-2012 підлягає частковому
задоволенню в розмірі 8110,92 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача суми
основної заборгованості у розмірі104459,25
грн., 3 % річних в сумі 2580,61 та пені в сумі
3700,85 грн., а також 3 % річних в сумі 8110,92
грн. є обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню, в іншій
частині позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк "Надра"
(04053, м. Київ, вул. Артема, 15,
ідентифікаційний код 20025456) на користь
Фізичної особи - підприємця Резніченко
Олени Юріївна (25015, м. Кіровоград, вул.
Велика Перспективна, 11/11, корп. 5, кв. 2,
ідентифікаційний номер )
заборгованість по орендній платі в
розмірі 104 459 (сто чотири тисячі
чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 25 коп.,
пеню в розмірі 3700 (три тисячі сімсот)
грн. 85 коп., 3% річних в розмірі 2580 (дві
тисячі п'ятсот вісімдесят) грн. 61 коп., 3 %
річних в сумі 8110 (вісім тисяч сто
десять) грн. 92 коп., судовий збір у сумі
2377 (дві тисячі триста сімдесят сім) грн.
04 коп.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 29.01.2014
року

Суддя
Пукшин
Л.Г.