ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.01.2014 р.
Справа№ 914/1287/13

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву: Публічного
акціонерного товариства "Львівський
завод залізобетонних виробів №1", м.
Львів

про: визнання судового наказу таким, що
не підлягає виконанню та розстрочку
виконання рішення господарського суду
Львівської області від 05.06.2013 р. у
справі № 914/1287/13

за позовною заявою: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Трускавець

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Львівський
завод залізобетонних виробів №1", м.
Львів

про: стягнення заборгованості за
поставлений товар в сумі 268 890,76 грн. та 29
680,67 грн. штрафних санкцій.

Представники

Від заявника: Перунов В.В. - представник
(Довіреність б/н від 10.01.2014 р.)

Від позивача: ОСОБА_1 - приватний
підприємець; ОСОБА_3 - представник
(Довіреність № 630 від 20.06.2011 р.)

На розгляд Господарського суду
Львівської області поступила заява ПАТ
«Львівський завод залізобетонних
виробів №1», м. Львів про визнання
судового наказу таким, що не підлягає
виконанню та розстрочку виконання
рішення господарського суду
Львівської області від 05.06.2013 р. у
справі № 914/1287/13.

Ухвалою суду від 24.12.2013 р. заяву
прийнято судом та призначено до
розгляду на 10.01.2014 р.

В судовому засіданні 10.01.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 13.01.2014 р.

В судовому засіданні 13.01.2014 р.
представник заявника викладені у заяві
вимоги підтримав, просив суд подану
заяву задоволити - зупинити стягнення
за судовим наказом № 914/1287/13 від 17.06.2013
р.; визнати наказ № 914/1287/13 від 17.06.2013 р.
про стягнення з ПАТ «Львівський завод
залізобетонних виробів №1» на користь
ФОП ОСОБА_1 таким, що не підлягає
виконанню частково, зокрема в сумі 5 000,00
грн. та розстрочити виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2013 р. у справі № 914/1287/13 в
частині не сплаченої суми - 161 199,93 грн.
на 36 місяців - до 31.12.2016 р., рівними
частинами, починаючи з дати набрання
ухвалою про відстрочку виконання
рішення суду законної сили, шляхом
сплати щомісячно по 4 477,78 грн.

Позивач надав суду Відзив на заяву б/н
від 13.01.2014 р., відповідно до якого проти
задоволення заяви ПАТ «Львівський
завод залізобетонних виробів №1»
заперечив.

У поданому відзиві позивач зазначає, що
на момент звернення до суду
заборгованість ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" перед
позивачем існувала вже протягом трьох
років. Крім цього з моменту прийняття
судом рішення від 05.06.2013 р. у справі №
914/1287/13 до подачі заяви про відстрочку
виконання рішення пройшло близько 6
місяців. Весь цей час (три з половиною
роки) позивач намагався вирішити
питання щодо погашення заборгованості
у добровільному порядку. Таким чином
позивачем було надано відповідачу
відстрочку сплати боргу практично на 42
місяці. Подальше збільшення терміну
повернення боргу, за твердженням
позивача, суттєво порушить його
інтереси.

Також позивач вказує на те, що за час,
котрий пройшов з моменту винесення
рішення суду боржником було відчужено
об'єкти нерухомості та отримані кошти
спрямовані на погашення
заборгованості перед кредиторами
котрі, на думку позивача, є менш
пріоритетними, хоч а б з тих позицій, що
їх право на стягнення боргу не
підтверджене рішенням суду. Права
позивача на першочергове погашення та
виконання відповідачем рішення суду
були проігноровані останнім.

Щодо доводів боржника про скрутне
матеріальне становище, то ФОП ОСОБА_1
зазначає, що показники господарської
діяльності позивача також є не надто
позитивними. Представлені суду
документи свідчать про суттєвий
дисбаланс між дебіторською та
кредиторською заборгованостями, який
утворився в тому числі й через
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань.

За словами позивача наведені
відповідачем підстави для розстрочки
виконання судового рішення, зокрема,
важке фінансове становище та
нерентабельність господарської
діяльності, не є тими виключними
обставинами, які дають підстави для
розстрочки виконання судового рішення
в контексті приписів ст. 121 ЦПК України,
оскільки по-перше, важке фінансове
становище відповідача утворилось
внаслідок його власної господарської
діяльності, а не в силу якихось
об'єктивних, незалежних від нього
обставин, а по-друге, скрутне фінансове
становище є як у відповідача, так і у
позивача, що і підтверджується
наданими суду доказами.

В разі ж вирішення судом питання про
розстрочку виконання рішення суду
позивач просить суд, розглянути
можливість за власної ініціативи
застосувати заходи забезпечення котрі
б гарантували можливість виконання
рішення суду під час ймовірного
розстрочення, шляхом накладення арешту
на майно боржника.

Вищезазначену вимогу позивач
обґрунтовує наявністю відомостей про
розпродаж відповідачем ліквідного
майна та позицією висловленою в п 7.7
постанови Пленуму Вищого
господарського суду раїни № 9 від 17.10.2012
р. «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал. постанов
господарських судів України», котра
визначає, що «якщо заходів до
забезпечення позову не було вжито до
прийняття рішення зі спору, то
господарський суд згідно з частиною
другою статті 121 ГПК має право
одночасно з вирішенням питання про
відстрочку, розстрочку або зміну
способу і порядку виконання рішення
вжити заходів до забезпечення його
виконання, про що зазначається в цій же
ухвалі».

Щодо вимоги про зупинення стягнення за
судовим наказом, то на думку позивача
така вимога не базується на Законі та
спрямована на затягування стягнення за
рішенням суду.

Щодо питання визнання судового наказу
таким, що не підлягає виконанню
частково, позивач вважає, що така
вимога не має нормативного підґрунтя, є
безпідставною та вирішується в
позасудовому порядку безпосередньо
державним виконавцем, на виконанні в
якого перебуває виконавчий документ,
виходячи з норм ЗУ «Про виконавче
провадження».

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 05.06.2013 р.
повністю задоволено уточнені позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Трускавець до Публічного
акціонерного товариства "Львівський
завод залізобетонних виробів №1", м.
Львів та присуджено до стягнення з
відповідача 144 330,47 грн. основного
боргу, 7 803,19 грн. втрат від
інфляції, 10 807,45 грн. 3 % річних, всього - 162
941,11 грн. та 3 258,82 грн.

17.06.2013 р. на примусове виконання
вищевказаного рішення суду видано
наказ.

23.12.2013 р. ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" в
канцелярію суду подано заяву про
зупинення стягнення за судовим наказом
№ 914/1287/13 від 17.06.2013 р.; визнання наказу №
914/1287/13 від 17.06.2013 р. про стягнення з ПАТ
«Львівський завод залізобетонних
виробів №1» на користь ФОП ОСОБА_1
таким, що не підлягає виконанню
частково, зокрема в сумі 5 000,00 грн. та
розстрочення виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2013 р. у справі № 914/1287/13 в
частині не сплаченої суми - 161199,93 грн. на
36 місяців - до 31.12.2016 р., рівними
частинами, починаючи з дати набрання
ухвалою про відстрочку виконання
рішення суду законної сили, шляхом
сплати щомісячно по 4 477,78 грн.

На обгрунтування поданої заяви
відповідач зазначає, що Постановою
державного виконавця Франківського
відділу ДВС Львівського міського
управління юстиції від 21.11.2013 р.
відкрито виконавче провадження про
примусове виконання наказу № 914/1287/13
від 17.06.2013р.

Після набрання законної сили рішення у
справі, боржником ПАТ «ЛЗЗВ №1» 23.12.2013
р. було перераховано на рахунок
стягувача ФОП ОСОБА_1 5000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 392 від 23.12.2013 р.

Відтак обов'язок боржника по сплаті
коштів, встановлений у рішенні
господарського суду Львівської
області від 05.06.2013 р. у справі № 914/1287/13,
частково припинений у зв'язку
добровільним виконанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ГПК України,
господарський суд ухвалою вносить
виправлення до наказу, а у разі якщо
його було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, господарський суд визнає наказ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 ГПК України, до
розгляду заяви господарський суд має
право своєю ухвалою зупинити стягнення
за наказом, а також витребувати наказ.

Вимогу про розстрочку виконання
рішення суду заявник обґрунтовує тим,
що на даний час, у боржника відсутня
достатня кількість коштів, необхідних
для виконання рішення суду в повному
обсязі. Однак боржник, здійснює дії з
метою покращення свого фінансового
становища та погашення кредиторської
заборгованості. Враховуючи дані
фінансового плану на 2014 рік, боржник
зможе здійснювати погашення наявної
перед ФОП ОСОБА_1 заборгованості по 5
000,00- 6 000,00 грн. щомісячно. При цьому у
боржника відсутнє майно відчуження
якого б могло бути скеровано на
погашення наявної перед стягувачем
заборгованості. Також слід врахувати,
що крім зазначеного рішення суду існує
також рішення суду у справі № 914/2174/13,
яким на користь ФОП ОСОБА_1 стягнуто, ще
167 986,69 грн. (з яких 100 000,00 грн. є
погашеними) Відтак загальний розмір
заборгованості боржника перед
стягувачем становить 234 186,62 грн.
Враховуючі той розмір, який боржник
зможе щомісячно сплачувати на
погашення заборгованості перед
стягувачем, загальний борг може бути
погашено боржником протягом трьох
років.

Розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства «Львівський
завод залізобетонних виробів №1»,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши наявні в
матеріалах справи документи, суд
прийшов до висновку про задоволення
поданої заяви частково.

Приймаючи рішення за результатами
розгляду заяви суд виходив з
наступного:

У відповідності до ч. 1 ст. 121 ГПК України
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Як випливає з аналізу вищенаведеної
правової норми підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо (п. 7.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України»).

Нормами Господарського процесуального
кодексу України не визначено переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання. Тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК України.

Суд встановив, що на підтвердження
наявності обставин, які ускладнюють
сплату заборгованості перед позивачем
відповідач представив суду: Довідку
доходів і витрат по ПАТ ЛЗЗБВ-1, згідно
якої за листопад - грудень 2013 р.
середньомісячний дохід ПАТ "Львівський
завод залізобетонних виробів №1"
становить 305 020,04 грн., середньомісячні
витрати - 361 619,81 грн.; Звіт про фінансові
результати (Звіт про сукупний дохід) за
9 місяців 2013 р., в якому відображено,
зокрема, що сукупний дохід заявника за
звітний період становить 645 тис. грн.,
операційні витрати - 1,404 тис. грн.;
Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30
вересня 2013 р.; виписки по особовому
рахунку ПАТ «Львівський завод
залізобетонних виробів №1», що
свідчать про залишок коштів на рахунку
Товариства, а також інші документи
(рахунки-фактури, рахунки на оплату та
ін.), які підтверджують наявність
грошових зобов'язань ПАТ «Львівський
завод залізобетонних виробів №1» перед
іншими контрагентами.

Оглянувши вищевказані документи, суд
прийшов до висновку, що заявником
належними та допустимими доказами
підтверджено наявність обставин, що
ускладнюють виконання рішення
господарського суду Львівської
області від від 05.06.2013 р. у справі №
914/1287/13.

Однак, враховуючи викладені у Відзиві
на заяву б/н від 13.01.2014 р. заперечення
позивача, матеріальні інтереси сторін,
їх фінансовий стан, суму
заборгованості, а також з огляду на те,
що спірна заборгованість відповідача
перед позивачем існує вже досить
тривалий період часу, суд вважає за
доцільне заяву ПАТ «Львівський завод
залізобетонних виробів №1» задоволити
частково та розстрочити виконання
рішення суду в частині не сплаченої
суми основного боргу - 157 941,11 грн. на 18
(вісімнадцять місяців).

В розстрочці сплати 3 258,82 грн.
судового збору суд відмовляє повністю.

Вимогу заявника про визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню суд
задовільняє, виходячи з наступного:

Частина четверта ст. 117 ГПК містить
підстави визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, за заявами стягувачів або
боржників, поданими в порядку
зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин.

Як вбачається із матеріалів справи
після відкриття виконавчого
повадження по виконанню наказу №
914/1287/13 від 17.06.2013 р. ВП № 40806451 боржник
ПАТ "Львівський завод залізобетонних
виробів №1" частково сплатив стягувану
за наказом суму боргу, а саме 5 000,00
грн., що підтверджується Платіжним
дорученням № 392 від 23.12.2013 р.

Як вказали представники сторін в
судовому засіданні сплачену боржником
суму спрямовано на погашення
заборгованості, що була предметом
спору у справі № 914/1287/13.

Отже, обов'язок боржника відсутній
частково - на суму 5 000,00 грн. з суми 162 941,11
грн., у зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником.

За таких обставин наказ Господарського
суду Львівської області № 914/1287/13,
виданий 17.06.2013 на виконання рішення
господарського суду Львівської
області № 914/1287/13 від 05.06.2013 р. про
стягнення з ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 144 330,47
грн. основного боргу; 7 803,19 грн. втрат
від інфляції, 10 807,45 грн. 3 % річних,
всього - 162 941,11 грн.; 3 258,82 грн. судового
збору, підлягає визнанню таким, що не
підлягає виконанню частково на суму 5
000,00 грн. з суми 162 941,11 грн.

Вимогу про зупинення стягнення за
судовим наказом № 914/1287/13 від 17.06.2013 р.
суд відхиляє, оскільки даною ухвалою
розгляд заяви ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1"
завершується, а ч. 3 ст. 117 ГПК України, на
яку посилається заявник, передбачає
право суду зупинити стягнення за
наказом лише до розгляду заяви про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню.

Щодо викладеного у Відзиві на заяву б/н
від 13.01.2014 р. прохання позивача
розглянути можливість за власної
ініціативи застосувати заходи
забезпечення котрі б гарантували
можливість виконання рішення суду під
час ймовірного розстрочення, шляхом
накладення арешту на майно боржника, то
суд зазначає наступне:

Частина друга ст. 121 ГПК України
передбачає, що при відстрочці або
розстрочці виконання рішення, ухвали,
постанови господарський суд на
загальних підставах може вжити заходів
щодо забезпечення позову.

У відповідності до приписів ст. 66 ГПК
України суд має право вжити заходи щодо
забезпечення позову за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Слід вказати, що у Відзиві на заяву б/н
від 13.01.2014 р. позивач не обгрунтував та
жодними доказами не підтвердив
наявності загрози утруднення чи
унеможливлення виконання відповідачем
рішення Господарського суду
Львівської області від 05.06.2013 р. у
справі № 914/1287/13, а відтак не довід
наявності підстав для вжиття заходів
щодо забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 86, 117, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного
товариства "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" (м. Львів)
задоволити частково.

2. Розстрочити виконання рішення
Господарського суду Львівської
області від 05.06.2013 р. у справі № 914/1487/13 в
частині не сплаченої суми основного
боргу - 157 941,11 грн. на 18 (вісімнадцять)
місяців наступним чином:

· 20.01.2014 р. - 5 515,68 грн.;

· 20.02.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.03.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.04.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.05.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.06.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.07.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.08.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.09.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.10.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.11.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.12.2014 р. - 8 966,20 грн.

· 20.01.2015 р. - 8 966,20 грн.

· 20.02.2015 р. - 8 966,20 грн.

· 20.03.2015 р. - 8 966,20 грн.

· 20.04.2015 р. - 8 966,21 грн.

· 20.05.2015 р. - 8 966,21 грн.

· 20.06.2015 р. - 8 966,21 грн.

3. Наказ Господарського суду
Львівської області № 914/1287/13, виданий
17.06.2013 на виконання рішення
господарського суду Львівської
області № 914/1287/13 від 05.06.2013 р. про
стягнення з ПАТ "Львівський завод
залізобетонних виробів №1" на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 144 330,47
грн. основного боргу; 7 803,19 грн. втрат
від інфляції, 10 807,45 грн. 3 % річних,
всього - 162 941,11 грн.; 3 258,82 грн. судового
збору, визнати таким, що не підлягає
виконанню частково на суму 5 000,00 грн. з
суми 162 941,11 грн.

4. В решті вимог заяву Публічного
акціонерного товариства "Львівський
завод залізобетонних виробів №1" (м.
Львів) відхилити.

Суддя
Ділай У.І.