ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
РІШЕННЯ

15.01.2014Справа № 901/3785/13за позовом
фізичної особи-підприємця Ісмаілова
Айдин Мушталійовича

до відповідача Комунального
підприємства «Озеленення та
благоустрій м. Керч»

про стягнення 155560,45 грн

Суддя Калініченко А.А.

представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець
Ісмаілов Айдин Мушталійович звернувся
до Господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до
Комунального підприємства "Озеленення
та благоустрій м. Керч" про стягнення
суми боргу у розмірі 146461,77 грн, пені у
розмірі 3505,05 грн, інфляції у розмірі
4100,92 грн та 3% річних у розмірі 1492,71 грн.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем належним
чином своїх обов'язків за договором
субпідряду №14/13 від 15.05.2013 в частині
повної та своєчасної оплати вартості
виконаних субпідрядних робіт, у зв'язку
з чим заборгованість Комунального
підприємства «Озеленення та
благоустрій м. Керч» перед фізичної
особи-підприємця Ісмаілова Айдин
Мушталійовича складає 146461,77 грн, яка до
часу подачі позову до суду в
добровільному порядку не погашена.

Ухвалою Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18
листопада 2013 року порушено провадження
у справі.

Враховуючи те, що матеріали справи у
достатній мірі характеризують
правовідносини сторін, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи, вважає за можливе розглянути
справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за матеріалами, наявними у
справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2013 року між Комунальним
підприємством «Озеленення та
благоустрій м. Керч» (генпідрядник) та
фізичною особою-підприємцем
Ісмаіловим Айдин Мушталійовичем
(субпідрядник) укладений договір
субпідряду №14/13, відповідно до якого
приймає на себе виконання робіт з
поточного ремонту об'єктів озеленення
(саджання дерев, кущів, квітів).

Відповідно до пункту 2.2. договору
генпідрядник здійснює грошові платежі
за виконані субпідрядником обсяги
робіт на підставі пред'явлених актів
виконаних робіт, шляхом перерахування
відповідних сум на розрахунковий
рахунок субпідрядника протягом 10
банківських днів з моменту отримання
відповідних додаткових асигнувань від
замовника та підписання акта виконаних
робіт підписаний представниками
генпідрядника, субпідрядника та
Замовника, а також можливі інші форми
розрахунку, незаборонені чинним
законодавством України.

Згідно пункту 3.2. договору генпідрядник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи.

Матеріали справи свідчать, що на
виконання умов договору позивачем в
травні 2013 року були виконані
субпідрядні роботи на загальну суму
146461,77 грн, що підтверджується актом
приймання виконаних будівельних робіт
та довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт (а.с. 15-17).

Сторонами був підписаний та скріплений
печатками акт звірки розрахунків за
період з 15.05.2013 по 01.11.2013 (а.с. 26).

Відповідачу була направлена претензія
від 23.09.2013 №01 про необхідність оплати
боргу, однак, як зазначає позивач
претензія не була розглянута та борг
сплачений не був.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши в сукупності
фактичні обставини справи, суд дійшов
висновку що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 838 Цивільного кодексу України
підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому,
майново-господарськими, згідно з
частиною 1 статті 175 ГК України,
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
стосовно господарських зобов'язань
міститься в частині 1 статті 193
Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів
погашення заборгованості в розмірі
146461,77 грн, у той час як відповідно до
приписів статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
способом, передбаченим чинним
законодавством для доведення фактів
такого роду.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується факт порушення
відповідачем своїх обов'язків за
договором субпідряду №14/13 від 15.05.2013 в
частині повної та своєчасної оплати
вартості виконаних субпідрядних робіт,
у зв'язку з чим вимоги фізичної
особи-підприємця Ісмаілова Айдин
Мушталійовича про примусове стягнення
з відповідача заборгованості в сумі
146461,77 грн є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлені
вимоги про стягнення пені у розмірі
3505,05 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання зобов'язань, передбачених
цим договором, винна сторона несе
відповідальність у відповідності до
діючого законодавства України.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського суду України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» встановлено, що
передбачений частиною шостою статті 231
ГК України розмір відповідальності за
порушення грошових зобов'язань
застосовується, якщо інше не узгоджено
сторонами в договорі або не
передбачено законом.

Отже, з наведено вбачається, що
розрахунок пені є обґрунтованим та
підлягає стягненню.

Також, позивачем також заявлені вимоги
про стягнення 3% річних у розмірі 1492,71
грн та витрат від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляції у розмірі
4100,92 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок витрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляції, суд відмовляє у задоволені
позовних вимог в цій частині, оскільки
інфляційного збільшення за період з
30.05.2013 по 30.09.2013 не відбувалось.

Також, суд вважає обґрунтованими
нарахування з боку позивача 3% річних у
розмірі 1492,71 грн.

Згідно до статей 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України оплата
судового збору покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам.

В судовому засіданні були оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
згідно статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20 січня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 82-84, 85 Господарського
процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального підприємства
«Озеленення та благоустрій м. Керч» на
користь фізичної особи-підприємця
Ісмаілова Айдин Мушталійовича
основного боргу в сумі 146461,77 грн; пені у
розмірі 3505,05 грн; 3 % річних у розмірі
1492,71 грн.

3.Стягнути з Комунального підприємства
«Озеленення та благоустрій м. Керч» на
користь фізичної особи-підприємця
Ісмаілова Айдин Мушталійовича 3029,19 грн
судового збору.

4.Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

5.У задоволені позовних вимог в частині
стягнення з Комунального підприємства
«Озеленення та благоустрій м. Керч»
витрат від знецінення грошових коштів
внаслідок інфляції у розмірі 4100,92 грн -
відмовити.

Суддя А.А. Калініченко