номер провадження справи 30/114/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014
Справа № 908/4018/13

за позовом: Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу «Запорізька
атомна електрична станція» (71504, м.
Енергодар Запорізької області, вул.
Промислова, 133)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкс Строй Сервіс»
(69095, м.Запоріжжя, вул. Гудименка, 6 кв. 92)

про зобов'язання замінити неякісну
продукцію та стягнення 12925,60 грн.
штрафу;

Суддя
Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача: Михольський С.М.,
довіреність серія ВТС № 879244 від 28.03.2013
р.;

від відповідача: не з'явився;

До господарського суду Запорізької
області звернулося Державне
підприємство «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Запорізька атомна електрична
станція» із позовною заявою про:

1) зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкс Строй Сервіс»
замінити неякісну продукцію, а саме:
пластина 2Н-І-МБС-С-5 - 300 кг, пластина
2Н-І-МБС-С-8 - 200 кг, пластина 2Н-І-МБС-С-10 -
200 кг, пластина 2Н-І-МБС-С-12 - 173,4 кг,
пластина 2Н-І-МБС-С-14 - 185,4 кг, на загальну
суму 64628,00 грн. на продукцію належної
якості, відповідно до умов договору №
416(2)12УК від 30.05.2012 р.,

2) стягнення з відповідача 12925,60 грн.
штрафу за поставку неякісної
продукції.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
526, 549, 611, 675 Цивільного кодексу України,
ст. 193 Господарського кодексу та умови
укладеного між сторонами договору. При
цьому вказує, що на виконання умов
договору № 416(2)12УК відповідачем
протягом серпня-жовтня 2012 року було
здійснено поставку продукції,
передбаченої договором, на загальну
суму 337728,09 грн., проте, згідно з
протоколом № 38-17/53670 від 20.06.2013 р.
лабораторних випробувань зразків гуми,
які були проведені водно-радіохімічною
лабораторією ВП ЗАЕС, частина
продукції, що поставлена за накладними
№18 від 20.09.2012 р. та № 22 від 05.10.2013 р.,
визнана такою, що не відповідає вимогам
ГОСТ 7338-90. Зазначає, що на звернення до
відповідача про заміну неякісної
продукції відповіді не отримано.
Наведене, за доводами позивача, надає
йому право, в силу ст. 678 ЦК України та п.
7.4 Договору, на звернення до суду з
вимогами про зобов'язання відповідача
замінити товар та є підставою для
покладення на відповідача додаткової
відповідальності у вигляді
передбачених договором та законом
санкцій.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 09.12.2013 р.
порушено провадження у справі № 908/4018/13,
присвоєно справі номер провадження №
30/114/13, розгляд якої призначено на 15.01.2013
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

За письмовим клопотанням представника
позивача фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні представник
позивача підтвердив вимоги, викладені
у позовній заяві, а також надав усні
пояснення щодо обставин справи. В
судовому засіданні представником
позивача надано суду для огляду
оригінали видаткових накладних, за
якими здійснювалася поставка товару за
Договором, та документи на
підтвердження прийняття товару на
склад ( прибутковий ордер 2/39/362 від
20.09.2012 р., прибутковий документ/наказ №
2/39/362, прибутковий документ /наказ №
2/39/368 від 05.10.2012 р.), копії яких долучено
до матеріалів справи. Також, до
матеріалів справи долучено оригінал
службової записки ЗАЕС №07-41/117761 від
27.12.2013 р.

Відповідач вимоги ухвали суду від
09.12.2013 р. у даній справі щодо надання
письмового відзиву та витребуваних
судом документів не виконав.
Процесуальним правом на участь
представника в судовому засіданні не
скористався, про причини неявки суду не
повідомив. Про час та місце слухання
справи відповідач повідомлений
належним чином.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з наявним у матеріалах справи
поштовим повідомленням про вручення
кореспонденції від 12.12.2013 р. направлену
адресу відповідача копію ухвали
господарського суду від 09.12.2013 р. про
порушення провадження у справі та
призначення судового засідання на
15.01.2014 р. було отримано повноважним
представником відповідача 19.12.2013 р.
Отже, про розгляд справи господарським
судом відповідач був обізнаний.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
№ 18 від 26.12.2011 р. у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що при неподанні відзиву
на позовну заяву і витребуваних
господарським судом матеріалів справу
може бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

Оскільки про час та місце судового
розгляду справи відповідач був
повідомлений належним чином,
враховуючи обмеженість розгляду
справи визначеними законом
процесуальними строками та
достатність матеріалів справи для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

В судовому засіданні 15.01.2014 р. справу
розглянуто за наявними матеріалами,
прийнято і оголошено на підставі ст. 85
ГПК України вступну і резолютивну
частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.05.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Люкс Строй Сервіс»
(Постачальником, відповідачем у справі)
та Державним підприємством
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу «Запорізька
атомна електрична станція» (Покупцем,
позивачем у справі) було укладено
договір поставки товару № 416(2)12 УК
(надалі - Договір), за умовами якого
Постачальник зобов'язався поставити, а
Покупець прийняти та оплатити товар
згідно наведеному у таблиці переліку
(п. 1.1 Договору).

Строк поставки: липень - 30 листопада 2012
р. (п.1.2 Договору в редакції Додаткової
угоди № 3 від 30.10.2012 р.).

Відповідно до п. 2.1 Договору товар, що
постачається, по своїй якості повинен
підтверджуватися паспортом,
сертифікатом якості виданим
підприємством-виробником, та
відповідати ГОСТ 7338-90 ТУ .

Пунктом 2.2 Договору сторони узгодили,
що Постачальник гарантує належну
якість поставленого товару згідно ГОСТ
7338-90, але не менше 12 місяців з моменту
поставки товару Покупцю за умови
дотримання правил транспортування,
зберігання та використання товару.

Згідно з п. 2.3 Договору Постачальник
протягом гарантійного строку
зобов'язаний усунути виявлені Покупцем
у встановленому порядку дефекти, а при
неможливості їх усунення здійснити
заміну дефектного товару.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що
поставка товару супроводжується
наступними документами: видаткова
накладна - 3 екз., паспорт або сертифікат
якості, рахунок-фактура, податкова
накладна.

За змістом п. 6.1 Договору, приймання
товару по кількості та якості
здійснюється Покупцем відповідності з
Інструкцією «Про порядок прийомки
продукції виробничо-технічного
призначення товарів народного
споживання по кількості» П-6,
затвердженої постановою Держарбітражу
СРСР від 25.04.1965 року та Інструкцією «Про
порядок прийомки продукції
виробничо-технічного призначення
товарів народного споживання по
якості» П-7, затвердженої постановою
Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 року, з
наступними змінами та доповненнями.

В пункті 7.4 Договору передбачено, що у
випадку невідповідності вимог товару
по якості, Постачальник зобов'язаний
замінити товар на якісний, у
відповідності з Правилами
Інкотерміс-2010, на умовах ДДР - м.
Енергодар, отримувач: ЗВ ОП «Складське
господарство», вул. Промислова, 133
(склад), м. Енергодар Запорізька обл..,
протягом 14 днів з моменту направлення
Покупцем вимоги про заміну товару та
сплатити Покупцю штраф в розмірі 20% від
вартості неякісного товару.

Відповідно до п. 11.1 Договору, договір
вважається укладеним з моменту
підписання сторонами та діє протягом
одного року з моменту укладення.

Судом встановлено, що відповідачем на
виконання умов Договору було
поставлено позивачу продукцію на
загальну суму 337728,09 грн. за видатковими
накладними:

- № 8 від 07.08.2012 р. на суму 14214,00 грн.,

- № 9 від 09.08.2012 р. на суму 33188,20 грн.,

- № 10 від 17.08.2012 р. на суму 10605,34 грн.,

- № 17 від 20.09.2012 р. на суму 92777,82 грн.,

- № 18 від 20.09.2012 р. на суму 18298,80 грн.,

- № 22 від 05.10.2012 р. на суму 121654,16 грн.,

- № 24 від 15.10.2012 р. на суму 46989,77 грн.

Зазначені обставини підтверджуються
долученими до матеріалів справи
копіями наведених вище видаткових
накладних, які підписані повноважним
представником позивача без зауважень.

Як вказує позивач, оплата поставленої
відповідачем продукції здійснено в
повному обсязі згідно з умовами
Договору, проте, частина продукції, що
поставлена за накладними №18 від 20.09.2012
р. та № 22 від 05.10.2013 р., не відповідає
вимогам ГОСТ 7338-90.

На підтвердження невідповідності
якості поставленої продукції вимогам
ГОСТу позивач посилається на Протокол
№ 38-17/53670 від 20.06.2013 р. по результатам
лабораторних випробувань зразків гуми,
який складено водно-радіохімічною
лабораторією ВП ЗАЕС.

Листом № 07-40/20403 від 15.08.2013 р. позивач
повідомив відповідача про виявлення
неякісної продукції на направив копію
Протоколу водно-радіохімічної
лабораторії № 38-17/53670 від 20.06.2013 р.
(докази направлення відсутні).

19.09.2013 р. позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
№ 28-23/23145, в якій з посиланням на
Протокол № 308-17/53670 від 20.06.2013 р.
зазначається про неякісність частини
продукції на загальну суму 64628,00 грн., а
саме: пластина 2Н-І-МБС-С-5 - 300 кг,
пластина 2Н-І-МБС-С-8 - 200 кг, пластина
2Н-І-МБС-С-10 - 200 кг, пластина 2Н-І-МБС-С-12 -
173,4 кг, пластина 2Н-І-МБС-С-14 - 185,4 кг.
Вказаною претензією позивач вимагав
замінити неякісну продукцію та
сплатити штраф в сумі 12925,60 грн. (докази
направлення відсутні).

Як вказує позивач, відповіді на
направлені на адресу відповідача листи
отримано не було.

За доводами позивача, невиконання
відповідачем умов Договору щодо заміни
неякісної продукції стало підставою
для звернення до суду з позовом про
зобов'язання відповідача замінити
неякісну продукцію та сплатити
передбачені договором та законом
штрафні санкції.

Позовні вимоги про зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Люкс Строй Сервіс»
замінити неякісну продукцію та
стягнення з останнього 12925,60 грн. штрафу
за поставку неякісної продукції є
предметом судового розгляду у даній
справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представника позивача, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

За приписами статей 1, 2 Господарського
процесуального кодексу України
звертаючись з позовами до
господарських судів, підприємства,
установи, організації реалізують
надане їм право захищати в судовому
порядку свої порушені або оспорюванні
права та охоронювані законом інтереси
у спосіб, передбачений, зокрема,
статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Дана норма кореспондує з приписами
статті 20 Господарського кодексу
України, якими унормовано, що права та
законні інтереси суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності права; визнання недійсними
господарських угод; відновлення
становища; припинення дій; присудження
до виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних і оперативно-господарських
санкцій; установлення, зміни та
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Передбачені
законом способи захисту порушеного
права або охоронюваного законом
інтересу спрямовані на відновлення
прав та інтересів позивачів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст. 2 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», є,
зокрема, забезпечення кожному право на
справедливий суд та повагу до інших
прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Отже, вирішуючи переданий на розгляд
господарського суду спір по суті, суд
повинен з'ясувати наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення прав особи, яка звернулася до
суду з позовом, а також наявність спору
між сторонами, оскільки в силу ст.12 ГПК
України господарським судом
підвідомчі справи саме у спорах, що
виникають між сторонами з тих або інших
підстав, і, відповідно ухвалити рішення
про захист порушеного права або
відмову позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом даного позову є заявлена
Державним підприємством «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Запорізька атомна
електрична станція» вимога про
зобов'язання Товариства обмеженою
відповідальністю «Люкс Строй Сервіс»
здійснити заміну неякісної продукції,
а саме: пластина 2Н-І-МБС-С-5 - 300 кг,
пластина 2Н-І-МБС-С-8 - 200 кг, пластина
2Н-І-МБС-С-10 - 200 кг, пластина 2Н-І-МБС-С-12 -
173,4 кг, пластина 2Н-І-МБС-С-14 - 185,4 кг, на
загальну суму 64628,00 грн. на продукцію
належної якості, відповідно до умов
договору №416(2)12УК від 30.05.2012 р., а також
стягнення з відповідача 12925,60 грн.
штрафу за поставку неякісної
продукції.

Підставою даного позову позивач,
посилаючись на ст.ст. 526, 549, 611, 675
Цивільного кодексу України, вказує на
невиконання відповідачем умов п. 7.4
Договору щодо здійснення заміни
неякісної продукції та сплати штрафу
за поставку неякісної продукції у
14-денний строк з моменту направлення
відповідної вимоги Покупцем.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК
України, на яку посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
Договорі поставки, який за своєю
правовою природою по суті є договором
про постачання продукції.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 268 ГК
України якість товарів, що
поставляються, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначають у
договорі більш високі вимоги до якості
товарів. Постачальник повинен
засвідчити якість товарів, що
поставляються, належним
товаросупровідним документом, який
надсилається разом з товаром, якщо інше
не передбачено в договорі. У разі
поставки товарів більш низької якості,
ніж вимагається стандартом, технічними
умовами чи зразком (еталоном), покупець
має право відмовитися від прийняття і
оплати товарів, а якщо товари уже
оплачені покупцем, - вимагати
повернення сплаченої суми.

До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцю), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 1 та ч. 1 п. 2 ст. 673 ЦК України
продавець повинен передати покупцеві
товар, якість якого відповідає умовам
договору купівлі-продажу. У разі
відсутності в договорі купівлі-продажу
умов щодо якості товару продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
придатний для мети, з якою товар такого
роду звичайно використовується.

Згідно п. 1 ст. 688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу, зокрема, щодо якості
товару у строк, встановлений договором
або актами цивільного законодавства, а
якщо такий строк не встановлений, - в
розумний строк після того, як порушення
могло бути виявлене відповідно до
характеру і призначення товару. У разі
невиконання покупцем цього обов'язку
продавець має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
задоволення відповідних вимог покупця,
якщо продавець доведе, що невиконання
покупцем обов'язку повідомити продавця
про порушення умов договору купівлі
-продажу спричинило неможливість
задоволення його вимог або спричинить
для продавця витрати, що перевищують
його витрати у разі своєчасного
повідомлення про порушення умов
договору.

Статтею 674 ЦК України передбачено, що
відповідність товару вимогам
законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Інструкцією про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання по якості, затвердженою
постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7,
врегульовано порядок приймання товару
за якістю. Дана Інструкція
застосовується у всіх випадках, коли
стандартами, технічними умовами,
іншими для сторін правилами не
встановлений інший порядок прийоми
продукції за якістю.

Умовами укладеного між сторонами
договору (п. 6.1 Договору) визначено, що
приймання товару по кількості та
якості здійснюється Покупцем
відповідності з Інструкцією «Про
порядок прийомки продукції
виробничо-технічного призначення
товарів народного споживання по
кількості» П-6, затвердженої постановою
Держарбітражу СРСР від 25.04.1965 року та
Інструкцією «Про порядок прийомки
продукції виробничо-технічного
призначення товарів народного
споживання по якості» П-7, затвердженої
постановою Держарбітражу СРСР від
25.04.1966 року, з наступними змінами та
доповненнями.

На підтвердження невідповідності
якості поставленої продукції вимогам
ГОСТу позивач посилається на Протокол
№ 38-17/53670 від 20.06.2013 р. по результатам
лабораторних випробувань зразків гуми,
який складено та підписано начальником
та інженером водно-радіохімічної
лабораторії ВП «Запорізька атомна
електрична компанія».

Оцінюючи представленні докази, суд
враховує наступне.

У відповідності з п. 6 Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за якістю
(П-7), приймання товарів за якістю
здійснюється протягом 20 днів з моменту
отримання товару, при іногородній
поставці, і протягом 10- днів при
місцевій поставці.

Також, пунктом 9 Інструкції П-7
передбачено, що акт про скриті недоліки
повинен бути складений протягом 5 днів
з моменту виявлення недоліків, проте,
не пізніше чотирьох місяців з дня
надходження продукції на склад
покупця. У випадку, коли скриті
недоліки продукції можуть бути
виявлені лише в процесі її обробки, яка
здійснюється послідовно двома або
декількома підприємствами, акт про
скриті недоліки повинен бути складений
не пізніше чотирьох місяців з моменту
отримання продукції підприємством, яке
виявило недоліки. Акт про скриті
недоліки, виявлені в продукції з
гарантійним строком служби або
зберігання, повинен бути складений
протягом 5 днів по виявленню недоліків,
але в рамках встановленого
гарантійного строку.

Скритими недоліками визнаються такі
недоліки, які не могли бути виявлені
при звичайній для даного виду
продукції перевірці та виявлені лише в
процесі обробки, підготовки до монтажу,
в процесі монтажу, випробування,
використання і зберігання продукції.

Також, пунктом 14 Інструкції П-7
встановлено, що приймання продукції по
якості та комплектності здійснюється у
точній відповідності до стандартів,
технічних умов, Основних та Особливих
умов поставки, іншим обов'язковим для
сторін правилами, а також по
супровідним документам, що засвідчують
якість та комплектність продукції
(технічний паспорт, сертифікат,
посвідчення про якість,
рахунок-фактура, специфікація та т.п.),
що постачається.

Згідно п. 16 цієї Інструкції при
виявленні невідповідності якості,
комплектності, маркування продукції,
тари чи упаковки вимогам стандартів,
технічних умов, кресленням, зразкам
(еталонам) договору або даним, вказаним
в маркуванні і супровідних документах,
які посвідчують якість продукції,
отримувач зупиняє подальше приймання
продукції і складає акт, в якому вказує
кількість оглянутої продукції і
характер виявлених при прийманні
дефектів. Отримувач зобов'язаний
забезпечити зберігання продукції
неналежної якості в умовах, що
запобігають погіршенню її якості і
змішання з іншою однорідною
продукцією.

У пункті 17 вказаної Інструкції
встановлено, що в повідомленні про
виклик повинно бути вказано: а)
найменування продукції, дата і номер
рахунку-фактури або номер
транспортного документа, якщо до
моменту виклику рахунок не отриманий;
б) основні недоліки, які виявлені в
продукції; в) час, на який призначено
приймання продукції по якості; г)
кількість продукції неналежної якості.

Відповідно до пп. 20, 26 вказаної
Інструкції при неявці представника
виготовлювача (відправника) по виклику
покупця в установлений строк і у
випадках, коли виклик представника
іногороднього виготовлювача
(відправника) не є обов'язковим,
перевірка якості продукції
проводиться представником відповідної
галузевої інспекції по якості
продукції, а перевірка якості товарів -
експертом бюро товарних експертиз або
представником відповідної інспекції
по якості. При відсутності інспекції по
якості або бюро товарних експертиз у
місці знаходження покупця, при відмові
їх виділити представника або неявці
його по виклику перевірка проводиться:
а) за участю компетентного
представника іншого підприємства
(організації), або б) за участю
компетентного представника
громадськості підприємства -
отримувача, призначеного керівником
або заступником керівника із числа
осіб, затверджених рішенням комітету
профспілки цього підприємства, або в)
односторонньо
підприємством-отримувачем, якщо
виготовлювач (відправник) дав згоду на
одностороннє приймання продукції. У
всіх випадках, коли стандартами,
технічними умовами, Основними і
Особливими умовами поставки, іншими
обов'язковими правилами або договором
для визначення якості продукції
передбачено відбір зразків (проб),
особи, які беруть участь у приймання
продукції по якості, зобов'язанні
відібрати зразки (проби) цієї
продукції. Відбір зразків (проб)
проводиться у точній відповідності з
вимогами вказаних вище нормативних
актів. Відібрані зразки (проби)
опечатуються або пломбуються і
забезпечуються етикетками, які
підписані особами, що брали участь у
відборі.

В даному випадку Протокол № 38-171/53670 від
20.06.2013 р., на який посилається позивач як
на підставу заявленого позову, не
відповідає вимогам вищевказаної
Інструкції П-7, оскільки його складено
без виклику представника відповідача,
а також без відповідного галузевого
інспектора або представників інших
підприємств.

Щодо строків приймання продукції та,
відповідно, порядку та строків
складання акту про виявлені недоліки,
суд зауважує, що позивачем жодним чином
не визначається, які саме недоліки
виявлено, скриті чи ні, а також не
надається обґрунтованих пояснень щодо
характеру виявлених недоліків.
Напроти, за змістом Протоколу
випробувань містяться посилання
недоліки, виявлені при візуальному
огляді, як-то, наявність мілких пор.

Слід зазначити, що поставка продукції
здійснювалася протягом вересня-жовтня
2012 року, а Протокол лабораторних
випробувань датовано 20.06.2013 р., тобто, у
будь-якому разі за межами передбачених
Інструкцією П-7 строків, при цьому умови
зберігання продукції до складення
цього Протоколу не відображені.

Також суд звертає увагу, що Протокол №
38-17/53670 від 20.06.2013 р. за результатами
лабораторних випробувань зразків гуми
не відповідає вимогам даної
Інструкції, оскільки за змістом
складеного працівниками позивача
Протоколу неможливо встановити, які
зразки досліджувались, з якої саме
продукції вони відбирались (можливо з
поставок, до яких відповідач взагалі не
має відношення).

Отже, наданий позивачем Протокол не дає
змоги достовірно ідентифікувати
відповідність досліджуваних
лабораторією ВП ЗАЕС зразків гуми,
відправленій відповідачем позивачу.

Таким чином, Протокол № 38-17/53670, наданий
позивачем на підтвердження
невідповідності поставленої
відповідачем продукції вимогам ГОСТу,
не може вважатися таким, що відповідає
вимогам процесуального законодавства
щодо належності та допустимості
доказів, як такий що не відповідає
вимогам Інструкції П-7, а саме: по-перше,
як складений без повідомлення та
виклику представників відповідача,
по-друге, як складений поза межами
передбачених Інструкцією строків;
по-третє, із змісту Протоколу не
вбачається, які саме зразки
досліджувалися і чи мають ці зразки
відношення до поставленої
відповідачем продукції. Крім того, з
наведеного Протоколу неможливо
встановити, чи були виявлені недоліки
наслідком порушення при
транспортуванні або зберіганні.

Відповідно до п. 4 частини третьої
статті 129 Конституції України та ст. 33
ГПК України на стороні, що подала позов
лежить зобов'язання доведення тих
обставин, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень, а
позивачем не подано доказів на
підтвердження своїх вимог. Докази,
надані позивачем, є неналежними.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За вказаних обставин, зважаючи на
недотримання позивачем Інструкції про
порядок прийняття продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за якістю
від 25.04.1966 року №П-7 при виявленні
невідповідності якості поставленої
продукції, відсутні правові підстави
для зобов'язання відповідача здійснити
заміну продукції та, відповідно,
стягнення штрафу. В даному випадку, за
наведених у позовній заяві підстав та
наданих позивачем доказів, позовні
вимоги не є обґрунтованими.

Враховуючи наведені вище норми чинного
законодавства України та фактичні
обставини справи суд дійшов висновку,
що не підлягає задоволенню ані позовна
вимога про зобов'язання здійснити
заміну неякісної продукції, ані вимога
про стягнення з відповідача
передбаченого договором штрафу.

Разом з тим, слід відзначити, що позивач
не позбавлений можливості звернутися
за захистом своїх порушених прав та
інтересів в іншому позовному
провадженні та за інших підстав, за
умови дотримання умов договору щодо
прийняття продукції за якістю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Запорізька атомна
електрична станція» (м. Енергодар
Запорізької області) до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Люкс
Строй Сервіс» (м. Запоріжжя) відмовити в
повному обсязі.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 20.01.2014 р.