КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р. Справа№ 910/9907/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Гончарова С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання
Громак В.О.

за участю представників сторін: від
позивача - не з'явився;

від відповідача - Мануілова Я.І.
(представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 25.07.2013 року

по справі № 910/9907/13 ( суддя - Бондаренко
Г.П.)

за позовом Компанії ДРГН Лімітед (DRGN
Limited)

до Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта"

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Приватне акціонерне товариство
"Фінансова компанія "Укрнафтогаз"

про стягнення 77 183, 66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.07.2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта" на
користь Компанії ДРГН Лімітед 74 107 грн.
68 коп. дивідендів за 2010 рік, 2 454 грн. 69
коп. 3 % річних нарахованих на суму боргу
та судовий збір. В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Укрнафта" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 25.07.2013 року по справі №
910/9907/13 та прийняти нове, яким відмовити
у задоволені позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2013 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта"
прийнято до провадження.

Розпорядженям секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 05.09.2013 змінено
склад колегії суддів у зв'язку із
перебуванням судді Зубець Л.П. на
лікарняному.

Розпорядженям секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 змінено
склад колегії суддів у зв'язку із
перебуванням суддів Гончарова С.А. та
Смірнової Л.Г. у відпустці.

Розпорядженям секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2013 змінено
склад колегії суддів у зв'язку із
перебуванням судді Зубець Л.П. у
відпустці.

Розпорядженям секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014 змінено
склад колегії суддів у зв'язку із
перебуванням судді Мартюк А.І. у той же
час в іншому засідані.

Публічне акціонерне товариство
"Укрнафта" просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
25.07.2013 року по справі № 910/9907/13 та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволені позовних вимог повністю.

Компанія ДРГН Лімітед (DRGN Limited)
заперечує проти апеляційної скарги та
просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 25.07.2013 р. без змін, з
підстав викладених у відзиві.

Представники Приватного акціонерного
товариства "Фінансова компанія
"Укрнафтогаз"своїх представників в
судове засідання не направили, про
причини неявки суд не повідомили, про
час та місце розгляду справи належним
чином повідомлені.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, справа
розглядається за відсутності
представників позивача та третьої
особи, які повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
п.п.6.1, 6.2 статуту (в редакції від 20.12.2005р.,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин) Відкритого
акціонерного товариства "Укрнафта" (яке
23.03.2011р. відповідно до свідоцтва № 795047
серії А 01 змінило найменування на
Публічне акціонерне товариство
"Укрнафта"), його статутний фонд
становить 13557127,50 грн. та поділено на
54228510 шт. простих іменних акцій
номінальною вартістю 25 копійок.

25 лютого 2011 року загальними зборами
відповідача відповідно до їх
компетенції було прийнято рішення
спрямувати на виплату дивідендів
частину чистого прибутку за 2010 рік, а
саме: 793 905 386, 40 грн. Зазначене рішення
оформлене Протоколом № 20 загальних
зборів акціонерів Відкритого
акціонерного товариства "Укрнафта" від
25.02.2011 р. За прийняття рішення по
виплаті дивідендів проголосувало 51 608
322 голосів, що складає 99, 9632 % голосів від
загальної кількості присутніх на
зборах./а.с.153-155/.

Рішенням Загальних зборів акцонерів
відповідача були встановлені розмір
дивідендів, що припадає на одну акцію,
спосіб та порядок виплати дивідендів, а
також встановлений строк виплати
дивідендів за 2010 рік з 01.03.2011р. по 31.12.2011
р.

Відповідно до затвердженого
зазначеним рішенням загальних зборів
порядку виплати акціонерам дивідендів:
дивіденди виплачуються пропорційно до
загальної кількості належних
акціонеру акцій на дату початку
виплати дивідендів, тобто на 01.03.2011
року; виплата дивідендів здійснюється
товариством (центральною бухгалтерією)
із залученням реєстратора ВАТ
"Фінансова компанія "Укрнафтогаз"
акціонерам - юридичним особам шляхом
перерахування на банківський рахунок,
акціонерам - фізичним особам - готівкою,
поштовим переказом або на банківський
рахунок; витрати по оплаті переказу
дивідендів несе акціонер; виплату
дивідендів акціонерам - юридичним та
фізичним особам на банківський рахунок
проводити після надходження від
акціонерів листів, оформлених згідно
вимог чинного законодавства України, з
зазначенням (уточненням) усіх
необхідних банківських реквізитів, на
які необхідно здійснити перерахування
належних їм дивідендів.
Відповідальність за своєчасність,
достовірність та повноту наданих
банківських реквізитів покладається
на акціонера.

Обов'язок здійснити розрахунок та
виплату від імені та за рахунок ВАТ
"Укрнафта" власникам простих іменних
акцій ВАТ "Укрнафта" дивідендів був
покладений на реєстратора - ВАТ
"Фінансова компанія "Укрнафтогаз".

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не заперечується той факт, що
станом на дату початку виплати
дивідендів позивач був акціонерним
учасником ВАТ "Укрнафта" з цінними
паперами на рахунку в кількості 5 062 шт.
акцій відповідача на суму 74 107,68 грн., що
підтверджується випискою про стан
рахунку у цінних паперах./а.с.15-16/.

Згідно із статтею 167 Господарського
кодексу України корпоративні права - це
права особи, частка якої визначається у
статутному капіталі (майні)
господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

У відповідності до статті 88
Господарського кодексу України,
статті 116 Цивільного кодексу України та
статті 10 Закону України "Про
господарські товариства" (в редакції,
яка діяла на момент виникнення спірних
відносин) учасники господарського
товариства мають право, брати участь у
розподілі прибутку товариства та
одержувати його частку (дивіденди).

Статтею 10 Закону України "Про
господарські товариства" також
встановлено, що право на отримання
частки прибутку (дивідендів)
пропорційно частці кожного з учасників
мають особи, які є учасниками
товариства на початок строку виплати
дивідендів.

Станом на дату початку виплати
дивідендів 01.03.2011 р. позивач
обліковувався в реєстрі власників
іменних акцій відповідача, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме: Витягом з облікового реєстру
власників цінних паперів станом на 1
березня 2011 року № 16221/АТЕ-010 від 19.04.2011
року зробленого СП ТОВ "Драгон
Капітал", відповідно до якого на
рахунку DRGN Limited обліковувалося 2 567 штук
простих іменних акцій відповідача
(наданий в матеріали справи позивачем)
та Витягом з облікового реєстру
власників ЦП станом на 1 березня 2011 року
за депонентом DRGN Limited Зробленого ПАТ
"ІНГ Банк Україна", відповідно до якого
на рахунку DRGN Limited обліковувалося 2 495
штук простих іменних акцій
відповідача.

Таким чином у Компанії ДРГН Лімітед (DRGN
Limited) наявне право, у тому числі, брати
участь у розподілі прибутку
відповідача та одержувати його частку
(дивіденди) в порядку, встановленому
рішеннями загальних зборів акціонерів
товариства, виходячи з виписок про стан
рахунку у цінних паперах № 007000 та №
401510, виданих СП ТОВ "Драгон капітал" та
ПАТ "ІНГ Банк Україна"./а.с.15-16/.

Зобов'язання відповідача по виплаті
дивідендів за 2010 рік виникають під час
реалізації учасниками господарського
товариства (акціонерами ВАТ "Укрнафта")
встановленого законом права на
отримання частини прибутку
(дивідендів) господарського
товариства.

Отже, позивач з метою реалізації свого
права на отримання дивідендів за 2010 рік
повинен був звернутись до ВАТ
"Укрнафта" з вимогою про виплату
дивідендів та надати належне
підтвердження своїх прав на отримання
дивідендів.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач листами неодноразово 2011 та 2012
років порушував питання про виплату
йому дивідендів за 2010 рік перед
реєстратором та самим відповідачем
/а.с.19-21,25/.

Враховуючи те, що ні відповідач, ні ВАТ
"ФК "Укрнафтогаз" у жодній відповіді на
адресу позивача чітко не зазначили, що
їм невідомі адреса компанії,
банківські рахунки чи інші реквізити,
які необхідні для перерахування
дивідендів за спірний період, то
твердження відповідача про
відсутність у нього необхідних для
виплати дивідендів реквізитів
позивача спростовуються матеріалами
справи.

Крім цього, як зазначає позивач у своїх
поясненнях, він отримав дивіденди за
2008-2009 роки без направлення жодних
додаткових даних ані на адресу
відповідача, ані на адресу третьої
особи, лише відповідно до відомостей,
що містились в обліковому реєстрі
власників цінних паперів.

Разом з цим, відповідач повідомив
реквізити, на які необхідно
перерахувати належні позивачу
дивіденди, в тому числі за 2010 рік та
надав документи, що підтверджують
право позивача на отримання дивідендів
за 2010 рік. Зазначений лист відповідач
отримав 05.04.2012 року.

Відповідно до пункту 2.2. Положення про
порядок отримання інвесторами доходів
від володіння корпоративними правами в
акціонерних товариствах,
затвердженого Рішенням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку від 25 грудня 2001 № 386 (чинного на
момент виникнення між сторонами
спірних правовідносин), виплата
нарахованих дивідендів відповідно до
прийнятого рішення є обов'язком
виконавчого органу акціонерного
товариства перед його акціонерами.

Відповідно до п. 8.5. Статуту
відповідача, виплата дивідендів
здійснюється згідно з рішенням
Загальних зборів акціонерів та
відповідно до Положення про порядок
нарахування і виплати дивідендів, яке
затверджується Загальними зборами
акціонерів.

Оскільки діючим законодавством,
статутом відповідача та рішенням
загальних зборів відповідача від 25.02.2011
року не передбачено, що звернення
акціонера з вимогою про виплату
дивідендів поза межами строків,
встановлених рішенням загальних
зборів акціонерів для їх виплати
позбавляє акціонера права на отримання
дивідендів, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідач зобов'язаний був виплатити
позивачу дивіденди за 2010 рік протягом
строку встановленого ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Виплата акціонерам дивідендів
відповідно до прийнятого рішення
загальних зборів є обов'язком
виконавчого органу товариства перед
його акціонерами.

Зобов'язання відповідача по виплаті
дивідендів за 2010 рік виникають під час
реалізації учасниками господарського
товариства (акціонерами) встановленого
законом права на отримання частини
прибутку (дивідендів) господарського
товариства.

Судом також відхиляються доводи
відповідача, щодо утримання з суми
дивідендів за 2010 рік належних позивачу
податку на доходи в розмірі 15 % від суми
доходу, в зв'язку з ненаданням
позивачем відповідачу як податковому
агенту довідки (або її нотаріально
засвідченої копії) про підтвердження
статусу резидента Республіки Кіпр на
поточний 2013 рік, оскільки в матеріалах
справи наявне Свідоцтво від 18.01.2013 року,
яким засвідчується, що позивач є
резидентом Кіпру відповідно до Угоди
між Урядом Союзу Радянських
Соціалістичних Республік та Урядом
Республіки Кіпр про уникнення
подвійного оподаткування доходів та
майна, що була підписана в Москві 29.10.1982
року, і яка продовжує бути чинною для
застосування Республікою Кіпр та
Україною, апостильоване відповідно до
Гаазької конвенції від 05.10.1961 року.
Відповідно дивіденди, які належать до
сплати позивачеві за 2010 рік не
підлягають оподаткуванню в Україні (ст.
ст. 103.2, 103.4, 160.1, 160.2 Податкового кодексу
України).

Стосовно стягнення з відповідача 3%
річних, останній зазначає, що вимога
акціонера товариства про стягнення
частини прибутку (дивідендів) апелянта,
не є грошовим зобов'язанням у розумінні
статті 625 Цивільного кодексу України, а
положення цієї норми не поширюються на
корпоративні відносини. У зв'язку з цим,
стягнення з відповідача 3% річних у
порядку статті 625 Цивільного кодексу
України є безпідставним.

Вказані твердження апелянта не
приймаються колегією суддів до уваги з
огляду на наступне.

За змістом статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

У відповідності до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Отже, грошовим зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони.

Оскільки, як встановлено судом вище,
відповідач не перерахував на користь
позивача гроші (дивіденди) у
визначеному розмірі та строки, він
вважається таким, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, що
тягне за собою наслідки, передбачені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, визначені статтею 625
Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд першої інстанції
правомірно частково задовольнив
позовні вимоги.

За наведених у даній постанові
обставин, колегія суддів дійшла
висновку, що відсутні підстави для
зміни чи скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
25.07.2013 року у справі № 910/9907/13.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста
Києва від 25.07.2013 року у справі № 910/9907/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/9907/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
С.А. Гончаров

Л.Г. Смірнова