ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.Справа № 922/4520/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання
Бабиніним Д.О.

розглянувши справу

за позовом ФО-П ОСОБА_2, с. Пісочин до
ФО-П ОСОБА_3, м. Харків про стягнення
коштів за участю :

Представника позивача: ОСОБА_4, дов. б/н
від 22.10.2013 р.

Представник відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець
ОСОБА_2, звернувся з позовом до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості в розмірі 18319,20 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
б/н від 23.11.2012 р. щодо оплати вартості
поставленого товару.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, 10.01.2014 р. надав через
канцелярію суду клопотання (вх. 579 від
10.01.2014 р.) про відкладення розгляду
справи, вмотивоване його відрядженням
до 28.01.2014 р.

З приводу вказаного клопотання
відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу; 1-1)
виникнення технічних проблем, що
унеможливлюють участь особи у судовому
засіданні в режимі відеоконференції,
за наявності ухвали суду про таку
участь, крім випадків, коли відповідно
до цього Кодексу судове засідання може
відбутися без участі такої особи; 2)
неподання витребуваних доказів; 3)
необхідність витребування нових
доказів; 4) залучення до участі в справі
іншого відповідача, заміна неналежного
відповідача; 5) необхідність заміни
відведеного судді, судового експерта.

Втім, суд вважає,що перелічені підстави
для задоволення клопотання
відповідача та відкладення розгляду
справи відсутні. Неможливість
відповідача особисто прибути в судове
засідання не позбавляє його права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні його представника. Викладена
позиція суду цілком узгоджується з
положенням п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18.

Окрім того, відповідачем, в супереч
положенням ст.ст. 33, 34 ГПК України, не
надано доказів в підтвердження його
відрядження до 28.01.2014 р.

Суд, під час розгляду даної справи,
керуючись ст.4-3 ГПК України,
неодноразово відкладав судові
засідання, чим створив, зокрема, для
відповідача всі необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, втім останній ними не
скористався, в судові засідання 02.12.2013
р., 16.12.2013 р. та 13.01.2014 р. не з"являвся,
відзив на позовну заяву не надав.

З огляду на наведене, враховуючи
закінчення строків розгляду даної
справи (визнаечних ст. 69), суд вважає за
неможливе задовольнити клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд встановив наступне.

23 листопада 2012 року між позивачем
(як виконавцем) та відповідачем (як
замовником) було укладено договір б/н
(далі - "договір").

Відповідно до п. 1.1 договору замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання з поставки метало
пластикових конструкцій (вікон, дверей,
вітражів та інших аналогічних
конструкцій) та супровідних матеріалів
(підвіконників, відливів та т.п.)
(продукція), згідно листу заміру до
замовлення або специфікації до
замовлення, яка є невід'ємною частиною
даного договору (сертифікат
відповідності № 425540 серії ВВ від 25.09.2009
р.); монтаж продукції (у випадку
необхідності), відповідно листу обміру
або специфікації до замовлення
(ліцензія серії АБ № 294693 від 27.12.2005 р.).

Договором сторони погодили кількість
та компоновку конструкцій - метало
пластикових вікон: конструкція 1 - 1170х1990
- 16 шт. "глухі"; конструкція 2 - 1760х1990 - 1
шт.; конструкція 3 - 1170х1990 - 16 шт.
"відривні".

Пунктом 3.1, 3.2 договору встановлено, що
вартість продукції за договором
складає 35719,20 грн. Замовник здійснює
платежі за договором в наступному
порядку:

- оплата в розмірі 17400,00 грн. -
протягом 3-х днів з дня моменту
підписання договору;

- оплата в розмірі 14400,00 грн. -
протягом 3-х днів після підписання
видаткової накладної;

- завершальний розрахунок в
розмірі 3919,20 грн. - в строк до 30.11.2012 року;

Виконавець зобов'язується надати
продукцію протягом 7 робочих днів з
моменту внесення передплати по п. 3.2
договору (п. 3.3 договору).

Позивач стверджує, що ним, на виконання
договору було поставлено, а
відповідачем прийнято продукцію на
загальну суму 35719,20 грн., втім останній
за отриману продукцію розрахувався
частково, що призвело до виникнення
заборгованості в розмірі 18319,20 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

На виконання умов договору позивач
поставив, а відповідач прийняв
обумовлену договором продукцію - вікна
металопластикові з супровідними
матеріалами в кількості 33 штуки на
загальну суму 35719,20 грн., про що свідчить
наявна в матеріалах справи накладна №
73 від 28.11.2012 р. (арк.спр. 18).

Хоча вказана вище накладна не
підписана відповідачем, втім інші
обставини справи підтверджують факт
отримання по ній відповідного товару,
про що суд зробив висновок з
наступного.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 11 квітня 2013
року по справі №922/699/13-г за позовом ФО-П
ОСОБА_3 до ФО-П ОСОБА_1 про розірвання
договору б/н від 23.11.12 р. та стягнення
36043,84 грн., яке було залишено без змін
постановою Харківського Апеляційного
господарського суду від 03.06.2013р. в
задоволенні позову відмовлено,
встановлено, що 28.11.2012р. ОСОБА_2
(позивачем у даній справі) на виконання
умов договору б/н від 23.11.2012 р. було
здійснено поставку продукції ОСОБА_3
(відповідачу у даній справі), за яку
останнім було здійснено передплату у
розмірі 17400,00 грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України
обставини, визнані господарським судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки факт поставки, встановлений
Рішенням Господарського суду
Харківської області від 11 квітня 2013
року та постановою Харківського
Апеляційного господарського суду від
03.06.2013р. по справі №922/699/13-г між тими
сторонами, що беруть участь у даній
справі - відповідний факт має
преюдиціальне значення, а від так не
підлягає доведенню знову у даній
справі.

Окрім того, факт поставки товару за
договором підтверджується й іншими
обставинами справи.

22 листопада 2012 року позивач виставив
рахунок № 160 для оплати конструкції
металопластикової в кількості 33 штуки
на загальну суму 35719,20 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату по
вказаному рахунку на суму 17400,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 19 від 27.11.2012 р. (арк.спр. 17).

Листом від 11.12.2012 р. (арк.спр. 65)
відповідач просив позивача повернути
суму вказаної вище передплати у зв"язку
з невідповідністю вікон існуючим
отворам (тобто відповідним листом
відповідач фактично визнав факт
отримання від позивача за договором
продукції, заборгованість по якій є
предметом розгляду у даній справі).

На підтвердження вказаної вище
невідповідності відповідач склав
дефектний акт від 03.12.2012 р. (арк.спр. 66), в
якому зазначив, що вікна, виготовлені
позивачем в кількості 33 штуки не
підлягають вмонтуванню.

Протоколом огляду місця події від
03.12.2012 р. (арк.спр. 71-72), складеного
слідчим СВ Чугуївського РВ ХМУ ГУМВС
України Коврюх В.А. на підставі
повідомлення чергової частини, було
проведено огляд приміщення по АДРЕСА_3,
під час якого було виявлено 17
встановлених металопластикових вікна,
на яких міститься бірки із зазначенням
прізвища ОСОБА_2 (позивача у даній
справі).

Протоколом огляду місця події від
18.03.2013 р. (арк.спр. 68-70), складеного
слідчим СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області старшим
лейтенантом міліції Тараненко Я.Г. на
підставі заяви (клопотання)
потерпілого ОСОБА_2, було проведено
огляд приміщення за адресою: АДРЕСА_3
(де знаходились металопластикові
вікна, визначені вказаною вищою
накладною), під час якого виявлено 33
металопластикові вікна, виготовлених
позивачем, з яких на другому поверсі
оглядової будівлі вставлено 19
металопластикових вінка білого
кольору (перше вікно двустворкове,
розміром 1990х1760 мм., друге вікно
"відкривне", далі за ним вікно глухе.
"Відкривне" вікно має наступні розміри -
1990х1170, "глухе" вікно має розміри 1990х1170)
та 14 з тильної сторони будівлі (за
такими ж параметрами встановлено 10
відкритих та 4 глухих вікна).

Згідно додатку до протоколу огляду
місця події від 18.03.2013 р. - фототаблиці -
в приміщенні, що оглядалося вікна були
вмонтовані із наявними на них бірками.

З пояснень представника позивача
слідує, що на бірках встановлених вікон
зазначається прізвище ОСОБА_2
(позивача у даній справі), що також
зафіксовано на наданому ним фотознімку
(арк.спр. 79).

Вказані вище обставини свідчать про
отримання відповідачем від позивача
обумовленої договором продукції.

Відповідач не заперечував та не
спростував факт поставки позивачем
товару по договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК
України).

Договором (п. 3.2) сторони погодили, що
розрахунок за продукцію здійснюється в
три етапи:

- оплата в розмірі 17400,00 грн. -
протягом 3-х днів з дня моменту
підписання договору;

- оплата в розмірі 14400,00 грн. -
протягом 3-х днів після підписання
видаткової накладної;

- завершальний розрахунок в
розмірі 3919,20 грн. - в строк до 30.11.2012 року;

Станом на момент розгляду даної справи
строк оплати за отриману відповідачем
продукцію настав.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач частково розрахувався за
отриману ним продукцію - на суму 17400,00
грн. (платіжне доручення № 19 від 27.11.2012
р., арк.спр. 17).

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
вартості отримані ним продукції за
договором в більшій частині або в
повному обсязі.

Таким чином, розмір заборгованості
відповідача перед позивачем за
отриману по договору продукцію станом
на момент розгляду даної справи
становить 18319,20 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання щодо
оплати вартості поставленої позивачем
продукції, а від так і про законність
та обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення заборгованості в розмірі
18319,20 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Даною нормою визначено, що судовий збір
покладається при задоволенні позову -
на відповідача. Таким чином, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 175 ГК України, ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 692
ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34,
38, 43, 44, 48, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (61172, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (62416, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2)
заборгованість за договором б/н від
23.11.2012 р. в розмірі 18319,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.01.2014 р.

Суддя Суярко Т.Д.