ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" січня 2014 р.
Справа № 17/114

Суддя Качур А.М. розглянувши скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю "Рівнефармація" на
дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції по справі

за позовом ОСОБА_1

до Відкритого акціонерного товариства
"Рівнефармація"

про зобов'язання провести оцінку та
здійснити викуп 9050 простих іменних
акцій ВАТ "Рівнефармація"

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_3;

Від відповідача: Бондар Р.В.

Від органу ДВС: :Матвійчук І.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського Рівненської
області № 17/114 від 13.10.2010 р. частково
задоволено позов ОСОБА_1 до відповідача
Відкритого акціонерного товариства
"Рівнефармація" (правонаступником
якого є Товариство з додатковою
відповідальністю "Рівнефармація")
зобов'язано провести незалежну оцінку
ринкової вартості простих іменних
акцій відповідача на протязі десяти
днів, з дня набрання даним рішенням
законної сили.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.12.2010 р. № 17/117
рішення господарського суду
Рівненської області від 13.10.2010 р. № 17/114
залишено без змін.

26.05.2011 р. Господарським судом
Рівненської області видано наказ про
примусове виконання рішення суду від
13.10.2010 р.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 05.03.2012 р.
відновлено пропущений строк для
пред'явленя наказу до виконання.

Скаржник - Товариство з додатковою
відповідальністю "Рівнефармація" (далі
по тексту - товариство, боржник)
звернувся до Господарського суду
Рівненської області зі скаргою на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, в якій зокрема просить суд
визнати дії державного виконавця
Матвійчук І.О. по відкриттю виконавчого
провадження № 41066122 неправомірними та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 04.12.2013 р.

Скарга мотивована невідповідністю
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 04.12.2013 р. вимогам
чинного законодавства, зокрема Закону
України "Про виконавче провадження"
(далі - Закон) та порушує права та
законні інтереси скаржника. Як вказує
скаржник, відсутність зобов'язання
(примусу) до виконання у резолютивній
частині рішення суду від 13.10.2010 р.
виключає здійснення виконавчого
провадження.

Крім того, скаржник зазначає, що
здійснення незалежної оцінки ринкової
вартості простих іменних акцій ВАТ
"Рівнефармація" станом на сьогоднішній
день неможливе у зв'язку з відсутністю
майна (простих іменних акцій ВАТ
"Рівнефармація"), ринкову вартість яких
необхідно здійснити, а також з тих
підстав, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рівнефармація" не
має повноважень на проведення
оціночної діяльності, що в свою чергу
виключає здійснення виконавчого
провадження.

При цьому скаржник посилається на
пункт 8 частини 1 статті 26 Закону.

Згідно статті 1212 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.

У судовому засіданні 21.01.2014 р.
представник скаржника підтримав
подану скаргу, просить скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 04.12.2013 р.

Представник органу ДВС просив
відмовити у задоволенні скарги з
підстав зазначених у письмових
запереченнях на скаргу. Зокрема вказує,
що у державного виконавця не було
законних підстав для відмови у
відкритті виконавчого провадження.
Натомість, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження.

Представник позивача просив відмовити
у задоволенні скарги з підстав
викладених в письмових поясненнях та
запереченнях на скаргу, вважає дії
державного виконавця правомірними.

Судом встановлено, що 03.12.2013 р.
представником позивача пред'явлено до
відділу ДВС Рівненського міського
управління юстиції на виконання наказ
господарського суду Рівненської
області № 17/114 від 26.05.2011 р.

04.12.2013 р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по виконанню вказаного
наказу № 17/114 від 26.05.2011 р.

У відповідності до статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Виконання рішень господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом
(стаття 116 ГПК України).

Відповідно до статті 1 Закону,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Таким чином, примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених
Законом.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України. Вказаний нормативний акт є
спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державного
виконавця.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону
передбачено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Згідно частини 1 статті 25 Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Статтею 26 Закону передбачено вичерпний
перелік обставин при наявності яких
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.

Пунктом 8 частини 1 статті 26 Закону
визначено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Зі змісту вказаної норми Закону
випливає, що відмову у відкритті
виконавчого провадження можлива лише в
тому випадку, коли іншою нормою закону
передбачено певні обставини, які
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Отже, застосування положень пункту 8
частини 1 статті 26 Закону щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження
можливе за наявності певних обставин,
що прямо передбачені нормами
законодавства.

Проте, у скарзі, яка є предметом
судового розгляду, не наведено норм
законодавства, якими б було прямо
передбачено обставини, що виключають
здійснення виконавчого провадження.
Наведені у скарзі норми регулюють не
порядок здійснення виконавчого
провадження, а цивільно-правові
відносини.

Щодо тверджень скаржника, що
відсутність зобов'язання (примусу) до
виконання у резолютивній частині
рішення суду від 13.10.2010 р. виключає
здійснення виконавчого провадження,
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 ГПК України,
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України. Усі судові рішення
викладаються у письмовій формі.

В статті 115 ГПК України також
відображено принцип обов'язковості
судових рішень.

Так, відповідно до положень вказаної
статті, рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
передбачено, що судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом.

Відповідно до пункту 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Як визначено пунктом 9 частини 3 статті
129 Конституції України, обов'язковість
рішень суду відноситься до основних
засад судочинства.

Таким чином, усі судові рішення, що
приймаються судами України є
обов'язковими до виконання усіма
суб'єктами публічних та приватних
правовідносин. Обов'язкові до
виконання судові рішення можуть бути
виконані зобов'язаними особами у
добровільному порядку, а у випадку
відсутності добровільного виконання
судові рішення виконуються примусово у
порядку визначеному Законом України
"Про виконавче провадження".

Скаржник у поданій скарзі не навів
жодних доказів наявності обставин з
якими Закон пов'язує неможливість
здійснення виконавчого провадження.

З наведеного суд приходить до висновку,
що постанова державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
04.12.2013 р. відповідає вимогам Закону, а
скарга на дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції не підлягає задоволенню.

Суд також наголошує, що з метою
усунення неясності рішення суду,
сторони мають право на звернення до
суду у порядку статті 89 ГПК України
щодо роз'яснення судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті
11 Закону, державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, про
видачу дубліката виконавчого
документа, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення.

Як встановлено статтею 34 Закону, у разі
якщо викладена у виконавчому документі
резолютивна частина рішення є
незрозумілою, державний виконавець або
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення відповідного рішення. У
разі якщо зміст виконавчого документа
є незрозумілим, державний виконавець
або сторони виконавчого провадження
мають право звернутися до органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення змісту цього документа.

За результатами розгляду скарги
господарський суд виносить ухвалу, яка
має відповідати вимогам статей 86, 1212
ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 86, 1212 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги на дії
державного виконавця.

Суддя
Качур А.М.