КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа№ 5011-39/12570-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Сухового В.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Білецькому Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Нечитайло Т.В. (дов. №б/н
від 26.11.2012 року);

від відповідача - Терлецька Т.В. (дов. №29
від 25.04.2013 року);

від третьої особи - Стельмах Ю.М. (дов.
№б/н від 18.06.2013 року);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги

приватного акціонерного товариства
«Фармацевтична фірма «Дарниця»

та Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року

у справі №5011-39/12570-2012 (у складі колегії:
Картавцевої Б.В. (головуюча) суддів:
Бойка Р.В., Полякова К.В.)

за позовом Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH),
Австрія

до приватного акціонерного товариства
«Фармацевтична фірма «Дарниця», Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ТОВ «Інфамед»,
Київ

про стягнення 463 947, 00 грн.-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року компанія Мегаінфарм
ГмбХ (Megainpharm GmbH) звернулась до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПрАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» про стягнення 463 947, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов Ліцензійного договору про
передачу права на використання знака
для товарів і послуг на території
України від 25.04.2008 року щодо сплати
роялті, внаслідок чого виникла
заборгованість у розмірі 463 947,00 грн.

Ухвалою суду від 05.02.2013 року припинено
провадження у справі №5011-39/12570-2012 на
підставі п.2 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 апеляційну скаргу
Компанії Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)
задоволено, ухвалу господарського суду
міста Києва від 05.02.2013року у справі
№5011-39/12570-2012 скасовано та направлено
справу для подальшого розгляду по суті
до господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.06.2013 року постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.07.2013 року залучено до участі
у справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ТОВ
«Інфамед».

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012 позовні вимоги Мегаінфарм
ГмбХ (Megainpharm GmbH) задоволено частково.
Присуджено до стягнення з ПрАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» на
користь компанії Мегаінфарм ГмбХ
(Megainpharm GmbH) заборгованість у розмірі 279
201,72 грн. та судовий збір в розмірі 5 584,03
грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця»
подало до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №5011-39/12570-2012 у
повному обсязі та припинити
провадження у справі. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги відповідач
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, а також на
невідповідність висновків, викладених
в оскаржуваному рішенні, обставинам
справи. Відповідач зазначає, що розмір
позовних вимог обрахований, виходячи з
вартості відвантаженої, а не
реалізованої продукції, що не може бути
підставою для оплати роялті відповідно
до умов Ліцензійного договору.
Відповідач зазначає, що існує справа №
20/95-58/599, яка тотожна із справою №
5011-39/12570-2012, оскільки суб'єктний склад,
предмет та підстави позову -
аналогічні, а тому це є підставою для
скасування рішення господарського
суду міста Києва від 11.11.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 та припинення
провадження у справі. Також, відповідач
вважає, що Ліцензійний договір втратив
чинність у зв'язку із втратою позивачем
права власності на знак для товарів і
послуг «Окомістин», а тому втрачені і
похідні від права власності на знак для
товарів і послуг права, в тому числі і
право на отримання винагороди (роялті).
Окрім того, відповідач заперечує проти
позову з підстав відсутності у
матеріалах справи належних доказів
того, що позивач був власником
свідоцтва України № 49569 від 16.05.2005 року
на знак для товарів і послуг
«Окомістин» на момент подання позовної
заяви у справі № 5011-39/12570-2012.

У своїм відзиві на апеляційну скаргу,
який був поданий 11.12.2013 року через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду, позивач
заперечував проти апеляційної скарги
відповідача, просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №5011-39/12570-2012 в
частині відмови у задоволенні позовних
про стягнення 184 745,28 грн. суми роялті.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 апеляційну скаргу
ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на
рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012 прийнято до провадження та
призначено її розгляд на 18.12.2013 року.

Також, не погодившись із вищевказаним
рішенням, Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)
подало до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №5011-39/12570-2012 в
частині відмови у стягненні 184 745,28 грн.,
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначає, що судом
першої інстанції визнано
встановленими недоведені обставини
справи, а також неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, а викладені у
рішенні висновки суперечать
обставинам справи. На думку позивача,
строк оплати роялті за Ліцензійним
договором є не встановленим, а
розрахунок ТОВ «Інфамед» перед
відповідачем не є подією, що неминуче
має настати, оскільки ТОВ «Інфамед»
заявляє про свою неплатоспроможність,
а ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.04.2013 року у справі № 910/7187/13
порушено справу про банкрутство ТОВ
«Інфамед». За таких обставин, позивач
вважає, що зобов'язання повинно
виконуватись відповідно до ст. 530
Цивільного кодексу України, а саме:
протягом семиденного строку з моменту
пред'явлення вимоги про виконання
зобов'язання.

У своїм відзиві на апеляційну скаргу,
який був поданий 17.12.2013 року через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду, відповідач
заперечував проти апеляційної скарги
позивача, просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №5011-39/12570-2012 та
припинити провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 апеляційну скаргу
Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH) на рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №5011-39/12570-2012
прийнято до провадження, призначено її
розгляд на 18.12.2013 року та об`єднано
апеляційні скарги ПрАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» та Мегаінфарм ГмбХ
(Megainpharm GmbH) на рішення господарського
суду міста Києва від 11.11.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 в одне апеляційне
провадження.

До початку судового засідання 16.12.2013
року через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду від
відповідача надійшло клопотання про
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів.

Відповідно до ч. 7 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України на
вимогу хоча б одного учасника судового
процесу у суді першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи по суті
або за ініціативою суду здійснюється
фіксування судового процесу з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

За таких обставин, в судових засіданнях
18.12.2013 року та 22.01.2014 року здійснювалась
фіксація судового процесу за допомогою
технічних засобів.

В судовому засіданні 18.12.2013 року
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012, прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити та
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012, прийняти нове рішення,
яким припинити провадження у справі
№5011-39/12570-2012 та заперечив проти
задоволення апеляційної скарги
позивача. Представник третьої особи в
судове засідання не з`явився, про
причини неявки суду не повідомив, заяв
та клопотань не подавав, хоча належним
чином був повідомлений про дату та час
судового засідання, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлень №04 1 від 04.12.2013 року та №04 4 від
06.12.2013 року.

У зв'язку із неявкою представника
третьої особи, ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
18.12.2013 року на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, відкладено розгляд
апеляційних скарг на 22.01.2014 року.

До початку судового засідання 21.01.2013
року через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду від
третьої особи надійшов відзив на
апеляційну скаргу відповідача,
відповідно до якого, третя особа
просить задовольнити апеляційну
скаргу позивача та відмовити у
задоволенні апеляційної скарги
відповідача. ТОВ «Інфамед» позовні
вимоги вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
оскільки, по-перше, ТОВ «Інфамед» було
здійснено часткову оплату поставленої
відповідачем у першому кварталі 2010
року продукції, а саме у розмірі 1 445 482, 76
грн., по-друге, ПрАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» здійснювала
маркування товарів знаком відповідно
до умов Ліцензійного договору
самостійно та на власний ризик,
по-третє, Ліцензійний договір та
Договір № INF-2 не є пов'язаними
правочинами, тобто такими, що мають
один стосовно одного якісь правові
наслідки.

До початку судового засідання 22.01.2013
року через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду від
позивача надійшло клопотання про
оголошення перерви в судовому
засіданні.

В судовому засіданні 22.01.2014 року
представник позивача підтримав
клопотання про оголошення перерви.
Представник відповідача та третьої
особи не заперечували проти клопотання
про оголошення перерви.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані докази,
колегія судді вирішили задовольнити
клопотання про оголошення перерви на
одну годину.

Після перерви, представник позивача
підтримав апеляційну скаргу, просив
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012, прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити та
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012, прийняти нове рішення,
яким припинити провадження у справі
№5011-39/12570-2012 та заперечив проти
задоволення апеляційної скарги
позивача. Представник третьої особи
підтримав апеляційну скаргу позивача
та просив відмовити у задоволенні
апеляційної скарги відповідача.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційних скарг, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
25.04.2008 року між Мегаінфарм ГмбХ (надалі -
Ліцензіар, позивач) та ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» (надалі
- Ліцензіат, відповідач) було укладено
Ліцензійний договір про передачу права
на використання знака для товарів і
послуг на території України (надалі -
Ліцензійний договір) (т.1 а.с. 34-35).

Ліцензіар на підставі договору про
передачу прав 01.03.2008 року володіє
виключним правом на використання
товарного знаку, що охороняється
свідоцтвом № 49569, заявка №003043972 від 17
квітня 2003 року «Окомістин» для товарів
і послуг, вказаних у свідоцтві - кл. 5 -
Антисептичні засоби; фармацевтичні
препарати; ліки для людини; очні краплі.

Відповідно до п. 1.1 Ліцензійного
договору Ліцензіар надає Ліцензіату на
строк дії Договору за винагороду
невиключну ліцензію на використання
товарного знака для позначення
продукції, для якої товарний знак
зареєстрований: кл. 5 - Антисептичні
засоби, фармацевтичні препарати; ліки
для людини; очні краплі; з метою
застосування товарного знака на
етикетках та упаковках лікарського
засобу в упаковках у вигляді флакону 5
мл, що виробляється Ліцензіатом за
Реєстраційним свідоцтвом МОЗ України
№ UA/0483/01/01 та № UA/7537/01/01 по реєстраційній
документації та технології, які
належать ЗАТ «Інфамед-Україна».

Згідно з п. 3.1 Ліцензійного договору
Ліцензіат зобов'язується вести облік
продукції, виготовленої згідно з цим
договором, для розрахунку з
Ліцензіаром за цією ліцензією.

Пункт 5.1 Ліцензійного договору
передбачає, що за надання прав за цим
Договором ліцензіат сплачує
ліцензіару винагороду (роялті)
відповідно до п. 5.2.

Відповідно до п. 5.2 Ліцензійного
договору, починаючи з 01.05.2008 року
Ліцензіат сплачує Ліцензіару роялті
від кожної одиниці реалізованої
продукції, позначеної товарним знаком
(флакон, упаковка), шляхом
щоквартальних перерахувань на рахунок
Ліцензіара не пізніше 5 банківських
днів після підписання обома сторонами
Акту про обсяги реалізації продукції
та суми роялті. Акт про обсяги
реалізації продукції та суми роялті
надається ліцензіаром ліцензіату не
пізніше 20 календарних днів після
закінчення кожного кварталу.

Пунктом 5.3 Ліцензійного договору
визначено, що валютою платежу
сторонами приймається долар США.

Згідно з п. 5.4 Ліцензійного договору (в
редакції додаткової угоди №1 від 30.04.2008
року до Ліцензійного договору (а.с. 36)),
розмір роялті за 1 флакон по кожному
виду упаковки складає 2,00 грн. Беручи до
уваги можливість зміни економічної
ситуації, сторони дійшли згоди, що
перерахунок суми роялті у валюті
платежу (Долари США) здійснюватиметься
за узгодженим у двосторонньому порядку
курсом Долара США до української
гривні, шляхом підписання відповідних
Додатків до Ліцензійного договору.
Положення, викладені у Додатках до
Ліцензійного Договору, є підставою для
визначення суми роялті у валюті
платежу у відповідних Актах про обсяги
реалізації продукції та суми роялті за
кожен із періодів та для виставлення
Ліцензіату Інвойсу з боку Ліцензіара.
Підставою для здійснення оплати є
Інвойс та Акт про обсяги реалізації
продукції та суми роялті за кожен із
періодів.

Відповідно до п. 5.5 Ліцензійного
договору Ліцензіат зобов'язується
робити щоквартальні платежі протягом
всього строку дії зазначеного
договору, перераховуючи їх на користь
Ліцензіара за реквізитами, наведеними
наприкінці цього договору, на підставі
Актів про обсяги реалізації продукції
та суми роялті.

04.10.2008 року між ЗАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» (надалі - виконавець) та
ТОВ «Інфамед» (надалі - замовник)
укладено Договір № INF-2 від 04.10.2008 року
(т. 1 а.с. 44-46) на виробництво за
контрактом і поставку лікарських
препаратів «Окомістин», краплі очні 0,01
% та «Окомістин», краплі очні/вушні/для
носа 0,01 %, відповідно до умов якого
виконавець виробляє на замовлення
замовника та зобов'язується передати у
власність замовника лікарські
препарати у флаконах з крапельницею
(надалі - продукція) у річному обсязі не
менше ніж 300 000 одиниць, а замовник
прийняти та оплатити продукцію,
асортимент, кількість та ціна яких
зазначені в специфікаціях до цього
договору, які є його невід'ємною
частиною.

Відповідно до пункту 6.1 Договору № INF-2
від 04.10.2008 року замовник здійснює
оплату продукції шляхом здійснення
безготівкового банківського переказу
грошових коштів на розрахунковий
рахунок виконавця, зазначений у
розділі 14 даного договору, в строк, що
не перевищує 10 (десяти) банківських
днів від дати поставки продукції.

10.08.2009 року ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» та ТОВ «Інфамед» уклали
Додаткову угоду №1 до договору
поставки відповідно до якої внесено
зміни до пункту 6.1 Договору № INF-2 від
04.10.2008 року виклавши в наступній
редакції: «Замовник здійснює оплату
партії Продукції шляхом
безготівкового банківського переказу
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Виконавця, зазначений у
розділі 14 даного Договору в розмірі 50%
від вартості партії Продукції в термін,
що не перевищує 30 (тридцяти)
календарних днів від дати поставки
партії Продукції, залишок (50% вартості
партії продукції) у термін, що не
перевищує 45 (сорока п'яти) календарних
днів віддати поставки партії
Продукції.»

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на виконання умов
Договору № INF-2 від 04.10.2008 року було
здійснено поставку флаконів із
використанням товарного знаку
«Окомістин» на користь ТОВ «Інфамед»
загальною кількістю 238 381 одиниць, що
підтверджується товарно-транспортними
накладними № 80002523 від 24.02.2010 року та №
80002741 від 23.03.2010 року (т.1. а.с. 55-58).

25.02.2011 року Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)
звернулось з претензією №б/н від 04.02.2011
року (т. 1 а.с. 59-60) до ЗАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» з вимогами: в
семиденний строк 1) Переглянути та
підписати Акт про об'єми реалізованої
продукції в розмірі роялті за перший
кварта 2010 року, направити один
екземпляр на адресу Мегаінфарм ГмбХ
(Megainpharm GmbH), чи в той же строк направити
свої мотивовані заперечення відносно
акту; 2) Сплатити Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm
GmbH) суму роялті за переший квартал 2010
року в розмірі 58 141,70 (п'ятдесят вісім
тисяч сто сорок один долар США 70 центів)
згідно інвойсу. Вказана претензія була
отримана відповідачем 01.03.2011 року, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення №02 7 від
25.02.2011 року (т. 1 а.с. 62).

Проте, вищевказана претензія залишена
відповідачем без розгляду.

11.03.2011 року Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)
повторно звернувся із претензією №б/н
від 10.03.2011 року (т. 1 а.с. 70-71) до ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» з
вимогою в семиденний строк сплатити
суму роялті за переший квартал 2010 року
в розмірі 58 141,70 (п'ятдесят вісім тисяч
сто сорок один долар США 70 центів)
згідно інвойсу. Вказана претензія була
отримана відповідачем 15.03.2011 року, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення №02 4 від
11.03.2011 року (т. 1 а.с. 72).

31.03.2011 року ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» листом №44/865 (т.1 а.с. 74-76)
відмовило Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)
сплатити суму роялті, оскільки не було
реалізовано виготовлену продукцію, у
зв'язку з цим не настав строк сплати
суму роялті.

З матеріалів справи вбачається, що
Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH) звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» про стягнення
заборгованості в сумі 58 141,70 доларів
США, яка виникла внаслідок невиконання
відповідачем своїх зобов'язань по
сплаті роялті від кожної одиниці
реалізованої відповідачем продукції,
позначеної товарним знаком
«Окомістин», що передбачено умовами
Ліцензійного договору про передачу
права на використання знака для
товарів і послуг на території України
від 25.04.2008 року.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 31.05.2010 року у справі №20/95, що
залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 22.08.2011, позовні
вимоги було задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 06.12.2011 року постанову
Київського апеляційного
господарського суду України від 22.08.2011
року та рішення господарського суду
міста Києва від 31.05.2010 року у справі
№20/95 скасовано, справу передано на
новий розгляд до господарського суду
міста Києва.

У ході розгляд справи №20/95 судом першої
інстанції від позивача надійшло
клопотання про згоду на вихід за межі
позовних вимог стосовно стягнення суми
боргу в українських гривнях в сумі 476
762,00 грн.

За результатами нового розгляду
рішенням господарського суду міста
Києва від 12.03.2012 року у справі №20/95-58/599
позов задоволено повністю (т.1 а.с. 77-83).
Присуджено до стягнення ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» на
користь Мегаінфарм ГмбХ («Megainpharm GmbH») 476
762,00 грн. - суми боргу, 4 767,00 грн. -
державного мита та 236,00 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2012 року у
справі №20/95-58/599 (т.1 а.с. 84-89) апеляційну
скаргу ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» задоволено частково. Рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2012 року у справі №20/95-58/599 у частині
задоволення позовних вимог про
стягнення із ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» на користь Мегаінфарм ГмбХ
(«Megainpharm GmbH») боргу у розмірі 463 947,00 грн.
скасовано. Прийнято у цій частині нове
рішення, яким відмовлено у задоволенні
позовних вимог. В іншій частині рішення
залишено без змін. Присуджено до
стягнення із ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» на користь Мегаінфарм ГмбХ
(«Megainpharm GmbH») 12 815,00 грн. - суми боргу, 128,15
грн. - державного мита та 6,35 грн. - витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Присуджено до
стягнення із Мегаінфарм ГмбХ («Megainpharm
GmbH») на користь ЗАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» 4 639,37 грн. витрат по
сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

У постанові Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2012 року у
справі №20/95-58/599 було встановлено, що
сторони ліцензійного договору,
встановивши плату за використання
об'єкта інтелектуальної власності у
вигляді відрахувань за кожну
реалізовану одиницю товару, позначену
товарним знаком, та назвавши її роялті,
очевидно, виходили із того, що поняття
реалізації є тотожним поняттю продаж,
оскільки платіж у вигляді роялті є
нерозривно пов'язаним із доходом особи,
яка використовує об'єкт
інтелектуальної власності, так як саме
частину такого доходу особа, яка
використовує об'єкт інтелектуальної
власності, зобов'язана сплатити особі,
яка надала дозвіл на використання
такого об'єкта.

У Постанові Вищого господарського суду
України у справі № 20/95-58/599 від 08.08.2012
року (т. 1 а.с. 90-91), якою Постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2013 року
залишено без змін, зазначено, що спірна
продукція відповідачем фактично не
була реалізована, а передана
відповідачем ТОВ «Інфамед» безоплатно.
Таким чином, до моменту повної оплати з
боку ТОВ «Інфамед» за передану
продукцію, марковану знаком для
товарів і послуг «Окомістин», у
відповідача не виникли зобов'язання по
підписанню акту про обсяги реалізації
(продажу) продукції та сплати роялті за
продану продукцію. Сплата певної
грошової суми є обов'язковою умовою
договору купівлі-продажу, а відтак і
договору поставки згідно зі ст. 655
Цивільного кодексу України.

Матеріали справи містять рішення
господарського суду міста Києва від
10.09.2010 року у справі № 46/282, яким було
присуджено до стягнення з ТОВ
«Інфамед» на користь ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» у
зв'язку з невиконанням умов Договору №
INF-2 від 04.10.2008 року 1 847 148, 84 грн.
основного боргу, 47 202, 64 грн. пені та 6 907,
71 грн. 3% річних.

У справі №46/282 було встановлено, що ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» було
виготовлено та передано ТОВ «Інфамед»
товару на загальну суму 2 359 971, 90 грн., що
підтверджується товарно-транспортними
накладними № 80002523 від 24.02.2010 року та №
80002741 від 23.03.2010 року. За твердженнями
ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» у
справі № 46/282, ТОВ «Інфамед» здійснив
часткову оплату вартості виготовленої
та поставленої продукції в розмірі 449
388, 50 грн., у зв'язку з чим стягнення
даної суми коштів в якості позовної
вимоги не заявлялось. Також, після
порушення провадження у справі № 46/282
ТОВ «Інфамед» здійснило часткову
сплату на користь ЗАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» вартості поставленого
товару на суму 63 434, 25 грн. За таких
обставин рішенням суду від 10.09.2010 року у
справі № 46/282 стягнуто на користь ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» з ТОВ
«Інфамед» у зв'язку з невиконанням
останнім умов Договору № INF-2 від 04.10.2008
року 1 847 148, 84 грн. основного боргу.

Матеріалами справи, а саме
банківськими виписками по рахунку ТОВ
«Інфамед» протягом періоду часу з
21.05.2008 року по 29.07.2011 року
підтверджується факт сплати ТОВ
«Інфамед» на користь ПрАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» суми
коштів за поставлену у 1 кварталі 2010
року продукцію відповідно до
товарно-транспортних накладних № 80002523
від 24.02.2010 року та № 80002741 від 23.03.2010 року
згідно з умовами Договору № INF-2 від
04.10.2008 року у розмірі 1 445 482, 76 грн.,
частина з яких була стягнута з ТОВ
«Інфамед» на користь відповідача на
виконання рішення суду від 10.09.2010 року у
справі № 46/282.

З поданих учасниками судового процесу
документів вбачається, що ТОВ
«Інфамед» ухвалою від 13.06.2013 року у
справі № 910/7187/13 визнано банкрутом (т. 3
а.с. 147-150).

Ухвалою від 12.09.2013 року у справі №
910/7187/13, ПрАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» визнана кредитором ТОВ
«Інфамед» на загальну суму 983 043, 53 грн. у
зв'язку з невиконанням останнім у
першому кварталі 2010 року умов Договору
№ INF-2 від 04.10.2008 року.

12.09.2011 року Мегаінфарм ГмбХ («Megainpharm GmbH»)
звернувся із даним позовом про
стягнення з ПрАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» 463 947, 00 грн. Позивач умовно
поділив позовну вимогу про стягнення з
відповідача роялті за Ліцензійним
договором у розмірі 463 947, 00 грн., що
поділяється позивачем на 2 частини: 279
201, 72 грн. - сума роялті пропорційно
сплаченій ТОВ «Інфамед» на користь
відповідача частині вартості
відвантаженої продукції; та 184 745, 28 грн.
- сума роялті, щодо неоплаченої на
користь відповідача продукції, строк
оплати якої є невизначеним та
встановлюється моментом витребування,
у зв'язку з чим розгляд справи судом
здійснено з урахуванням такого поділу.

Мегаінфарм ГмбХ («Megainpharm GmbH») вважає, що
строк оплати роялті за Ліцензійним
договором є не встановленим, а
розрахунок ТОВ «Інфамед» перед ПрАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» не є
подією, що неминуче має настати,
оскільки ТОВ «Інфамед» заявляє про
свою неплатоспроможність, а ухвалою
Господарського суду м. Києва від 16.04.2013
року у справі № 910/7187/13 порушено справу
про банкрутство ТОВ «Інфамед». За таких
обставин, Мегаінфарм ГмбХ («Megainpharm GmbH»)
вважає, що зобов'язання повинно
виконуватись відповідно до ст. 530
Цивільного кодексу України, а саме:
протягом семиденного строку з моменту
пред'явлення вимоги про виконання
зобов'язання.

Оскільки після отримання листа-вимоги
від 13.08.2012 року відповідачем не було
здійснено сплату роялті у семиденний
строк, позивач просить суд
задовольнити позовні вимоги

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог
про стягнення суми роялті у розмірі 279
201,72 грн. виходячи з наступного.

На момент укладання Ліцензійного
договору про передачу права на
використання знака для товарів і
послуг на території України від 25.04.2008
року, яким сторони передбачили порядок
сплати роялті, саме поняття роялті було
визначено у п. 1.30 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (втратив чинність 01.01.2013
року) роялті є платежі будь-якого виду,
одержані як винагорода за користування
або за надання права на користування
будь-яким авторським правом на
літературні твори, твори мистецтва або
науки, включаючи комп'ютерні програми,
інші записи на носіях інформації,
відео- або аудіокасети,
кінематографічні фільми або плівки для
радіо чи телевізійного мовлення; за
придбання будь-якого патенту,
зареєстрованого знака на товари і
послуги чи торгової марки, дизайну,
секретного креслення, моделі, формули,
процесу, права на інформацію щодо
промислового, комерційного або
наукового досвіду (ноу-хау).

Перелік об'єктів права інтелектуальної
власності визначено ст. 420 Цивільного
кодексу України. Зокрема, до об'єктів
права інтелектуальної власності
згідно з цією статтею належать
комерційні (фірмові) найменування,
торговельні марки (знаки для товарів і
послуг).

Правом інтелектуальної власності
відповідно до п. 1 ст. 418 Цивільного
кодексу України є право особи на
результат інтелектуальної, творчої
діяльності або на інший об'єкт прана
інтелектуальної власності, визначений
Цивільного кодексу України та іншим
законом. Цією ж статтею визначено, що
право інтелектуальної власності
становлять особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності. При цьому в преамбулі Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» зазначено, що цей Закон
охороняє, зокрема, особисті немайнові
права і майнові права авторів та їх
правонаступників.

Відповідно до положень Книги четвертої
Цивільного кодексу України одним із
майнових прав інтелектуальної
власності на об'єкт інтелектуальної
власності з правом на використання
цього об'єкта є виключне право
дозволяти використання об'єкта
(видавати ліцензії).

Статтею 1107 Цивільного кодексу України
передбачено види договорів щодо
розпоряджання майновими правами
інтелектуальної власності, одним з
яких є ліцензійний договір.

Таким чином, якщо ліцензіар володіє
правом інтелектуальної власності на
об'єкт інтелектуальної власності, яке
засвідчується відповідним чином, та
реалізує своє майнове право
інтелектуальної власності на такий
об'єкт інтелектуальної власності
шляхом надання ліцензіату права на
використання цього об'єкта, при цьому
ліцензійним договором не передбачено
умови, які б надавали право користувачу
об'єкта інтелектуальної власності
продавати, передавати або відчужувати
зазначений об'єкт, а саме: товарний
знак, то платежі за таким ліцензійним
договором, що передбачає надання на
термін дії ліцензійного договору
ліцензіату права використовувати
належний ліцензіару знак для товарів (в
тому числі права, визначені п. 4 ст. 1108
Цивільного кодексу України), без права
ліцензіата продати або відчужити іншим
способом сам об'єкт інтелектуальної
власності, повністю відповідають
поняттю «роялті», визначеному п. 1.30 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до підпункту 14.1.225 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
(далі - Кодекс) роялті - будь-який платіж,
отриманий як винагорода за
користування або за надання права на
користування будь-яким авторським та
суміжним правом. При цьому під терміном
"платежі за авторськими правами та
ліцензіями" розуміють будь-які платежі,
які отримані як компенсація за продаж,
використання або надання права
використання.

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» (в
редакції закону на день укладання
договору) встановлено, що за винятком
випадків, передбачених статтями 21 - 25
цього Закону, автор (чи інша особа, яка
має авторське право) має право вимагати
виплати винагороди за будь-яке
використання твору. Винагорода може
здійснюватися у формі одноразового
(паушального) платежу, або відрахувань
за кожний проданий примірник чи кожне
використання твору (роялті), або
комбінованих платежів.

З аналізу вищевказаних норм чинного
законодавства вбачається, що роялті
безпосередньо пов'язаний з отриманням
доходу особою, якій надано право на
використання об'єкту інтелектуальної
власності.

В процесі розгляду справи судом
отримано докази від 3-ї особи про сплату
відповідачу суми коштів за поставлену
останнім продукцію, марковану знаком
для товарів і послуг «Окомістин» у 1
кварталі 2010 року відповідно до умов
Договору № INF-2 від 04.10.2008 року у розмірі
1 445 482,76 грн.

Так як умовою для сплати роялті
відповідно до п. 5.2. Ліцензійного
договору є реалізація Ліцензіатом
продукції, маркованої знаком для
товарів і послуг «Окомістин», то
фактична сплата 3-ю особою суми коштів в
розмірі 1 445 482,76 грн. на користь
відповідача (Ліцензіата) за поставлену
продукцію, марковану знаком для
товарів і послуг «Окомістин»,
беззаперечно свідчить про реалізацію
продукції відповідачем у цій частині, а
тому, враховуючи вимоги п. 5.2.
Ліцензійного договору, є підставою для
сплати роялті від кожної одиниці такої
продукції, маркованої знаком для
товарів і послуг «Окомістин».

Оскільки відповідно до умов
Ліцензійного договору розмір роялті за
1 флакон по кожному виду упаковки
складає 2,00 грн., а сума коштів,
сплачених 3-ю особою, еквівалентна 146 008,
36 одиницям товару (1 445 482, 76 : 9, 90
(вартість одиниці товару) = 146 008, 36), то
сума роялті, що повинна бути сплачена
на користь позивача внаслідок
реалізації маркованої знаком для
товарів і послуг «Окомістин»
продукції, становить 292 016, 72 грн. (146 008, 36
х 2 = 292 016, 72 грн.).

Так як Постановою Київського
апеляційного господарського суду
стягнуто з відповідача 12 815,00 грн.
роялті за реалізовану останнім
продукцію у 1 кварталі 2010 року, що
відповідає 63 434,25 грн. фактично
оплаченого 3-ю особою товару відповідно
до товарно-транспортної накладної від
24.02.2010 року, вимога про стягнення даної
суми коштів з відповідача в якості
роялті за використання знаку для
товарів і послуг «Окомістин» шляхом
маркування відповідної продукції не
була заявлена позивачем.

За таких обставин, сума роялті за
реалізовану продукцію, марковану
знаком для товарів і послуг
«Окомістин», становить 279 201,72 грн. (292 016,
72 грн. - 12 815,00 грн. = 279 201,72 грн.), що
відповідає позовній вимозі позивача
стосовно частини поставленої
відповідачем продукції, від поставки
якої останнім отримано дохід.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позовна вимога стосовно стягнення з
відповідача 279 201, 72 грн. роялті
внаслідок реалізації продукції,
маркованої знаком для товарів і послуг
«Окомістин», підлягає задоволеню.

З приводу стягнення роялті у розмірі 184
745, 28 грн. колегія суддів зазначає
наступне.

Як вже зазначалось вище, розмір роялті
як вид ліцензійної винагороди за
Ліцензійним договором обумовлений
певним економічним результатом -
отриманням Ліцензіатом (ПрАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця») коштів
від контрагента за передання
останньому продукції, позначеної
знаком для товарів і послуг
«Окомістин».

Судом першої інстанції встановлено, що
3-ою особою було частково спрачено на
користь відповідача суму коштів у
розмірі 1 445 482,76 грн. за поставлену
відповідачем продукцію, позначену
знаком для товарів і послуг
«Окомістин». Тобто, не оплаченою 3-ою
особою на користь відповідача є
поставлена останнім продукція,
позначена знаком для товарів і послуг
«Окомістин», на суму 914 489, 14 грн. (2 359 971,90
грн. (сумарна вартість поставленої
відповідачем продукції) - 1 445 482,76
грн.(вартість оплаченої 3-ю особою
продукції) = 914 489, 14 грн.). Сума коштів у
розмірі 914 489, 14 грн. еквівалентна 92 373, 64
одиницям товару, що був поставлений
відповідачем 3-ій особі (914 489,14 грн. : 9,90
грн. (вартість одиниці товару) = 92 373, 64
од.), та, відповідно, складає 184 745,28 грн.
роялті у випадку реалізації
відповідачем такої продукції.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
оскільки оплата поставленої
відповідачем 3-ій особі продукції,
маркованої знаком для товарів і послуг
«Окомістин» у розмірі 914 489,14 грн. не
була здійснена останнім, тому відсутні
підстави вважати, що відповідач
реалізував продукцію на вказану суму
3-й особі, оскільки доходу від такої
поставки відповідачем фактично
отримано не було.

Проте, позивач просив стягнути з
відповідача вказану вище суму коштів в
якості роялті з підстав того, що
розрахунок 3-ї особи з відповідачем за
поставлену продукцію, марковану знаком
для товарів і послуг «Окомістин» є
подією, яка може не настати через
банкрутство ТОВ «Інфамед», у зв'язку з
чим строк оплати роялті за Ліцензійним
договором є невизначеним, та внаслідок
чого позивач відповідно до ст. 530
Цивільного кодексу України надіслав
відповідачу лист-вимогу про сплату
роялті протягом 7 днів з моменту
отримання такого листа.

Колегія суддів не погоджується із
вказаними твердженнями позивача з
огляду на наступне.

Відповідно до ухвали господарського
суду міста Києва від 13.06.2013 року у
справі № 910/7187/13 ТОВ «Інфамед» визнано
банкрутом.

Спеціальним законом що регулює
процедуру банкрутства є Закон України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції від 16.05.2013 року) відповідно
до якого встановлено умови та порядок
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
та застосування ліквідаційної
процедури з метою повного або
часткового задоволення вимог
кредиторів.

Проаналізувавши вищевикладене колегія
суддів зазначає, що Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
спрямований на повне або часткове
задоволення вимог кредиторів. Тобто, не
можна казати, що у зв'язку із винесенням
ухвали господарського суду міста Києва
від 13.06.2013 року у справі № 910/7187/13 третя
особа не зможе згодом розрахуватися з
відповідачем.

Крім того колегія суддів зазначає, що
подані сторонами судового процесу
документи свідчать про визнання ПрАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця»
кредитором ТОВ «Інфамед» у справі про
банкрутство останнього на суму, яка
повністю відповідає сумі
заборгованості останнього перед ПрАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» за
поставлену продукцію, марковану знаком
для товарів і послуг «Окомістин» за
Договором № INF-2 від 04.10.2008 року.

Згідно з приписами ст. 252 Цивільного
кодексу України, строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами, а термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Відтак, колегія суддів погоджується із
судом першої інстанції, що відсутні
підстави вважати, що строк (термін)
виконання зобов'язання у вигляді
сплати роялті за кожну одиницю
реалізованої продукції, позначеної
знаком для товарів і послуг
«Окомістин» відповідно до п. 5.2.
Ліцензійного договору є не
встановленим, так як знаходиться у
прямій залежності від конкретної події
- отриманням доходу Ліцензіатом.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на
ту обставину, що ПрАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» є кредитором ТОВ
«Інфамед» на суму, що включає
заборгованість за Договором № INF-2 від
04.10.2008 року, а також встановлену судом
першої інстанції обставину, що
позивачем самостійно подано суду
документи, які підтверджують існування
заборгованості 3-х осіб (контрагентів)
перед 3-ю особою у даній справі (ТОВ
«Інфамед»), колегія суддів не вважає
обґрунтованими доводи позивача
стосовно того, що оплата
заборгованості ТОВ «Інфамед» перед
відповідачем є подією, що може не
настати, оскільки фактично є такою, що
може настати у зв'язку з задоволенням
вимог ПрАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» як кредитора ТОВ «Інфамед» у
справі про банкрутство останнього, а
тому, відповідно, у колегія суддів
відсутні підстави вважати, що строк
виконання зобов'язання за Ліцензійним
договором є не встановленим.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду перешої
інстанції з приводу відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача роялті у
розмірі 184 745,28 грн.

Заперечення відповідача стосовно
втрати позивачем права на отримання
винагороди (роялті) у зв'язку із втратою
чинності Ліцензійним договором не
приймаються судом до уваги у зв'язку з
таким.

Відповідно до ст. 1110 Цивільного кодексу
України, ліцензійний договір
укладається на строк, встановлений
договором, який повинен спливати не
пізніше спливу строку чинності
виключного майнового права на
визначений у договорі об'єкт права
інтелектуальної власності.

Ст. 526 Цивільного кодексу України
передбачає, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки серед підстав
припинення зобов'язання відсутня така
підстава, як втрата чинності договору,
враховуючи приписи ст. 526 Цивільного
кодексу України, а також те, що позовною
вимогою є оплата роялті за
використання знаку для товарів і
послуг «Окомістин» за 1 квартал 2010 року,
тобто за період дії Ліцензійного
договору, тому відсутні підстави
вважати дані заперечення відповідача
обґрунтованими та такими, що
відповідають вимогам законодавства.

Заперечення відповідача, які викладені
в апеляційній скарзі, стосовно
недоведеності права власності на знак
для товарів і послуг «Окомістин» на
момент подання позовної заяви у даній
справі не приймаються колегією суддів
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 12.03.2012 року у справі № 20/95-58/599 за
позовом Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbН) до
ЗАТ «Фармацевтична фірма» «Дарниця»,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача - ТОВ
«Інфамед» про стягнення 58 141, 70 долара
США встановлено, що рішенням
Державного департаменту
інтелектуальної власності від 10.04.2008
року в офіційному бюлетені «Промислова
власність» опубліковано відомості про
передачу Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbН)
права власності на знаки відповідно до
свідоцтв України №№ 49568, 49569, 49570 та
внесено зазначені відомості до
Державного реєстру свідоцтв України.
Дата реєстрації - 25.04.2008року

Відповідно до рішення Державного
департаменту інтелектуальної
власності від 07.12.2010 року в офіційному
бюлетені «Промислова власність» було
опубліковано відомості про передачу на
користь Рудько А.П. за заявою власника
свідоцтв - Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH)
права власності на знаки згідно
свідоцтв України №№49568, 49569, 49570 та
внесено зазначені відомості до
Державного реєстру свідоцтв України.
Дата реєстрації - 27.12.2010року

Відтак, позивач у період з 25.04.2008 року по
27.12.2010 року був власником свідоцтва
України № 49569 від 16.05.2005 року на
позначення «Окомістин», яке
зареєстроване для товарів 5 класу:
антисептичні засоби; фармацевтичні
препарати; ліки для людини; очні краплі.

Таким чином, факт наявності права
власності позивача на знак для товарів
і послуг «Окомістин» протягом спірного
періоду, а саме 1 кварталу 2010 року,
встановлений у рішенні господарського
суду міста Києва від 12.03.2012 року у
справі № 20/95-58/599, що не потребує
повторного доказування у даній справі.

З приводу тверджень відповідача, які
викладені в апеляційній скарзі та вже
розглядалися судом першої інстанції, з
приводу необхідність припинення
провадження у даній справі на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, зокрема, якщо є
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав (п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України).

У Постанові Вищого господарського суду
України у даній справі від 11.06.2013 року
зазначено: Київський апеляційний
господарський суд у Постанові від
08.04.2013 року, встановив, що підстави
даного позову (у справі № 5011-39/12570-2012) не
є тотожними підставам позову у справі
№ 20/95-58/599 (початок процедури припинення
ТОВ «Інфамед», наявність судового
рішення, що набрало законної сили, про
стягнення з ТОВ «Інфамед» на користь
ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця»
боргу за поставлену продукцію,
марковану спірним позначенням) (абз. 7
сторінка 2 Постанови).

Більше того, Вищий господарський суд
України у вищезазначеній Постанові
вказує на помилковість застосування
приписів п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно даної справи, у зв'язку з
відсутністю підстав для припинення
провадження, а також на те, що Київський
апеляційний господарський суд
правомірно скасував ухвалу
Господарського суду м. Києва від 05.02.2013
року (якою провадження у даній справі
припинено) та передав справу №
5011-39/12570-2012 для розгляду по суті (абз. 1
ст. 3 Постанови).

За таких обставин колегія суддів
зазначає про відсутність підстав для
припинення провадження у справі,
оскільки вищевказані обставини вже
розглядалися в Вищого господарського
суді України про що було винесено
відповідну постанову, яка відповідно
до ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України має приюдиційне
значення.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
приватне акціонерне товариство
«Фармацевтична фірма «Дарниця» та
Мегаінфарм ГмбХ (Megainpharm GmbH), не можуть
бути підставою для зміни або
скасування рішення господарського
суду міста Києва від 11.11.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилаються
скаржники, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
11.11.2013 року у справі №5011-39/12570-2012.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
«Фармацевтична фірма «Дарниця» на
рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Мегаінфарм ГмбХ
(Megainpharm GmbH) на рішення господарського
суду міста Києва від 11.11.2013 року у
справі №5011-39/12570-2012 залишити без
задоволення.

3. Рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі
№5011-39/12570-2012 залишити без змін.

4. Справу №5011-39/12570-2012 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
В.Г. Суховий

М.Г. Чорногуз