РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

21 січня 2014 року
Справа № 906/1610/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Маціщук А.В.

судді
Гулова А.Г. ,

судді
Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка Клименко І.А. (пост.
довір. від 01.01.2014 р. б/н)

відповідача - пред-ка Малого М.С. (пост.
довір. №17 від 21.05.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача на
рішення господарського суду
Житомирської області від 05.12.13 р. у
справі № 906/1610/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Шенкон"

до державного підприємства "Дослідне
господарство "Рихальське"

про стягнення 70275,00 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 05.12.2013 р. у
справі № 906/1610/13 (суддя Гансецький В.П.)
задоволено позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Шенкон»
до державного підприємства «Дослідне
господарство «Рихальське» про
стягнення 70275 грн. Підлягає стягненню з
державного підприємства «Дослідне
господарство «Рихальське» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Шенкон» 46850 грн.
боргу по розрахункам за товар,
поставлений відповідно до договору №
49/07 від 01.07.2012 р., а також - 23425 грн. штрафу,
1720,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач державне підприємство
«Дослідне господарство «Рихальське»
подав апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, скаржник зазначає, що судом
першої інстанції безпідставно було
відхилено заперечення відповідача
щодо неотримання рахунків від позивача
і, як наслідок, невиникнення у
відповідача обов'язку по оплаті
отриманого товару. Скаржник вважає, що
судом першої інстанції невірно
застосовано положення ч.1 ст.692 ЦК
України, оскільки договором визначено
момент, після якого мають
здійснюватись платежі - відповідно до
п.5.2. договору платежі здійснюються
покупцем на підставі рахунку на оплату,
наданого продавцем покупцю на умовах
даного договору. Скаржник стверджує, що
рахунків надано не було.

Скаржник доводить, що печатки та
підписи сторін на видаткових накладних
підтверджують факт отримання товару,
але не є підставою для здійснення
платежів, оскільки така підстава для
здійснення платежів відсутня в п.5.2.
договору. На думку скаржника,
перерахування коштів на розрахункові
рахунки позивача не звільняє
останнього від надання
покупцю/відповідачеві рахунків на
оплату згідно з п.5.2. договору.

Скаржник вважає, що судом не об'єктивно
та не повно було досліджено докази по
справі, суд першої інстанції не може
робити висновки про частковий
розрахунок за отриманий товар без
дослідження документів, на підставі
яких було здійснено перерахування
коштів.

Крім того, на думку скаржника, суд
дійшов незаконного висновку, що
представник позивача мав право на
підпис позовної заяви. Скаржник вважає,
що повноважень на представництво
товариства з обмеженою
відповідальністю «Шенкон» перед
підприємствами, установами,
організаціями та повноважень на
звернення до суду першої інстанції від
імені товариства з обмеженою
відповідальністю «Шенкон» Клименко
І.А. не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
заперечує її доводи, вважає
оскаржуване рішення законним та
обґрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. На підтвердження своєї
правової позиції зазначає, що
відповідно до п.5.1. договору покупець
здійснює оплату товару протягом 5-ти
календарних днів з моменту його
реалізації на умовах цього договору,
п.5.2. встановлено, що платежі за даним
договором здійснюються покупцем на
підставі рахунку на оплату, наданого
продавцем покупцю на умовах даного
договору. Пунктом 4.3 договору
передбачено, що реалізація товару
вважається здійсненою з моменту
передачі товару представнику покупця
чи призначеному покупцем перевізнику
за актом приймання-передачі товару, або
за фактом підписання представником
покупця накладної на отримання товару,
чи іншого документу про передачу
товару. Позивач зазначає, що рахунки на
оплату не були додані до матеріалів
справи, оскільки на них не робиться
жодних відміток про отримання, на
відміну від видаткових накладних, які
підписані сторонами і завірені
печатками підприємств.

У судовому засіданні 21.01.2014 р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги з підстав,
зазначених у ній. Вважає, що рішення
господарського суду Житомирської
області від 05.12.2013 р. у справі № 906/1610/13 є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, а тому просить апеляційну
скаргу задовольнити. Не заперечив
існування затримки з оплатою, однак
вважає, що строк платежів залежить від
одержання рахунків.

Представник позивача доводи
апеляційної скарги заперечив з
підстав, наведених у відзиві. Просить
рішення господарського суду
Житомирської області від 05.12.2013 р. у
справі № 906/1610/13 залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін в судовому
засіданні, перевіривши оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню. При цьому
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 01.07.2012 р.
товариство з обмеженою
відповідальністю «Шенкон» та державне
підприємство «Дослідне господарство
«Рихальське» уклали договір № 49/07,
відповідно до п.1.1 якого продавець
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених у цьому договорі, передати у
власність покупцю, а покупець
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених у цьому договорі, прийняти
та оплатити продукцію, характеристики
якої викладені в специфікаціях до
цього договору (надалі в сукупності чи
як окрема партія продукції, що
поставляється, іменовані «товар»).
Відповідно до п.п.2.1-2.2 договору товарні
характеристики, ціна кожної окремої
партії товару, ціна товару за групами
та ціна одиниці виміру товару,
кількість та асортимент товару
викладені в специфікаціях, які є
невід'ємною частиною договору.

Сторони погодили, що у випадку
відсутності специфікації її роль
виконує видаткова накладна, підписана
обома сторонами (п.2.3 договору).

За умовами п.4.3 договору сторони
визначили, що реалізація товару
вважається здійсненою з моменту
передачі товару представнику покупця
чи призначеному покупцем перевізнику
за актом приймання - передачі товару
або за фактом підписання представником
покупця накладної на отримання товару
чи іншого документа про передачу
товару. Згідно з п.п.4.4-4.5 операція
купівлі-продажу вважається завершеною
з моменту отримання продавцем
оригіналу видаткової накладної.

За умовами розд.5 сторони погодили, що
розрахунки за товар здійснюються у
безготівковій формі протягом 5-ти
календарних днів з моменту його
реалізації на умовах цього договору.
Відповідно до п.5.4 договору, остаточна
оплата поставленого товару
здійснюється покупцем не пізніше 20-ти
календарних днів з моменту передачі
товару, як це передбачено в п.4.3 даного
договору.

Згідно з п.7.5. договору сторони
погодили, що при простроченні оплати
поставленого товару більш, як на 10
(десять) днів покупець сплачує продавцю
штраф у розмірі 2% від суми
прострочення, при простроченні оплати
поставленого товару більш як на 3 (три)
місяці покупець додатково сплачує
продавцю штраф у розмірі 30% від суми
прострочення, при простроченні оплати
поставленого товару більш як на 6
(шість) місяців покупець додатково
сплачує продавцю штраф у розмірі 50% від
суми прострочення.

Договір підписаний представниками
сторін і скріплений їх печатками /а.с.
9-10/. За умовами п.8.1 договір набуває
чинності з моменту його підписання
повноважними представниками сторін, і
договір у будь-якому випадку
вважається чинним до моменту виконання
сторонами усіх своїх грошових
зобов'язань за ним (п. 8.8. договору).

Матеріалами справи підтверджено, що на
підставі видаткових накладних: № 178 від
12.07.2012 р. на суму 1250 грн., № 184 від 23.07.2012 р.
на суму 25000 грн., № 214 від 03.09.2012 р. на суму
38725 грн., № 249 від 04.10.2012 р. на суму 15500
грн., № 296 від 04.12.2012 р. на суму 15500 грн., №
9 від 11.01.2013 р. на суму 17400 грн., № 10 від
11.01.2013 р. на суму 31000 грн., № 11 від 11.01.2013 р.
на суму 16200 грн. державне підприємство
«Дослідне господарство «Рихальське»
одержало від товариства з обмеженою
відповідальністю «Шенкон» товари на
загальну суму 160575 грн. Видаткові
накладні містять посилання на договір
№ 49/07 від 01.07.2012 р., підписані
представниками сторін і скріплені їх
печатками /а.с.11-18/.

Отже, на умовах договору № 49/07 від 01.07.2012
р. між сторонами відбулись
правовідносини з купівлі-продажу, які
регулюються нормами ст.263 ГК України і
гл.54 Цивільного кодексу України. За
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму (ст.655 ЦК України). Згідно з
ч.1 ст.193 ГК України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,передбачених
Господарським кодексом України.

Вищеперелічені первинні документи
мають необхідні реквізити відповідно
до Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (з подальшими
змінами), затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 24.05.95
р. № 88, зареєстрованого Мінюстом
України 05.06.1995 р. за № 168/704, тому є
належними доказами того, що фактично
відбулась господарська операція (в
даному випадку - передача/прийняття
товарів за договором) і, відповідно - є
доказами зобов'язання відповідача
перед позивачем за ст.509 ЦК України та
ст.ст.173-174,193 ГК України.

Відповідач виконав оплату товару
частково, перерахувавши в період з
20.07.2012 р. по 18.03.2013 р. на розрахунковий
рахунок позивача 113725 грн. /а.с.19/ і на час
вирішення спору заборгованність
становить 46850 грн.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Відповідно до
норм ст.530 ЦК України зобов'язання має
бути виконане у встановлений строк
(термін).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, з урахуванням наведених норм та
умов п.п.4.4-4.5 договору обов'язок
виконати оплату пов'язаний із
прийняттям товару або прийняттям
товаророзпорядчих документів на нього,
яким є відповідно до п.п.4.4-4.5 договору
видаткова накладна або інший документ
про передачу товару. Рахунок на оплату
не є таким товаророзпорядчим
документом, тому доводи скаржника про
ненастання строку грошового
зобов'язання за відсутності рахунку,
який мав бути наданий йому відповідно
до п.п.5.2-5.3 договору, - є безпідставними.

Колегією суддів встановлено, що строк
виконання грошового зобов'язання за
умовами п.п.5.1, 5.4 договору не
прив'язаний до факту одержання рахунку,
а визначений з моменту
передачі/реалізації товару. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України, про що
зазначено вище.

За умовами п.п.2.1-2.3, 5.3 договору та
реквізитів, зазначених у договорі, у
відповідача були необхідні дані,
зокрема, суми та розрахункові
реквізити продавця, для вчинення
грошових операцій, тому відсутність
рахунку, про шо стверджує скаржник, не
унеможливила виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до норм ч.2 ст.193 ГК України
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З виписки по рахунку ТОВ «Шенком» за
період з 01.10.2011 р. до 28.10.2013 р.(на час
звернення позивачем з позовом до
господарського суду) та до 20.11.2013 р.
/а.с.19,41/ вбачається, що
відповідач/скаржник виконав
розрахунки на суму 113725 грн.; з
простроченням, враховуючи умови п.5.4
договору, виконувались розрахунки за
товари, одержані, починаючи з 04.10.2012 р.;
останній платіж виконаний 18.03.2013 р.;
внаслідок прострочення оплати виник
борг у заявленій сумі - 46850 грн.

Претензії позивача № 348 від 25.07.2013 р. та
№ 1 від 19.09.2013 р. /а.с.20, 22-25/ з вимогою
сплати боргу в сумі 46850 грн. одержані
відповідачем 30.07.2013 р. та 24.09.2013 р.
/а.с.20-26/, однак залишені без реагування.

Відповідач/скаржник доказів сплати
боргу суду першої та суду апеляційної
інстанцій не надав. Представник
позивача надала колегії суддів
документи на підтвердження того, що
борг 46850 грн. не сплачений станом на
20.01.2014 р. (довідка та виписка по рахунку
на а.с.87-89).

За наведених обставин є обгрунтованою
та правомірно задоволена
господарським судом Житомирської
області позовна вимога про стягнення
46850 грн. боргу.

Відповідно до ст.216, ч.1 ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання має наслідком
застосування штрафних санкцій
(неустойки, штрафу, пені) відповідно до
норм ст.ст.230-232 ГК України та ст.ст.549-551
ЦК України.

Штраф у розмірі 50% від суми
прострочення при простроченні оплати
поставленого товару більш як на 6
(шість) місяців передбачений умовами
п.7.5 договору. Такий вид забезпечення
виконання зобов'язання відповідає
нормам ч.2 ст.549 ЦК України, ст.ст.230-231 ГК
України та узгоджується із свободою
договору, встановленою ст.627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Оскільки має місце прострочення
виконання грошового зобов'язання більш
як шість місяців, також є обгрунтованою
і правомірно, відповідно до наведених
норм та умов договору задоволена судом
першої інстанції позовна вимога про
стягнення 23425 грн. штрафу, обрахованого
як 50% від суми боргу.

Доводи скаржника щодо відсутності у
представника позивача Клименко І.А.
повноважень на представництво та
підписання позовної заяви від імені
товариства з обмеженою
відповідальністю «Шенкон» є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи, зокрема
оригінальним примірником довіреності
б/н від 20.10.2013 р., підписаної директором
ТОВ «Шенком»/а.с.8/, з якої вбачається, що
Клименко І.А. уповноважена
представляти інтереси товариства з
обмеженою відповідальністю «Шенкон»,
зокрема, в господарських судах як
позивач, що звичайно передбачає право
на підписання позовної заяви. Отже, у
суду першої інстанції були відсутні
підстави для повернення позовної заяви
і ухвалою від 01.11.2013 р. господарський
суд прийняв позовну заяву та порушив
провадження у справі № 906/1610/13. Отже,
доводи відповідача/скаржника щодо
процесуальних порушень, допущених
судом першої інстанції не відповідають
матеріалам справи та не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
рішення з урахуванням норм ч.2 ст.104 ГПК
України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
господарського суду Житомирської
області від 05.12.2013 р. у справі № 906/1610/13
прийняте на підставі матеріалів
справи, відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Доводи скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, висновків
місцевого господарського суду не
спростовують, а відтак, не є такими, що
можуть бути підставою згідно зі ст.104
ГПК України для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ч.1 ст.49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Житомирської
області від 05.12.2013 р. у справі № 906/1610/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Петухов М.Г.