КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Справа№ 910/8821/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець
М.О.

за участю представників:

від позивача: Лазнюк Є.В. - представник
за довіреністю від 15.01.2014 року;

від відповідачів: 1) Безрода Р.С. -
представник за довіреності від 10.01.2013
року;

Гапоненко Р.І. -
представник за довіреністю від
12.12.2009року;

2) Гапоненко Р.І. -
президент;

Безрода Р.С. -
представник за довіреності від 22.03.2013
року,

розглянувши у відкритому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Убінвест»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 року

у справі № 910/8821/13 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Убінвест»

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Іка -Строй»

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна юридична
компанія «Гапоненко Роман і партнери»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Убінвест" звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будівельна компанія "Іка - Строй" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна юридична
компанія "Гапоненко Роман і партнери"
про визнання недійсним договору № 8-П
від 15.10.2012 р. відступлення права вимоги,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Іка - Строй" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна юридична
компанія "Гапоненко Роман і партнери".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач 1 при укладенні
оспорюваного договору розголосив
конфіденційну інформацію, що було
заборонено п. 7.2 договору № 41 від 28.09.2011
року. Крім того, згідно із п. 2.2
оспорюваного договору, оплата
винагороди первісному кредиторові
здійснюється шляхом передачі векселя.
Водночас, видача векселя без наявності
грошового боргу за фактично поставлені
товари, виконані роботи, надані послуги
порушує вимоги Закону України «Про
обіг векселів в Україні».

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у
розумінні ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні в даному
випадку не повинна була здійснюватися
без згоди боржника, оскільки п. 7.2
договору № 41 передбачено, що всі його
умови є конфіденційними і не
підлягають розголошенню третім ообам.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Убінвест» по справі
№ 910/8821/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Дідиченко М.А.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/8821/13 колегію
суддів у складі Дідиченко М.А.
(головуюча), Руденко М.А., Пономаренко
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.12.2013 року,
справу № 910/8821/13 прийнято до
провадження колегією суддів у складі:
Дідиченко М.А.(головуюча), судді:
Пономаренко Є.Ю., Руденко М. А. та
призначено розгляд справи на 21.01.2014
року.

Представники відповідача 1 у судовому
засіданні 21.01.2014 року заперечували
проти задоволення апеляційної скарги
та просили суд рішення місцевого суду
залишити без змін.

Представники відповідача 2 у судовому
засіданні 21.01.2014 року надали відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги та просили суд
рішення місцевого суду залишити без
змін.

Представник позивача у судовому
засіданні 21.01.2014 року підтримав доводи
апеляційної скарги та заявив усне
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання можливості
ознайомитися з документами доданими до
відзиву на апеляційну скаргу.

Беручи до уваги, що документи додані до
відзиву на апеляційну скаргу вже були
додані до матеріалів справи в суді
першої інстанції та враховуючи,
відповідач 2 у судовому засіданні
озвучив їх зміст, колегія суддів не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи,
28.09.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Убінвест", як
замовником (надалі - позивач) та
Товариством з обмежною
відповідальністю "Будівельна компанія
"Іка - Строй", як виконавцем (надалі -
відповідач-1) укладено договір № 41 на
виконання робіт по механізації з
підготовки майданчика під будівництво
(надалі - договір № 41), за умовами якого,
замовник зобов'язався доручити, а
виконавець - виконати роботи по
механізації з підготовки майданчика
під будівництво згідно проектної
документації, виконаної ТОВ ПМТО
"АГРО-СОЮЗ", на об'єкті (молочно-товарний
комплекс на 3 720 голів), розміщеному за
адресою: с. Красилівка, Козелецький
район, Чернігівська область.

15.10.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Іка - Строй", як первісним кредитором та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міжнародна юридична
компанія "Гапоненко Роман і партнери",
як новим кредитором (надалі -
відповідач-2) укладено договір про
відступлення права вимоги № 8-П (надалі
- договір № 8-П), за умовами якого
сторони дійшли згоди, що первісний
кредитор передає, а новий кредитор
приймає на себе право вимоги, що
належить первісному кредиторові і стає
кредитором за договором № 41 від 28.09.2011
року укладеним між первісним
кредитором та позивачем.

Згідно з п. 1.2. договору № 8-П, новий
кредитор одержує право (замість
первісного кредитора) вимагати від
боржника належного виконання
грошового зобов'язання в розмірі 1 096 540,
00 грн. основного боргу, сплати
інфляційних витрат, 3 % річних, пені та
штрафу від простроченої суми основного
боргу з моменту виникнення
заборгованості за розрахунками по
договору № 41 від 28.09.2011 року, укладеному
між первісним кредитором та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Убінвест".

В пункті 2.1. договору № 8-П передбачено,
що згідно з відступленням права вимоги
за цим договором новий кредитор
сплачує первісному кредитору
винагороду в розмірі 800 474,00 грн., а
відповідно до п. 2.2. договору № 8-П
оплата винагороди здійснюється шляхом
передачі векселя.

Строк передачі векселя настає з
моменту підписання даного договору та
виконання п. 3.1. даного договору (п. 2.3.
договору № 8-П).

Згідно п. 2.4. договору, приймання -
передача векселя здійснюється новим
кредитором первісному кредитору з
складанням двохстороннього акту (акт
приймання - передачі).

Оформлення передачі векселя новим
кредитором первісному кредитору
здійснюється з урахуванням вимог
законодавства України та
бухгалтерського обліку операцій з
цінними паперами (п. 2.5. договору № 8-П).

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме акту № 10 від 15.10.2012 року відповідач
2 передав відповідачу 1 в рахунок оплати
за договором № 8-П, вексель серія АА №
0956883 від 30.11.2011 року.

Крім того, відповідно до п. 3.1. договору
№ 8-П первісний кредитор зобов'язаний
передати новому кредитору всі
документи які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення за основним
зобов'язанням, в день підписання даного
договору.

Пунктом 3.2. договору № 8-П передбачено,
що первісний кредитор зобов'язаний
сповістити боржника про відступлення
права вимоги за договором протягом
десяти днів з моменту підписання
договору, шляхом поштового надсилання
з повідомленням про вручення боржнику
листа-повідомлення про заміну
кредитора.

Відповідно до п. 5.1. договору № 8-П,
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договором.

Колегією суддів встановлено, що 15.10.2012
року, на виконання п. 3.2. договору № 8-П,
відповідачем 1 направлено на адресу
позивача повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні № 112 від 15.10.2012
року, що підтверджується фіскальним
чеком № 4343 від 15.10.2012 року, яке отримано
представником позивача 26.10.2012 року.

Звертаючись до суду першої інстанції
позивач зазначив, що договір
відступлення права вимоги № 8-П від
15.10.2012 року укладений з порушенням
вимог чинного законодавства України і
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача, а також спричинив
негативні наслідки для позивача.

Як вказує позивач, при укладенні
договору відступлення права вимоги №
8-П від 15.10.2012 року відбулось
розголошення конфіденційної
інформації, що, в свою чергу, порушило п.
7.2. договору № 41 від 28.09.2011 року,
відповідно до якого, всі його умови є
конфіденційними та не підлягають
розголошенню третім особам.

Крім того, позивач вказує, що
відповідач 2 звернувся з позовом до
Господарського суду Київської області
про стягнення з позивача
заборгованості за договором № 41 від
28.09.2011 року, що спричинило для позивача
негативні наслідки та матеріальні
збитки.

До того ж, позивачем зазначено, що
відповідно до оспорюваного договору,
оплата винагороди здійснюється шляхом
передачі векселя, що суперечить
вимогам законодавства, яким
передбачено, що видавати переказні і
прості векселі можна лише для
оформлення грошового боргу за фактично
поставлені товари, виконанні роботи,
надані послуги.

Відповідно до п. 7.2 договору № 41
встановлено, що всі умови договору є
конфіденційними і не підлягають
розголошенню третім особам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу
України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

За змістом ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відступлення права вимоги є правочином
(договором), на підставі якого, старий
кредитор передає свої права новому
кредитору, а новий кредитор приймає ці
права і зобов'язується або не
зобов'язується сплатити за них певну
грошову суму. Договір відступлення
права вимоги може бути оплатним, якщо в
ньому передбачений обов'язок нового
кредитора сплатити старому кредитору
певну грошову суму замість отриманого
права вимоги.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Як було вказано вище, позивача було
належним чином повідомлено про заміну
кредитора у зобов'язанні.

При цьому, договір № 41 від 28.09.2011 року,
що укладений між відповідачем 1 та
позивачем, право вимоги за яким
відступлено згідно з договором про
відступлення права вимоги № 8-П від
15.10.2012 року не містить заборони щодо
заміни кредитора без згоди позивача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом. Такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей. Перелік вказаних
вимог, додержання яких є необхідним для
дійсності правочину, є вичерпним.

Також, відповідно до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів приходить до висновку,
що посилання позивача на порушення п.
7.2. договору № 41 від 28.09.2011 року та
розголошення комерційної інформації є
безпідставним, оскільки, зі змісту
спірного договору не вбачається, що
його укладання опосередковує
розголошення відповідачем 1
конфіденційної інформації щодо
позивача.

Спірний договір визначає обсяг прав
вимоги, які набуваються відповідачем-2.
При цьому, необхідність визначання
такого обсягу (відповідних сум) при
вчиненні договору відступлення права
вимоги безпосередньо випливає із
змісту ст. 514 Цивільного кодексу
України та спрямована на забезпечення
у подальшому можливості належного у
розумінні ст. 525 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України виконання позивачем
зобов'язань перед новим кредитором.

В чому полягає конфіденційність
інформації, яким чином вона
розголошена і які негативні наслідки
це мало для позивача, останнім не
доведено.

До того ж, діюче законодавство не
пов'язує можливість визнання договору
відступлення права вимоги недійсним із
обставинами розголошення або
нерозголошення конфіденційної
інформації за зобов'язаннями, у яких
здійснюється заміна кредитора.

Натомість, факт такого порушення може
бути лише підставою застосування до
сторони порушника відповідних санкцій,
передбачених договором або законом.

Вказаної позиції також дотримується
Вищий господарський суд України,
зокрема у постанові № 54/64 від 20.10.2011
року, № 38/262 від 26.05.2009 року, № 37/172пд від
29.10.2009 року.

Також, безпідставним є посилання
позивача на порушення вимог Закону
України «Про обіг векселів в Україні»
щодо оплати винагороди шляхом видачі
векселю.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України
«Про обіг векселів в Україні» (в
редакції чинній на момент укладення
спірного договору) видавати переказні
векселі можна лише для оформлення
грошового боргу за фактично поставлені
товари, виконані роботи, надані
послуги.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, останній не видавав (емітував),
а розрахувався раніше отриманим ним
простим векселем з відповідачем-1
шляхом індосаменту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок»,
індосамент - передавальний напис на
ордерному цінному папері, що посвідчує
перехід прав за цінним папером до іншої
особи.

Згідно із абз. 1 ст. 77 Конвенції, якою
запроваджено Уніфікований Закон про
переказний та простий векселі від
07.06.1930 року, встановлено, що до простих
векселів застосовуються такі ж
положення, що стосуються переказних
векселів, тією мірою, якою вони є
сумісними з природою цих документів, а
саме положення щодо: індосаменту
(статті 11 - 20).

В статті 11 Конвенції, якою запроваджено
Уніфікований Закон про переказний та
простий векселі від 07.06.1930 року
зазначено, що будь-який переказний
вексель, навіть виданий без прямого
застереження про наказ, може бути
переданий шляхом індосаменту.

Крім того, договір про відступлення
права вимоги № 8-П від 15.10.2012 року за
правовою природою є договором
купівлі-продажу права вимоги (цесія),
метою якого є передання прав кредитора
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги), то
відповідно до ч. 3 ст. 656 Цивільного
кодексу предметом договору
купівлі-продажу може бути право вимоги,
якщо вимога не має особистого
характеру.

До договору купівлі-продажу права
вимоги застосовується положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, за своєю правовою природою
відступлення права вимоги є
купівлею-продажем цього права вимоги,
яке у даному випадку виступає товаром.

Вказана позиція також підтримується
Вищим господарським судом України,
зокрема у постанові № 55/252 від 14.12.2011
року.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
обґрунтованість розрахунку між
відповідачем-1 та відповідачем-2 за
допомогою простого векселю, оскільки
це не порушує норми чинного
законодавства та прямо передбачено
умовами договору № 8-П від 15.10.2012 року
про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено, що
договір відступлення права вимоги № 8-П
від 15.10.2012 року містить обставини, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
23.07.2013 року у справі № 910/8821/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Убінвест»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 23.07.2013 року у справі № 910/8821/13 -
без змін.

3. Матеріали справи № 910/8821/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко