ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р.Справа № 922/4706/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
продуктів", м. Київ до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лікон-Трейд", м. Харків про стягнення
76451,83 грн. за участю представників
сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
продуктів" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон - Трейд" про
стягнення заборгованості в сумі 76451,83
грн. Судові витрати просить суд
покласти на відповідача. Позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору про заміну
сторони в договорі поставки № 59/11 від
04.04.2011 року свої зобов'язання виконав
неналежним чином.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12 листопада 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 02 грудня 2013
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.12.2013 року
розгляд справи відкладено на 09.01.2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 03.12.2013 року від
представника позивача супровідним
листом (вх. № 44793) надійшли документи на
виконання ухвали суду про порушення
провадження у справі від 21.11.2013 року.

Представник позивача в судове
засідання 09.01.2014 року не з"явився, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить поштове повідомлення,
яке повернулося на адресу суду з
відміткою про отримання.

Представник відповідача в судове
засідання 09.01.2014 року не з"явився,
документів, витребуваних судом та
відзиву на позовну заяву, не надав, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлений належним чином,
про, що свідчить поштове повідомлення,
яке повернулося на адресу суду з
відміткою про отримання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року сторони попереджені про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами у
разі неявки представників сторін у
судове засідання та ненадання
витребуваних судом документів.
Враховуючи це, враховуючи також
достатність часу, наданого сторонам
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

04.05.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Карпос" (первинний
покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
продуктів" (позивач) було укладено
договір поставки № 59/11, у відповідності
до умов якого позивач зобов"язується у
порядку та строки, встановлені даним
договором, передати у власність
первинного покупця товар, у визначеній
кількості, відповідної якості та по
узгодженій ціні, а а первинний покупець
зобов"язується прийняти та оплатити
його на умовах, визначних даним
договором.

Відповідно до п. 1.3 договору кількість
та асортимент кожної партії товару, що
постачається вказується в накладній,
яка складається на підставі замовлення
первинного покупця, яка є невід"ємною
частиною договору. Накладні
оформлюються на кожну партію товару, що
постачається та мають силу
специфікацій до даного договору.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна на
поставлений по даному договору товар є
договірною та вказується у накладних
на кожну партію товару.

Відповідно до п. 5.4 договору первинний
покупець проводить оплату на умовах
відстрочки платежу 45 календарних днів
з моменту поставки товару, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем було поставлено товар на
загальну суму 42205,68 грн., що
підтверджується видатковим
накладними: № РН-0003042 від 17.10.2012 року на
суму 12733,82 грн.; № РН-0003367 від 08.11.2012 року
на суму 9052,06 грн.; № РН-0003721 від 04.12.2012
року на суму 9645,34 грн.; № РН-0003973 від
20.12.2012 року на суму 10774,46 грн., в яких
зазначена підстава договір поставки №
59/11 від 04.04.2011 року. Надані накладні
підписані обома сторонами та скріплені
печатками.

З боку первинного покупця товар був
отриманий уповноваженими особами на
підставі довіреностей: дов. № 8/2043 від
18.10.2012 року; дов. № 8/2139 від 09.11.2012 року;
дов. № 8/2317 від 21.12.2012 року, які наявні в
матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
первинний покупець в порушення п.5.4.
договору свої зобов'язання належним
чином не виконав, а саме не провів
повної оплати товару в строки
передбачені договором, а здійснив лише
часткове погашення - в сумі 1011,12 грн., у
зв»язку із чим у первинного покупця
утворився борг перед позивачем в сумі
41194,56 грн.

29.12.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Карпос" (первинний
покупець), Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лікон - Трейд" (новий
покупець, відповідач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фабрика
бакалейних продуктів" (постачальник,
позивач) було укладено договір про
заміну сторони в договорі поставки №
59/11 від 04.04.2011 року, у відповідності до
умов якої сторони домовились про
заміну сторони покупця в договорі
поставки № 59/11 від 04.04.2011 року.

Відповідно до п. 1.1 договору всі права
та обов"язки сторони покупця в договорі
поставки після набрання чинності цього
договору про заміну сторони -
переходять від первинного покупця до
відповідача. В день підписання даного
договору первинний покупець передає
відповідачу оригінал договору № 59/11
від 04.04.2011 року з всіма додатками до
нього.

Відповідно до п. 1.4 договору всі інші
умови договору поставки (щодо умов
поставки, оплат, відповідальності за
порушення та інші) - залишаються
чинними для сторін, і сторони
підтверджують за ними свої
зобов"язання.

Відповідно до п. 1.5 договору цей договір
про заміну сторони укладений в трьох
оригінальних примірниках, набирає
чинності з 29.12.2012 року, та є невід"ємною
частиною договору поставки.

Відповідно до п. 2 договору на момент
підписання цього договору, первинний
покупець та позивач підтверджують, що
заборгованість первинного покупця за
поставлений товар у рамках договору
поставки складає 41194,56 грн. Відповідач
підтверджує, що з моменту набрання
чинності цього договору до нього
переходить обов"язок щодо сплати
позивачу вищенаведеної забргованості.

Відповідно до п. 3 договору продовжено
строк дії договору поставки до 31.12.2013
року.

Вищезазначений договір підписаний
первинним покупцем, позивачем та
відповідачем та скріплений печатками.

На виконання умов договору поставки №
59/11 від 04.04.2011 року та договору про
заміну сторони у договорі поставки,
позивач поставив відповідачу товар на
суму 34068,86 грн., що підтверджується
видатковою накладною № РН-0000669 від
21.02.2013 року на суму 34068,86 грн. (а.с. 29), в
якій зазначена підстава договір
поставки № 59/11 від 21.02.2013 року. Надана
накладна підписана позивачем та
відповідачем та скріплена печатками.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення п.5.4. договору
поставки свої зобов'язання належним
чином не виконав, а саме не провів
повної оплати товару в строки
передбачені договором, а здійснив лише
часткове погашення - в сумі 4000,00 грн., що
підтверджується довідкою з банку щодо
надходження коштів на поточний рахунок
позивача (а.с. 62).

Враховуючи викладене, у відповідача
утворився борг перед позивачем в сумі
30068,86 грн. за накладною № РН-0000669 від
21.02.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.09.2013 року позивач направив на адресу
відповідача претензію за вих.№ 148 (а.с.
21) з проханням погасити заборгованість
за договором про заміну сторони в
договорі поставки від 29.12.2012 року в сумі
41194,56 грн. та заборгованість за
договором поставки № 59/11 від 04.04.2011 року
в сумі 30068,86 грн., що в сукупності
становить 71263,42 грн.

Відповідач вищезазначену претензію
отримав, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 23), проте
заборгованість перед позивачем в сумі
71263,56 грн. (основна заборгованість) не
сплатив, що й стало підставою для
звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем не спростував,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення боргу за договором поставки
№ 59/11 від 04.04.2011 року та договором про
заміну сторони в договорі поставки від
29.12.2012 року нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню в сумі 71263,86 грн.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 5188,71 грн. пені,
суд зазначає наступне.

Пунктом 6.2. договору передбачена
відповідальність сторін, а саме у разі
прострочення оплати товару відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми за кожен день
прострочки.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
5188,41 грн.

Однак, перевіривши правильність
проведених позивачем нарахувань пені,
суд дійшов висновку, що позивачем
зазначено невірний період нарахування,
а саме:

- за накладною № РН - 0003042 від 17.10.2012р.
зазначено дату прострочки 01.12.2012р.
замість 02.12.2012р.;

- за накладною № РН - 0003367 від 08.11.2012р.
зазначено дату прострочки 23.12.2012р.
замість 24.12.2012р.;

- за накладною № РН - 0003721 від 04.12.2012р.
зазначено дату прострочки 18.01.2013р.
замість 19.01.2013р.;

- за накладною № РН - 0003973 від 20.12.2012р.
зазначено дату прострочки 03.02.2013р.
замість 04.02.2013р.;

- за накладною № РН - 0000669 від 21.02.2013р.
зазначено дату прострочки 07.04.2013р.
замість 08.04.2013р.;

Проте, здійснивши перерахунок пені
згідно умов договору та діючого
законодавства, суд дійшов висновку, що
сума пені нарахована позивачем у
розмірі 5188,41 грн. є вірною, а тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон - Трейд" (61052,
Харківська область, м. Харків, вул.
Малиновського, буд.3, п/р 3067 в ХФ
ПАТ "Укрексімбанк", МФО 351618, Код ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
продуктів" (04210, м. Київ, проспект Героїв
Сталінграду, буд. 26-А, п/р 3361 в АТ
"Сбербанк Росіїі", м. Київ, МФО 320627, Код
) 71263,42 грн. суму основної
заборгованості, 5188,41 грн. пені та 1720,50
грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.01.2014 р.

Суддя Добреля Н.С.

922/4706/13