КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2013 р. Справа№ 5011-75/9562-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Гончарова С.А.

Корсакової Г.В.

при секретарі

судового засідання: Ростовська І.Ю.

за участі представників

сторін:

позивача: Купріянов Б.В. - дов. б/н від 30.10.2012 р.;

відповідача: Камишова К.О. - дов. № 17 від 03.01.2013 р.;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Державного підприємства «Державний

резервний насіннєвий фонд України»

на рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2012 р.

у справі № 5011-75/9562-2012 (колегія суддів: головуючий

суддя - Васильченко Т.В.; судді: Марченко О.В.,

Ониськів О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Стіомі-Холдінг»

до відповідача Державного підприємства «Державний

резервний насіннєвий фонд України»

про стягнення безпідставно одержаних коштів

у розмірі 1 250 000грн..

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ «Стіомі-Холдінг» звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача - ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» про стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 1 250 000 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.04.2012 р. за Заявою ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" порушено провадження у справі № 5011-46/5221-2012 про банкрутство ТОВа "Стіомі-Холдінг" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, у зв'язку з чим проведена 04.07.2012 р. позивачем на користь відповідача проплата в сумі 1 250 000,00 грн. є такою, що здійснена з порушенням встановленого Ухвалою суду мораторію, тому кошти повинні бути повернуті відповідачем, в силу ст. 1212 ЦК України, позивачу як безпідставно отримані.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.11.2012 р. № 5011-75/9562-2012 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вищевказаним Рішенням, відповідач - ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати Рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2012 р. № 5011-75/9562-2012 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення було допущено порушення норм матеріального права, зроблені господарським судом висновки не відповідаю обставинам справи.

Ухвалою КАГС від 12.12.2012 р. № 5011-75/9562-2012 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ільєнок Т.В., судді: Гончарова С.А., Тищенко О.В. вищевказану апеляційну скаргу ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 23.01.2013 р..

Розпорядженням Секретаря судової палати КАГС від 23.01.2013 р. змінено склад колегії, що розглядав дану справу на колегію у складі: головуючий суддя - Ільєнок Т.В.; судді: Гончарова С.А., Корсакова Г.В..

23.01.2013 р. через канцелярію суду позивачем надано письмовий Відзив на апеляційну скаргу, за яким він заперечив проти доводів і вимог наголошених у скарзі та повністю підтримав висновки суду першої інстанції, оскаржуване Рішення від 19.11.2012 р. просить залишити в силі.

У судовому засіданні від 23.01.2013 р. оголошено перерву до 06.02.2013 р.

У судове засідання від 06.02.2013 р. з'явилися представники обох сторін та надали усні пояснення по справі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України», Рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2012 р. № 5011-75/9562-2012 залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Рішеннями господарського суду міста Києва від 01.08.2011р. у справі № 45/137, від 28.10.2011 р. у справі № 14/432, від 31.10.2011 р. у справі № 14/434 та від 25.11.2011 р. у справі № 57/379 позовні вимоги ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" задоволено повністю, стягнуто з ТОВа "Стіомі - Холдинг" 2 163 724,96 грн. заборгованості.

На примусове виконання вищевказаних Рішень господарського суду міста Києва видано Накази та відкрито виконавчі провадження.

25.04.2012 за заявою відповідача (ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України", кредитор) Ухвалою господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 5011-46/5221-2012 про банкрутство позивача (ТОВ "Стіомі-Холдінг", боржник) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

04.07.2012 р. платіжними дорученнями № 646, № 647, № 648 та № 649 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 1 250 000,00 грн., факт одержання яких не оспорює відповідач.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що проведена ним 04.07.2012 р. проплата в сумі 1 250 000,00 грн. є такою, що здійснена з порушенням встановленого Ухвалою суду про порушення провадження у справі про банкрутство від 25.04.2012 р. режиму мораторію на задоволення грошових вимог кредиторів, а тому сплачені грошові кошти, в силу вимог ст. 1212 ЦК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повинні бути повернуті боржнику, як безпідставно отримані.

Згідно зі ст. 1 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закон) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що з моменту введення мораторію боржник не може виконувати грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, а заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань, не діють.

При цьому, відповідно до положень Закону, кредитором є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Аналіз наведеної норми права підтверджує, що мораторій поширюється саме на вимоги конкурсних кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, безспірні вимоги у відповідача до позивача виникли на підставі рішень господарського суду міста Києва від 01.08.2011р. у справі № 45/137, від 28.10.2011р. у справі № 14/432 та від 31.10.2011р. у справі № 14/434, а провадження у справі № 5011-46/5221-2012 про банкрутство позивача було порушено Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2012р..

Відтак, оскільки безспірні грошові вимоги відповідача (кредитора) до позивача (боржника) виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, відповідач вважається конкурсним кредитором і на задоволення його грошових вимог поширюється мораторій з моменту порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство, тобто з 25.04.2012 р..

Порядок погашення заборгованості боржника перед кредиторами визначено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", за змістом якого:

- усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку (ч. 1 ст. 26);

- після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута (ч. 1 ст. 30);

- кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунку здійснюються виплати кредиторам у порядку, передбаченому ст. 31 цього Закону (ч. 8 ст. 30).

Частинами першою-третьою статті 31 Закону визначено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Отже, вимоги Закону не допускають під час провадження в справі про банкрутство індивідуального задоволення вимог окремого кредитора боржника незалежно від того, чи здійснюється погашення такого боргу боржником добровільно, чи стягнення коштів відбувається за ініціативою стягувача.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 19.09.2006 р. у справі № 16/337.

Таким чином, введення Ухвалою суду від 25.04.2012 р. мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Стіомі-Холдінг" виключає після зазначеної дати можливість проведення розрахунків з конкурсними кредиторами позивача (боржника) щодо погашення заборгованості як в добровільному, так й примусовому порядку.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" згідно з частиною шостою статті 12 Закону дія мораторію не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян. Дія мораторію не поширюється також на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 Закону. Проте слід враховувати, що Законом України від 7 березня 2002 р. № 3088-III "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зі статті 14 Закону виключено норми, які дозволяли боржникові при проведенні процедури розпорядження майном одночасно задовольняти вимоги кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів (далі - реєстр). Тому боржнику дозволяється під час процедури розпорядження майном задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною шостою статті 12 Закону не поширюється дія мораторію. Задоволення, отримане кредитором внаслідок дій боржника, що порушують правила про режим мораторію, за позовом арбітражного керуючого має повертатися боржникові (або в ліквідаційну масу) на підставі статей 1212-1214 ЦК.

Зокрема, згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що грошові кошти в загальному розмірі 1 250 000,00 грн., які позивач просить повернути, відповідач отримав в якості забезпечення виконання зобов'язань за поставлений товар за договорами поставки насіння, які були стягнуті з позивача на підставі рішень суду та сплачені згідно платіжних доручень від 04.07.2012, тобто внаслідок дій боржника, що порушують правила про режим мораторію, який введений Ухвалою суду від 25.04.2012 р..

Отже, правові підстави для одержання зазначених коштів в силу вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у відповідача, як кредитора, були відсутні, а тому повинні бути повернуті боржникові - позивачу у даній справі.

При цьому, суд правильно не приймав до уваги посилання відповідача на те, що спірна сплата заборгованості була здійснена позивачем до публікації оголошення про порушення справи про банкрутство позивача, оскільки введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Стіомі-Холдінг" виключає можливість проведення розрахунків з конкурсними кредиторами позивача щодо погашення заборгованості з моменту встановлення мораторію.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідача проте, що даний позов повинен подавати арбітражний керуючий, оскільки, дійсно, згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство", отримані кредитором кошти з порушенням правил про режим мораторію, повертаються боржникові за позовом арбітражного керуючого, втім, так як на момент підписання позовної заяви (09.07.2012 р.) арбітражний керуючий ще не був призначений у справі про банкрутство ТОВ "Стіомі-Холдінг", то повноваження керівника позивача не припинені та не обмежені, в тому числі, й його право на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідач під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і апеляційному суду не надав жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а доводи відповідача викладені ним у апеляційній скарзі спростовуються вищенаведеними нормами чинного законодавства України та встановленими під час розгляду справи обставинами щодо порушення правил про режим мораторію під час здійснення спірної у даній справі проплати у розмірі 1 250 000 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» без задоволення, Рішення господарського суду м. Києва від 19.11.2012 р. у даній справі без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Державний резервний насіннєвий фонд України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2012р. № 5011-75/9562-2012 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 р.

№ 5011-75/9562-2012 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 р.

№ 5011-75/9562-2012 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 5011-75/9562-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Гончаров С.А.

Корсакова Г.В.