ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2013 р.Справа № 922/3090/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Френдій Н.А.

при секретарі судового засідання Алексєєвій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Науково-виробничого підприємства "Хартрон - Експрес, ЛТД", поштова адреса: 61085, м. Харків, а/с 2831; юридична адреса: 61070, м. Харків, вул. Ак. Проскури, 1, ;
до публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", 61007, м. Харків, пр-т Московський, 275, ;
про стягнення 49713,35грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №5-юр від 02.01.2013р.;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №85/1096 від 28.12.2012р.

В розпочатому 13.08.2013р. судовому засіданні представникам позивача та відповідача роз'яснено права і обов'язки сторін, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче підприємство "Хартрон - Експрес, ЛТД" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" про стягнення суми основного боргу - 45024,20грн., суми нарахованої пені - 1739,90грн., трьох процентів річних від простроченої суми - 2949,45грн., а всього заборгованість в розмірі 49713,35грн.

Свої вимоги мотивує мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов"язань за договором №06/11 на поставку продукції від 02.03.2011р., а саме щодо повної та своєчасної оплати отриманої від позивача продукції, в зв"язку з чим, окрім суми основного боргу, заявлено до стягнення пеню та річні. В якості правових підстав позову позивач вказує на приписи статей 509, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України.

Разом з цим, в прохальній частині позовної заяви, позивач просить суд забезпечити позов накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, в межах ціни позову.

Ухвалою суду від 24.07.2013р. за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.08.2013 р.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд задовольнити позов, посилаючись на те, що відповідач, в порушення 2.2. договору №06/11 на поставку продукції від 02.03.2011р., сплатив лише 60000,00грн. за продукцію поставлену на суму 105024,00грн., в зв"язку з чим, на підставі п.4.3. вищевказаного договору, нараховано пеню за період з 23.05.2011р. по 20.11.2011р. в сумі 1739,90грн. та, на підставі ст. 625 ЦК України, три проценти річних за період з 23.05.2011р. по 15.07.2013 року в сумі 2949,38грн.; на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі надав до суду пояснення до позовної заяви №69000/1484 від 13.08.2013р. та заяву №69000/1481 від 12.08.2013р., в якій повідомляє суд про відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо вказаного в позові договору та інших документів, щодо спірних правовідносин чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами, разом з документами для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував частково, а саме проти стягнення пені, оскільки у відношенні відповідача 31.05.2007р. ухвалою господарського суду Харківської області у справі №Б-39/109-07 порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, і відповідно до ч. 4 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час дії мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань, що письмово викладено у відзиві №85-272 від 13.08.2013р., наданому до суду відповідачем за вх.№29688, разом з документами для долучення до матеріалів справи. Також відповідач зазначив, що клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову є необгрунтованим, оскільки відповідачем проведено часткову оплату продукції, поставленої позивачем, визнано позовні вимоги в частині основного боргу та трьох процентів річних і позивачем не наведено обгрунтованих обставин, з яких він вважає, що невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Між Науково-виробничим підприємством "Хартрон - Експрес, ЛТД" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" (покупець) 02.03.2011 року укладено договір №06/11 на поставку продукції, згідно п.1.1. якого постачальник зобов'язався поставити покупцю 4 (чотири) комплекти системи автоматичного регулювання навісного обладнання САРНО (далі - продукція), в об"ємах, в термін та в цінах згідно зі специфікацією на поставку продукції, яка є невід"ємною частиною договору (додаток №1, а.с. 15), а покупець зобов"язався прийняти і оплатити продукцію на умовах даного договору.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що він набуває чинності з моменту його укладення (підписання) сторонами і діє до 31.12.2011р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами усіх своїх зобов'язань за цим договором.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного договору, останній по своїй правовій природі є договором поставки, і на підставі ст. 712 ЦК України до нього застосовуються загальні положення про купівлю - продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного Кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач по накладній №29 від 18.05.2011р. (а.с. 16) поставив відповідачу продукцію на суму 105024,00грн., а відповідач її прийняв, що підтверджується довіреністю №1402 від 18.05.2011р., виданою на ім"я ОСОБА_3 (а.с. 17).

На підставі вищезазначеного, господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт поставки відповідачу продукції на суму 105024,00грн., що також визнано відповідачем у відзиві на позов та підтверджено повноважним представником в судовому засіданні.

За змістом п.2.2. договору розрахунки по договору здійснюються покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, наступним чином:

- аванс у розмірі 50% від вартості партії продукції, що підлягає поставці по договору, на протязі 5-ти банківських днів від дати підписання договору;

- кінцевий розрахунок за кожну партію продукції покупець здійснює на протязі 5-ти банківських днів до отримання продукції, згідно рахунку-фактури постачальника.

Відповідачем, згідно банківських виписок, які містяться в матеріалах справи) сплачено 60000,00грн. : 11.05.2011р. - 50000,00грн. (а.с.18), 26.04.2012р. - 5000,00грн. (а.с.19) та 24.09.2012р. - 5000,00грн. (а.с.18).

Таким чином, в порушення п.2.2., відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, внаслідок чого сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 45024,00грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував та визнав суму основної заборгованості, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі - в сумі 45024,00грн.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що у випадку затримки кінцевого розрахунку понад термін установлений у п.2.2. покупець сплачує постачальнику пеню, яка буде нараховуватися з першого дня прострочення у розмірі облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем, в зв"язку з порушенням відповідачем п.2.2. договору №06/11 на поставку продукції від 02.03.2011р., на підставі п.4.3. вищевказаного договору, нараховано пеню за період з 23.05.2011р. по 20.11.2011р. в сумі 1739,90грн.

Водночас, як свідчать документи, надані відповідачем до суду разом із відзивом, господарським судом Харківської області 31.05.2007р. порушено провадження у справі про банкрутство АТ ",ХТЗ" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (копія ухвали від 31.05.2007р. у справі № Б-39/109-07).

Відповідно до ч. 4 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час дії мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань.

Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується штраф і пеня, і цей проміжок часу відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Тобто, за змістом цієї норми боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або не неналежне виконання не нараховуються.

В контексті вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити в позові про стягнення пені за період з 23.05.2011р. по 20.11.2011р. в сумі 1739,90грн.

Оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а у відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми боргу, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача річних, тому вимога позивача про стягнення за період з 23.05.2011р. по 15.07.2013 року трьох процентів річних в сумі 2949,38грн. є обґрунтованою, правомірною та підлягає задоволенню.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, викладену у прохальній частині позовної заяви, суд виходить з наступного.

Підстави подання заяви про вжиття запобіжних заходів та порядок вжиття заходів забезпечення позову визначені розділом Х ГПК України.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.11 постанови від 21.02.2013 р., № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог. У разі, коли ГПК України не передбачено можливості повернення господарським судом заяви у зв'язку з неподанням доказів сплати суми судового збору (наприклад, заяви про забезпечення позову), то суд повинен розглянути зазначену заяву й за відсутності таких доказів, а розподіл відповідних сум судового збору здійснити між сторонами згідно із статтею 49 названого Кодексу у залежності від результатів розгляду відповідної заяви; про такий розподіл може бути зазначено і в рішенні (постанові) господарського суду, прийнятому(-ій) за результатами розгляду справи, або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи (п. 2.22 Постанови). Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу (п. 2.23 Постанови).

Враховуючи те, що клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не оплачено судовим збором, суд вважає вказану заяву без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати з цієї справи покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", 61007, м. Харків, пр-т Московський, 275, ; на користь Науково-виробничого підприємства "Хартрон - Експрес, ЛТД", поштова адреса: 61085, м. Харків, а/с 2831; юридична адреса: 61070, м. Харків, вул. Ак. Проскури, 1, ; суму основного боргу - 45024,20грн., три проценти річних від простроченої суми - 2949,45грн. та 1660,29грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити в позові про стягнення 1739,90грн. пені.

5. Заяву про забезпечення позову залишити без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 16.08.2013 р.

Суддя ОСОБА_4