ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2013 р. Справа № 920/153/13-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Кравець Т.В., суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Міракові Г.А.

сторони не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирці та Охтирському районі (вх. №795С/2-6) на ухвалу господарського суду Сумської області від 07.02.13 у справі № 920/153/13-г

за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах звернулось до господарського суду Сумської області із заявою про порушення справи про визнання відсутнього боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 банкрутом, у відповідності до вимог ст.52 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, посилаючись зокрема на те, що боржник є неплатоспроможним має безспірну заборгованість в сумі 1717,20 грн., більше року не подає до органів ДПІ податкової звітності, а також на те, що він практично припинив свою фінансово-господарську діяльність та ніяких ознак наявності підприємницької діяльності боржника заявником не виявлено.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 07.02.2013 року провадження у справі № 920/153/13-г припинено на підставі п. 1-1 ст. 1 статті 80 ГПК України, з посиланням на те, що боржник не підпадає під ознаки відсутнього боржника, у розумінні ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом".

Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області № 920/153/13-г від 07.02.2013 року про припинення провадження у справі та повернути справу на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.03.2013р. вказана апеляційна скарга прийнята до розгляду та призначена на 21.03.2013р.

21.03.2013р. сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, письмових пояснень стосовно свого ставлення до апеляційної скарги УПФУ не надали.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1, Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах зазначило, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець виконавчим комітетом Сумської міської ради 10.10.2001р. Станом на 11.01.2013р. у боржника перед Управлінням утворилась заборгованість на суму 1717,20 грн., безспірність якої підтверджена вимогою про сплату боргу 28.12.2011р. №Ф-328у, та на виконання якої державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сумського міського Управління юстиції ОСОБА_2 08.02.2012р. відкрито виконавче провадження (а.с. 5).

В заяві УПФУ також вказує на те, що відповідно листа ДПІ в м. Суми від 27.12.2012року, ФОП ОСОБА_1 подала останню податкову звітність податкову декларацію про майновий стан та доходи за IV квартал 2007р.

Припиняючи провадження по справі на підставі п. 1-1 ст. 1 статті 80 ГПК України, господарський суд Сумської області зазначив, що боржник не підпадає під ознаки відсутнього боржника, у розумінні ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом», оскільки у 2012році ФОП ОСОБА_1 перейшла на загальну систему оподаткування, а тому, згідно п. 49.18.Податкового Кодексу України, який встановлює, що податкові декларації подаються за базовий звітний період, що дорівнює 1 календарний рік - протягом 40 днів, що настають за останнім календарним днем звітного року, до 9.02.2013року має право подати податкову звітність.

З таким висновком погоджується колегія суддів з виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 52 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 104 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009р. відповідно до частини першої статті 52 Закону №2343 в разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або в разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань. Заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника є підставою для порушення провадження у справі у випадку наявності будь-якої з підстав, передбачених частиною першою статті 52 Закону №2343, а не виключно за наявності всієї сукупності перелічених у цій статті підстав.

Пунктом 105 вищезазначеної постанови встановлено, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи (частина друга), а також про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (частина п'ята). Згідно з частиною першою статті 18 цього Закону відомості, внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А в статті 20 вказаного Закону визначено, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком ідентифікаційних номерів фізичних осіб - платників податків; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді витягу з Єдиного державного реєстру та довідки про наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації, яка запитується. Тому відповідно до вимог статті 34 ГПК допустимими доказами, які можуть підтверджувати дані про відсутність керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням, є зазначені витяг чи довідка.

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи (частина друга), а також про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (частина п'ята).

Згідно з частиною першою статті 18 цього Закону відомості, внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

А в статті 20 вказаного Закону визначено, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком ідентифікаційних номерів фізичних осіб - платників податків; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді витягу з Єдиного державного реєстру та довідки про наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації, яка запитується.

Тому відповідно до вимог статті 34 ГПК допустимими доказами, які можуть підтверджувати дані про відсутність керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням, є зазначені витяг чи довідка.

Як вбачається з матеріалів справи, що звертаючись до суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1, УПФУ не надав доказів відсутності боржника за її місцезнаходженням. Довідка чи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в матеріалах справи відсутня.

Посилання УПФУ на те, що ФОП ОСОБА_1 останній раз звітувала перед ДПІ у 2010 році, а тому й на наявність ознак відсутнього боржника, неправомірне, та не підтверджене матеріалами даної справи.

Згідно довідці ДПІ у м. Сумах від 27.12.2012р. № 4671/17-429 (а.с. 8) в 2012 році фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перейшла на загальну систему оподаткування і перебуває на цій системі на даний час.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового Кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установленні цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб до 1 травня року, що настає за звітним, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Отже, фізична особа підприємець ОСОБА_1 має право подати звітність до 9 лютого 2013р. і саме з цієї дати необхідно обчислювати річний термін неподання звітності до податкового органу. А враховуючи, що УПФУ звернулась до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 17.01.2013року, це свідчить про передчасність висновків УПФУ про наявність ознак відсутнього боржника.

В силу ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Основними та належними доказами відсутності боржника за його місцезнаходженням у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі. Проте такі докази ініціюючим кредитором до заяви не додані.

Процесуальне право на звернення до суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство за спрощеною процедурою відсутнього боржника виникає у заявника лише за наявності підстав, передбачених ст. 52 Закону про банкрутство, а також у разі внесення до Єдиного державного реєстру запису про відсутність боржника за його місцезнаходженням.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачає можливості порушення справи про банкрутство, як за загальною, так і за спрощеною процедурою у разі відсутності безспірних вимог ініціюючого кредитора.

При розгляді питання щодо безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора у справі про банкрутство за спрощеною процедурою, існують дві особливості, які притаманні процедурі, яка регулюється ст. 52 Закону, в площині безспірності грошових вимог, а саме - справа про банкрутство відсутнього боржника може бути порушена незалежно від розміру грошових вимог кредитора, які повинні мати безспірний характер, а також незалежно від спливу трьохмісячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 6 Закону, встановленого для їх погашення, всі інші підстави для порушення провадження у справі про банкрутство, у тому числі і вимоги щодо складу грошового зобов'язання, передбаченого ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", регулюються загальними нормами Закону.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається при наявності обставин, які свідчать про неплатоспроможність боржника, з зазначенням суми боргових вимог кредиторів, а також строку їх виконання, розміру неустойки (штрафів, пені), реквізитів розрахункового документа про списання коштів з банківського або кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською установою боржника до виконання.

До заяви кредитора додаються відповідні документи: рішення суду, господарського суду, які розглядали вимоги кредитора до боржника; копія неоплаченого розрахункового документа, за яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника, з підтвердженням банківською установою боржника про прийняття цього документа до виконання із зазначенням дати прийняття, виконавчі документи (виконавчий лист, виконавчий напис нотаріуса тощо) чи інші документи, які підтверджують визнання боржником вимог кредиторів.

При розгляді даної справи ініціюючим кредитором повинен бути доведений факт неоплатності боржника, як того вимагає ст. 205 Господарського кодексу України, відповідно до положень ч. 4 якої, субєкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду, у разі неспроможності субєкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимог кредиторів.

Факт невиконання виконавчого документа близько 1-го року (постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2012р, заява про порушення провадження у справі від 17.01.2013р. ), відсутність доказів розшуку майна боржника, свідчить про бездіяльність виконавчої служби, яка наділена повноваженнями щодо розшуку майна боржника.

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що безспірними вимогам кредиторів є вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Саме з цього моменту грошові вимоги переходять в категорію безспірних.

Отже, за приписами Закону для порушення справи про банкрутство як за загальною, так і за спрощеною процедурою (зокрема, процедурою відсутнього боржника) грошові вимоги ініціюючого кредитора повинні мати безспірний характер.

Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливо лише після відкриття виконавчого провадження державною виконавчою службою та вжиття неї заходів щодо примусового виконання виконавчого документу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що надані ініціюючим кредитором документи не підтверджують неплатоспроможність боржника у розумінні Закону про банкрутство, у зв'язку з тим, що державною виконавчою службою не було здійснено належним чином заходів примусового виконання вимоги УПФУ про сплату боргу, а також пошуку та виявлення нерухомого майна в межах виконавчої процедури для звернення його стягнення. Крім того, матеріали справи не містять доказів виявлення державною виконавчою службою активів боржника, накладення арешту на майно боржника, в тому числі на грошові кошти, які належать боржнику, неможливість їх примусового списання на погашення боргу.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ініціюючим кредитором не дотримано вимог чинного законодавства під час звернення із заявою про порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 в порядку ст. 52 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Отже, доводи апеляційної скарги ініціюючого кредитора не спростовують висновків суду першої інстанцій.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009р. законом не врегульовано подальшого перебігу провадження у справі у випадках, коли у встановленому законодавством порядку виявлено безпідставність вимог кредитора (кредиторів), за заявою якого (яких) було порушено справу про банкрутство боржника, або коли порушено провадження у справі про банкрутство підприємств, стосовно яких діє законодавча заборона порушувати справи про банкрутство. У таких випадках судам слід припиняти провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 40 Закону (за відсутності інших підстав для такого припинення) та пункту 11 частини першої статті 80 ПІК України (за відсутністю предмету спору).

За таких обставин справи оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 07.02.2013р. по справі №920/153/13-г залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст підписаний 25.03.2013 р.

Головуючий суддя Фоміна В.О.

Суддя Кравець Т.В.

Суддя Крестьянінов О.О.