номер провадження справи 6/61/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

23.10.2013 р. Справа № 908/3128/13

За позовом Прокурора Комунарського району міста Запоріжжя (вул. Космічна, буд. 118-А, м. Запоріжжя, 69050) в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (пр. Леніна, буд. 206, м. Запоріжжя, 69015)

До Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгової фірми „Запоріжнафтопродукт (бул. Центральний, буд. 9-А, м. Запоріжжя, 69005)

Про внесення змін до п. 9 договору оренди землі

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від прокуратури: не зявився

Від позивача: ОСОБА_1 дов. № Ѕ-17/02/188 від 15.07.2013р.

Від відповідача: не зявився

Розглянувши матеріали справи за позовом Прокурора Комунарського району міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгової фірми „Запоріжнафтопродукт м. Запоріжжя про внесення змін до п. 9 договору оренди землі від 13.10.2010 року, суд

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в інтересах позивача в позовній заяві просить змінити п. 9 договору оренди землі від 13.10.2010р., укладеного між Запорізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Запоріжнафтопродукт», який зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено записи від 10.11.2010р. за №83, виклавши його в такій редакції: п. 9 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 121 658 грн. 48 коп., що складає шестикратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2013 року.

Прокурор надав письмові пояснення, де зазначив наступне: між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, розташованої за адресою вул. Космічна, 42 у м. Запоріжжі, загальною площею 0,1628 га. Відповідно до п. 1 договору, земельна ділянка передається в оренду для розташування автозаправної станції. Договір зареєстровано у Запорізькій регіональні філій ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10.11.2010р. за № 83. Згідно п. 9 договору оренди плата встановлена за один календарний рік у розмірі 81 105 грн. 64 коп. в цінах 2010 року. Пунктом 12 Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором оренди землі; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; прийняття орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати; в інших випадках, передбачених законом. Стаття 274 Податкового кодексу України встановлює, що ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено встановлюється у розмірі 1% від нормативної оцінки земельної ділянки. Статтею 288.1 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Відповідно до положень статті 288.5 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Крім того, відповідно до статті 288.5.2 Кодексу, орендна плата не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких обєктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Враховуючи положення Податкового кодексу України орендна плата за договором оренди землі не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки, але не більшою 12 %. Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 27.07.2011 року №16 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя» встановлено коефіцієнт 6, згідно якого визначається розмір орендної плати для земельних ділянок, наданих для розташування автозаправних станцій, газових заправних станцій. Зазначене рішення було опубліковано 24.07.2012 року в газеті "Запорізька Січ" та набрало чинності 01.01.2013 року. Крім того, відповідно до п. 2 договору розмір орендної плати переглядається у випадку прийняття орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати у відповідності до чинного законодавства. Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дані про нормативну грошову оцінку землі оформлюються, як витяг. Так, земельна ділянка, яка передана відповідачу в оренду, пройшла нормативну грошову оцінку, яка відповідно до витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0008, виданого Головним управлінням Державного земельного агентства у Запорізькій області, нормативна грошова оцінка складає 202 7641 грн. 44 коп. в цінах 2010 року. Таким чином, орендна плата, яку повинен сплачувати за земельну ділянку, передану відповідачу в оренду за договором відповідно до вимог Податкового кодексу України та рішення Запорізької міської ради, повинна складати 6% від суми земельного податку. Пункт 9 договору, укладеного між позивачем та відповідачем, не відповідає вимогам Податкового кодексу України та рішенню органу місцевого самоврядування в частині встановленої орендної плати. Отже, прокуратура Комунарського району звернулася з позовом про зміну п. 9 договору оренди землі від 13.10.2010 року, площею 0,1628 га, укладеного між позивачем та відповідачем, яка знаходиться за адресою м. Запоріжжя, бул. Центральний, 9-А, для розташування автозаправної станції, який зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10.11.2010 року за №83, виклавши в такій редакції: «п. 9 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 121 658,48 грн., що складає шестикратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2013 року».

Позивач надав суду письмові пояснення, де вказав, що повністю підтримує позовні вимогою, та додатково зазначає наступне: позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, за яким позивачем надано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,1628 га, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 42, для розташування автозаправної станції (далі - договір оренди), який 10.11.2010 р. зареєстровано у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 83. Відповідно до п. п. 9, 10 договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 81 105 грн. 64 коп., що складає чотирьохкратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2010 року. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Згідно зі ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є зокрема, земля, як власність територіальної громади міста. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що право комунальної власності на землю належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах. В ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначається, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міської ради є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. На вимогу ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які згідно до ст. 144 Конституції України є обовязковими до виконання на відповідній території. 27.07.2011 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 16 «Про затвердження розмірів орендної плати земельної ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя» (далі - Рішення №16). Рішенням № 16 визначено коефіцієнт, згідно з яким встановлюється розмір орендної плати за земельні ділянки певної категорії. 26.06.2012 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2011 р. №16 «Про затвердження розмірів орендної плати земельної ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя» (далі - Рішення № 37), яке було оприлюднене 24.07.2012 р. в газеті «Запорозька Січ» та набрало чинності 01.01.2013 р. Рішенням № 37 встановлено, що для визначення розміру орендної плати земельних ділянок, наданих для розташування автозаправних станцій використовується коефіцієнт 6. У звязку з цим, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою по договору оренди має дорівнювати шестикратному розміру земельного податку. Відповідно до п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. 03.03.2008 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 79 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя». Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оцінку землі» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років. Отже, для розрахунку суми орендної штати за земельну ділянку, що знаходиться у користуванні позивача, застосовується нормативна грошова оцінка відповідно до затвердженої технічної документації 2008 року з урахуванням індексації. Станом на 01.01.2010 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0008, загальною площею 0,1628 га, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 42, складала 2 027 641,44 грн. Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 10.01.2013 р. № 328/22/7-13 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» у 2013 році грошова нормативна оцінка земель населених пунктів підлягає індексації на коефіцієнт 1,0 за 2010 рік, за 2011 рік - 1,0 та за 2012 рік -1,0. Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,1628 га, яка знаходиться по вул. Космічна, 42, м. Запоріжжя на сьогоднішній день має бути незмінною та складати 2 027 641 грн. 44 коп. Таким чином, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою по Договору оренди має розраховуватись: 2 027 641,44 х 1% х 6 = 121658,48 (грн.), де: 121 658 грн. 48 коп. - розмір орендної плати; 2 027 641,44 х 1% - розмір земельного податку, визначений згідно з вимогами Податкового кодексу України (нормативна грошова оцінка х ставку податку); 6 - коефіцієнт, визначений рішенням ЗМР від 26.06.2012 р. № 37. За умовами п. 12 договору оренди розмір орендної плати переглядається один раз на рік, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; прийняття орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати. У п. 32 договору оренди сторони домовились, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. На виконання вимог вказаної норми та з метою досягнення взаємної згоди, позивачем направлено на адресу відповідача пропозицію за вих. № 01/02-21/00361 від 12.02.2013 р. щодо внесення змін до договору оренди шляхом викладення п. 9 договору наступним чином: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі: 121 658 грн. 48 коп., що складає шестикратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2013 року. Направлення письмової пропозиції підтверджується поштовим повідомленням про вручення 16.02.2013 р. рекомендованого листа уповноваженому представнику відповідача та квитанцією щодо сплати направлення поштового повідомлення. Станом на дату розгляду спору додаткову угоду про внесення змін до договору оренди сторонами не укладено, відповідачем не вжито дій, що свідчать про намір внести зміни до договору оренди. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» в п. 2.19 розяснено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обовязком позивача, тому недотримання останнім вимог ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору за наявності спору (тобто за відсутності згоди відповідача на зміну умов договору). При цьому згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, незгода відповідача щодо внесення змін у договір оренди землі відносно розміру орендної плати та не внесення змін до договору оренди, призводить до недоотримання бюджетом коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 0,1628 га, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 42. З урахуванням викладеного, позивач вважає позовні вимоги правомірними та обґрунтованими, у звязку з чим, просить задовольнити позовну заяву.

Також, позивач надав суду письмові заперечення на відзив відповідача, де вказав наступне: щодо правових підстав застосування рішення Запорізької міської ради від 26.06.2012 року № 37, відповідач вважає відсутніми правові підстави для застосування рішення Запорізької міської ради від 26.06.2012 р. № 37, оскільки, на його думку, воно має застосовуватись з 01.01.2014 р., а не з 01.01.2013 р. Таку позицію відповідача позивач вважає необґрунтованою та хибною. Рішення міської ради № 37 прийнято 26.06.2012 р., опубліковано 24.07.2012 р., та набрало чинності з дати, зазначеної у самому рішенні - 01.01.2013 р. Податковим кодексом України передбачено, що зміни будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніш, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки (п. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України, надалі ПК України). У відповідності до норм п. 9.1.10 ст. 9 та п. 14.1.147 ст. 14 ПК України, плата за землю (у формі земельного податку та орендної плати) визначається загальнодержавним податком. Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Оскільки рішення міської ради № 37 прийнято 26.06.2012 р., тобто більше, ніж за шість місяців до 01.01.2013 р., отже вимоги чинного законодавства щодо строків внесення змін до елементів податків дотримано в повній мірі. Інших вимог до строків прийняття або публікації рішень про встановлення або зміну загальнодержавних податків чинним законодавством не передбачено. В свою чергу відповідач помилково вважає, посилаючись на п. 12.3.4 ст. 12 ПК України, що рішення № 37 повинно бути оприлюдненим до 15.07.2012 р. Норми ст. 12 ПК України регулюють порядок опублікування рішень про встановлення місцевих податків і зборів, але орендна плата, як вже зазначалось вище, є загальнодержавним податком. Таким чином, на законодавчому рівні не встановлено обмежень щодо строків оприлюднення рішень про зміну (встановлення) загальнодержавних податків. На підставі викладеного, позивач вважає некоректним посилання відповідача на вказану норму ПК України. Необґрунтованим також вважає позивач посилання у відзиві відповідача на норми п. 271.2 ст. 271 ПК України, оскільки дані норми регулюють порядок оприлюднення рішень місцевих рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у звязку з чим не має жодного відношення до рішення № 37, яким затверджено розміри орендної плати за земельні ділянки. Нормативну грошову оцінку земель міста Запоріжжя затверджено рішенням міської ради від 03.03.2008 р. № 79, тобто - ще до набуття чинності ПК України. Таким чином норми ПК України (набрав чинності з 01.01.2011 р.) не можуть застосовуватись до рішення міської ради, прийнятого в 2008 році. На підставі вищевикладеного, позивач вважає цілком правомірним застосування для визначення розміру орендної плати рішення Запорізької міської ради від 26.06.2012 р. № 37, як такого, що є чинним та відповідним нормам Конституції України і законам України. Також, позивач вказує, що Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» в п.2.19 розяснено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Щодо порушення інтересів позивача внаслідок недоотримання грошових коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, то позивач вказує таке: земельна ділянка загальною площею 0,1628 га, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 42 (кадастровий номер :03:008:0008), передана позивачем в строкове платне користування відповідачу на підставі договору оренди від 10.11.2010 р. для розташування автозаправної станції. За умовами п. 12 договору оренди розмір орендної плати переглядається зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; прийняття орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати. 26.06.2012 р. позивачем прийнято рішення № 37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2011 р. №16 «Про затвердження розмірів орендної плати земельної ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя» (далі - рішення № 37), яким було встановлено, що при розрахунку розміру орендної плати земельної ділянки для розташування автозаправних станцій використовується коефіцієнт 6. В звязку з цим, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою по договору оренди має дорівнювати шестикратному розміру земельного податку, що становить згідно з розрахунком (в цінах 2013 року) 121 658 грн. 48 коп. Станом на дату розгляду справи відповідачем з 2010 року сплачується за користування земельної ділянки орендна плата у розмірі, який дорівнює чотирикратному розміру земельного податку та становить 81 105 грн. 64 коп. Отже, різниця між орендною платою, яка сплачується відповідачем з 2010 року та орендною платою, яка повинна сплачуватися у 2013 році становить 40 552 грн. 84 коп. Станом на дату розгляду справи зміни до договору оренди, відповідно до пропозиції Запорізької міської ради (вих. № 01/02-21/00361 від 12.02.2013 р.) не внесено. У звязку з незгодою відповідача щодо внесення змін у договір оренди землі відносно розміру орендної плати, місцевий бюджет недоотримує грошові кошти у розмірі 40 552 грн. 84 коп. за календарний рік. Згідно з ст. 142 Конституції України та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» доходи місцевих бюджетів є комунальною власністю територіальної громади. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Запорізька міська рада представляє інтереси територіальної громади м. Запоріжжя та здійснює повноваження власника комунального майна. Отже, недоотримання місцевим бюджетом коштів з орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 0,1628 га, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 42, порушує права територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Таким чином, звернення позивача до суду з позовом про внесення змін до договору оренди землі, є обґрунтованим та правомірним. Про правомірність вимоги щодо зміни умови договору оренди на підставі рішення № 37. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» в п.2.19 розяснено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. На вимогу ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які згідно до ст. 144 Конституції України є обовязковими до виконання на відповідній території та оприлюднюються в установленому законом порядку. 26.06.2012 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 37, яким затверджено нові коефіцієнти, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки. Рішення № 37 оприлюднене 24.07.2012 р. в газеті «Запорозька Січ» та набрало чинності 01.01.2013 р. На дату розгляду справи рішення № 37 є чинним, а отже обовязковим для виконання на території м. Запоріжжя. Відповідач посилається у відзиві на ст. 632 ЦК України, якою передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Орендна плата за землю є регульованою ціною, яка встановлюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, граничні розміри якої визначені Податковим кодексом України Можливість зміни орендної плати, як регульованої ціни, визначена у п. 12 договору оренди. Отже, внесення змін до Договору оренди землі, у звязку з прийняттям рішення № 37, є правомірним. З урахуванням всього вищенаведеного, позиція відповідача, викладена у відзиві, є необґрунтованою, а позовні вимоги про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.11.2010 р., правомірними. Просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач у відзиву на позов зазначив, що не погоджується із зазначеними позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Зазначене, на думку відповідача, підтверджується наступним: щодо відсутності правових підстав для застосування рішення Запорізької міської ради № 37 від 26.06.2012року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для внесення змін до договору оренди землі є рішення Запорізької міської ради № 37 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2011 року № 16 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжі» від 16.06.2012року (далі - «Рішення № 37»). Додатком до Рішення № 37 встановлені ставки з орендної плати, зокрема, для земельних ділянок, наданих для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій, встановлений коефіцієнт для визначення розміру орендної плати на рівні 6. Рішення № 37 (як, зокрема, зазначено у позовній заяві) було офіційно оприлюднено у газеті (Запорізька січ» 24.07.2012 року. В силу положень Податкового кодексу України законодавець визначає плату за землю, до якої належить орендна плата за землю та земельний податок, як загальнодержавний податок (п. 9.1.10 ст. 9 ПК України). Відповідно до положень п. п. 34, 35 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад на місцях належить, серед іншого, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України. У свою чергу, податкове законодавство України ґрунтується на принципах рівності усіх платників податків перед законом, соціальної справедливості та єдиного підходу до встановлення податків і зборів (п. 4.1.2, п. 4.1.6, п. 4.1.11 ст. 4 ПК України). Крім того, Податковий кодекс України чітко визначає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (п. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Приписами п. 12.3 ст. 12 ПК України чітко встановлено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень, серед іншого, приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад (п. 8.3. ст. 8 Податкового кодексу України). Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Зазначена загальна норма знайшла своє відображення, зокрема, у п. 271.2 ст. 271 ПК України, згідно з якою рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Таким чином, системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення ставок орендної плати за землю, якщо воно було оприлюднене після 15 липня, повинно застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Рішення № 37, яке на думку позивача, є підставою для внесення змін до договору оренди землі, було оприлюднено 24.07.2012 року, а отже має застосовуватись не раніше 01.01.2014 року, а не з 01.01.2013 року, як передбачено п. 5 Рішення № 37. Вищий господарський суд України в листі від 01.01.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, повязаних із земельними правовідносинами» зазначив, що застосовуючи нормативно-правові акти, суди мають враховувати, що згідно з частиною 4 статті 4 Цивільного кодексу України, частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України та розясненнями пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9 судам при вирішенні господарського спору необхідно виходити з того, що підзаконні нормативно-правові акти підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить закону, суд зобовязаний застосувати закон, що регулює ці правовідносини (позиція Верховного суду України в постанові від 01.11 1996 року №9). Таким чином, рішення Запорізької міської ради № 37 взагалі не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки його дія у часі відповідно до приписів чинного законодавства розпочинається не раніше 01.01.2014 року. Також, відповідач вказує на відсутність порушеного права позивача щодо недоотримання коштів з орендної плати на підставі змін в законодавстві. 06.07.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 11.08.2010 року № 25 (далі - «договір»). Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься у розмірі 83 279 грн. 96 коп., що складає чотирьохкратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2010 року. 03.06.2008 року Законом України «По внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 309-УІ було внесено зміни до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», згідно з яким річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України «Про плату за землю» та не може перевищувати 12 % від їх нормативної грошової оцінки. Зазначені положення знайшли своє відображення в ст. 274 та 288 Податкового кодексу України який набув чинності 01.01.2011 року. Так, п. 288.5.1 ПК України закріплено, що розмір річної орендної плати встановлений у договорі оренди не може бути меншим для земель, окрім сільськогосподарського призначення, трикратному розміру земельного податку; та не може перевищувати 12% від нормативної грошової оцінки. Пункт 274.1 ПК України визначає ставку податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Таким чином, на законодавчому рівні затверджені граничні ставки з орендної плати, а саме орендна плата, визначена в договорі оренди землі, не може бути нижчою трикратного розміру земельного податку та не може перевищувати 12% від нормативно грошової оцінки. Протягом всього строку користування орендованою земельною ділянкою відповідач, як добросовісний орендар, належним чином сплачувало орендну плату, визначену умовами договору, що в повній мірі відповідає вимогам діючого податкового законодавства. Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. З зазначеної норми закону чітко вбачається, що передумовою звернення до суду має бути порушення, запобігання порушення або оспорювання прав та інтересів зацікавленої особи. В даному випадку звернення позивача до суду з метою захисту права на отримання належного розміру орендної плати та приведення умов договору до вимог закону є безпідставними, оскільки договір вже в повній мірі відповідає вимогам податкового законодавства, а сплачуваний розмір орендної плати жодним чином не порушує інтересів позивача щодо отримання належного розміру орендної плати. Також, відповідач вказує на неправомірність вимоги щодо зміни істотної умови договору на підставі рішення Запорізької міської ради № 37 від 26.06.2012року. Прокурор Комунарського району м. Запоріжжя звернувся до суду з метою внесення змін до договору в частині встановлення нового розміру орендної плати на підставі рішення Запорізької міської ради № 37 від 26.06.2012 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2011 року № 16 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжі» (далі - «Рішення № 37»). Додатком до рішення № 37 встановлені ставки з орендної плати, зокрема для земельних ділянок, наданих для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій, встановлений коефіцієнт для визначення розміру орендної плати на рівні 6. Наявність вищезазначеного рішення органу місцевого самоврядування не може вважатись безумовною підставою для внесення змін до діючого договору, що підтверджується нормами законодавства та судовою практикою при вирішенні аналогічних справ. Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Тобто, орендна плата фактично є ціною договору оренди земельної ділянки. Відповідно до приписів ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Частиною 2 ст. 632 ЦК України чітко встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. З зазначеного вбачається, що ціна в договорі встановлюється безпосередньо в момент його укладання, а її подальша зміна можлива виключно за згодою сторін у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найом) майна» спори про внесення змін до договору оренди (найму) у звязку з запровадженням нових тарифів, ставок орендної плати мають вирішуватися з урахуванням вимог приписів статті 632 ЦК України та частини другої статті 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з якими розмір орендної плати в договорі встановлюється за домовленістю сторін і може бути змінено за погодженням сторін або у випадках та на умовах, встановлених законом. Пунктом 32 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Статтею 23 Закону України «Про оренду землі» також закріплено, що орендна плата за земельні ділянки які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Таким чином, істотна умова договору може бути змінена виключно в разі наявності згоди сторін. Положеннями чинного земельного та податкового законодавства не передбачено в якості безумовної підстави для внесення змін до діючих договорів оренди затвердження органом місцевого самоврядування нових ставок з орендної плати. Стаття 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно з приписами статті 1 ЦК України цивільні відносини ґрунтуються на юридичній рівності і вільному волевиявленні їх учасників. Договір оренди землі є цивільно-правовим та ґрунтується на засадах юридичної рівності сторін, а не адміністративного підпорядкування відповідача позивачу. Зазначене твердження знайшло своє відображення в п. 1.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» де зазначено наступне: «Реалізуючи повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності відповідні державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з субєктами підприємницької діяльності». Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 21-1041а10 від 14.02.2012 року, де чітко зазначено, що: «Міськрада у справі, яка розглядається, є субєктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міськрада відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (Товариство) іншому (Міськрада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій». З зазначеного вбачається, що відповідач та позивач, як орган місцевого самоврядування, є рівноправними сторонами договору, що автоматично нівелює можливість підпорядкування однієї сторони договору іншій та, як результат, одностороннього встановлення або зміни розміру орендної плати. Тому, рішення позивача, на підставі якого останній звернувся до суду, не може вважатись безумовною підставою для внесення змін до розміру орендної плати, оскільки такі зміни можливі виключно за взаємної згоди рівноправних сторін договору та за наявності відповідних законодавчих або договірних підстав, які в даному випадку відсутні. Враховуючи той факт, що жодним положенням чинного законодавства не передбачено в якості безумовної підстави для внесення змін до договору оренди землі затвердження органом місцевого самоврядування нових ставок з орендної плати, а відповідач сплачує орендну плати на рівні чотирикратного земельного податку, що в повній мірі відповідає вимогам податкового законодавства, то одностороння вимога орендодавця змінити істотну умову договору є не тільки безпідставною, а й неправомірною в розумінні діючого законодавства. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні оголошувалась перерва.

23.10.2013 року розгляд справи продовжено.

До судового засідання від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у звязку з відрядженням представника.

Клопотання відповідача приймається судом, оскільки не суперечить чинному законодавству.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати відповідачу наступне:

Відповідач є юридичною особою, і чинний ГПК України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси юридичної особи.

Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно пункту 2 статті 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Прокурор та відповідач, повідомлені про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України (надалі - ГПК України), в судове засідання не зявились, витребувані судом документи не надали, прокурор про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

У звязку з неявкою прокурора та відповідача і ненаданням витребуваних судом доказів, а також у звязку з витребуванням додаткових документів, розгляд справи слід відкласти в межах строку передбаченого ст. 69 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 05.11.2013 р. об 11 год. 00 хв.

Зобовязати прокурора та позивача у строк до 01.11.2013р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалою суду від 20.09.2013р., прокурору письмово пояснити причини неявки в судове засідання 23.10.2013 року та вказати поважність причини неявки на виклик суду; належним чином засвідчені копії витребуваних документів та документів, доданих до позову - у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноважених представників прокуратури та позивача.

Зобовязати відповідача у строк до 01.11.2013р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалою суду від 20.09.2013р.; а також письмово пояснити суду поважність причин неявки представника в судове засідання 23.10.2013 року та непредставлення витребуваних судом документів; надати документи, які підтверджують поважність причин неявки вашого представника в судове засідання 23.10.2013р. та не надання витребуваних судом документів; документально підтвердити факт перебування вашого представника у відрядженні (оригінал посвідчення про відрядження, бухгалтерські документи про здійснення виплат працівнику на відрядження та інш.); письмові пояснення на позов надати суду в електронному варіанті (на диску або дискеті), за наявності можливості; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних судом документів надати до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра