КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2013 р. Справа№ 5011-74/14490-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

при секретарі

судового засідання: Ростовській І.Ю.

за участі представників

сторін:

позивача: Скальська Т.К. - дов. б/н від 06.12.2012 р.;

відповідача: ОСОБА_4 - Договір про надання правової

допомоги адвокатом № Ю-1/5 від 27.06.2012 р.;

розглянувши

матеріали

апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Петрівський

завод стінових матеріалів і конструкцій"

на рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2012 р.

у справі № 5011-74/14490-2012 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Петрівський

завод стінових матеріалів і конструкцій"

до відповідача ОСОБА_6

про визнання договору міни недійсним

ВСТАНОВИВ:

17.10.2012 р. позивач Відкрите акціонерне товариство «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» (далі - ВАТ «Петрівський завод СМІК») звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача громадянина ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6) про визнання недійсним з моменту укладення Договору міни від 12.06.2002 р., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л.І. та зареєстровано в Реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 3841, що укладений між позивачем ВАТом «Петрівський завод СМІК» та відповідачем ОСОБА_6.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.11.2012 р. № 5011-74/14490-2012 у позові відмовлено повністю на підставі пропуску ВАТом «Петрівський завод СМІК» строку позовної давності для звернення з позовною заявою про визнання недійсним Договору міни від 12.06.2002 р. з моменту його укладення.

Не погодившись із вказаним Рішенням від 29.11.2012 р., позивач ВАТ «Петрівський завод СМІК» звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2012 р. у даній справі скасувати, прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ВАТа «Петрівський завод СМІК» задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що при винесенні оскаржуваного Рішення від 29.11.2012 р. судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційного оскарження позивач - ВАТ «Петрівський завод СМІК» наголошує на наступному:

«Судом першої інстанції до вимог позивача було неправомірно застосовано строки позовної давності.

…Протягом розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач - ОСОБА_6 або будь-який з його уповноважених представників не подавали заяву (ні усно, ні письмово) про застосування строків позовної давності до вимог ВАТа «Петрівський завод СМІК».

…Загальний строк позовної давності відповідно до Цивільного кодексу УРСР було встановлено у три роки (ст. 71 ЦК УРСР).

Таким чином, строк позовної давності для визнання Договору міни від 12.06.2002 р. недійсним, скінчився 13.06.2005 р., тобто після набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 р.. Після набрання чинності ЦК України строк позовної давності застосовується тільки за заявою сторони у справі».

Серед іншого скаржник стверджує, що господарським судом не вірно застосовано положення ст. ст. 22, 78 ГПК України, а саме:

«При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_6. звернувся з Заявою про визнання позову від 01.11.2012 р., але господарський суд не прийняв цю Заяву до уваги і не надав їй своєї правової оцінки.

Згідно вказаних статей ГПК України, які за своєю суттю є імперативними, вони ПОКЛАДАЮТЬ НА СУД ОБОВ'ЯЗОК ПРИЙНЯТИ РІШЕННЯ ПРО ЗАДОВОЛЕННЯ ПОЗОВУ, якщо відповідач визнав позов та за умови що дії відповідача, а саме щодо визнання позову, не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом першої інстанції у Рішенні від 29.11.2012 р. не було зазначено та аргументовано, що дії ОСОБА_6, які полягають у визнанні позову, суперечать діючому законодавству України, порушуються права і охоронювані законом інтереси інших осіб та в чому саме полягає незаконність таких дій».

Окрім цього, позивач - ВАТ «Петрівський завод СМІК» посилається на те, що «спірна угода підписана не уповноваженою особою, а саме: ОСОБА_12 - заступником Голови правління та директора Товариства, який на час її підписання не був ні членом виконавчого органу Товариства, ні таким, що уповноважений, згідно вимог чинного законодавства України, на підписання зазначеного Договору міни, Головою правління ВАТа «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» був ОСОБА_6, який є відповідачем по справі та набувачем 38/100 частин майнового комплексу ВАТа «Петрівський завод СМІК» за спірним Договором міни від 12.06.2002 р. ».

Ухвалою КАГС від 28.12.2012 р. № 5011-74/14490-2012 апеляційну скаргу ВАТа «Петрівський завод СМІК» прийнято до апеляційного провадження.

15.01.2013 р. через відділ діловодства КАГС скаржником ВАТом «Петрівський завод СМІК» надано Заяву про забезпечення позову.

Ухвалою КАГС від 22.01.2013 р. по даній справі розгляд Заяви про забезпечення позову призначено в окремому судовому засіданні на 06.02.2013 р.

Ухвалою КАГС від 06.02.2013 р. в задоволенні вказаної Заяви позивача ВАТа «Петрівський завод СМІК» від 15.01.2013 р. відмовлено в повному обсязі.

У судовому засіданні від 06.02.2013 р. представники позивача та відповідача просили суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване Рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов та Заяву відповідача від 01.11.2012 р. про визнання позову задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дійшла висновку Рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2012 р. № 5011-74/14490-2012 скасувати, апеляційну скаргу ВАТа «Петрівський завод СМІК» задовольнити, прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити, визнати Договір міни від 12.06.2002 р. недійсним з моменту його укладення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 12.06.2002 р. між позивачем ВАТом "Петрівський завод СМІК" та відповідачем громадянином ОСОБА_6 укладено Договір міни, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л.І. та зареєстровано в Реєстрі за № 3841 (арк. с. 9).

Пунктом 1 вказаного Договору визначено, що позивач - ВАТ "Петрівський завод СМІК" обмінює належну йому на праві власності частину майнового комплексу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на акції ВАТа "Петрівський завод СМІК", в кількості 316 969 штук, номінальною вартістю 0,25 грн., загальною сумою 79 242, 25 грн.. Відповідач - ОСОБА_6, який на час укладення цього Договору був Головою правління Товариства, обмінює належні йому на праві власності акції ВАТа "Петрівський завод СМІК", в кількості 316 969 штук, номінальною вартістю 0,25 грн., загальною сумою 79 242, 25 грн., на частину майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (п. 2 Договору міни).

Відповідно до п. 3 Договору від 12.06.2002 р., загальна площа відчужуваних будівель - 5 603,30 кв.м. вартістю 79 242, 34 грн., що складає 38/100 (від площі майнового комплексу, який становить 14 579,50 кв.м.).

Інвентаризаційна оцінка об'єктів нерухомості згідно з Довідкою-характеристикою, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 07.06.2002 р. № 517859, становить 79 242, 34 грн. (п. 5 Договору від 12.06.2002 р.).

Пунктом 6 Договору міни від 12.06.2002 р. визначено, що сторони оцінюють зазначені в п. 3 Договору об'єкти нерухомості в 79 242, 34 грн..

Відповідно до п. 8 оспорюваного Договору, акції позивача ВАТа "Петрівський завод СМІК" в кількості 316 969 штук, номінальною вартістю 0,25 гривні, на загальну суму 79 242, 25 грн., належать ОСОБА_6 на підставі Виписки № 1 з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку від 07.06. 2002 р., виданої ТОВом "Буд-Реєстр".

Вартість зазначених акцій визначається сторонами в сумі 79 242, 34 грн. (п. 10 Договору міни).

Пунктом 12 Договору від 12.06.2002р. визначено, що обмін здійснюється сторонами без доплати. Вартість майна, що обмінюються за даним Договором є рівною і становить 79 242, 34 грн..

В оскаржуваному Рішенні від 29.11.2012 р. суд першої інстанції, відмовляючи у позові, посилається на те, що Позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки Договір міни укладено 12.06.2002 р., а ВАТ «Петрівський завод СМІК» звернувся з позовною заявою до Господарського суду м. Києва 17.10.2012 р.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 01.01.2004р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, та не сплинув ДО набрання чинності ЦК України.

Згідно з ст. 71 ЦК УРСР від 23.11.1966 р. загальний строк позовної давністі встановлювався в три роки.

Враховуючи вищевказане, строк позовної давності для визнання Договору міни від 12.06.2002 р. недійсним скінчився 13.06.2005 р., тобто після набрання чинності ЦК України .

ВІДПОВІДНО ДО Ч. 3 СТ. 267 ЦК УКРАЇНИ ВІД 01.01.2004 Р. ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ ЗАСТОСОВУЄТЬСЯ СУДОМ ЛИШЕ ЗА ЗАЯВОЮ СТОРОНИ У СПОРІ, ЗРОБЛЕНОЮ ДО ВИНЕСЕННЯ НИМ РІШЕННЯ.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач - ОСОБА_6 або будь-який з його уповноважених представників не подавали заяву про застосування строків позовної давності (ні усно, ні письмово) до вимог позивача ВАТа «Петрівський завод СМІК» про визнання Договору міни від 12.06.2002 р. недійсним.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що до врегулювання вказаних спірних правовідносин застосовуються правила ЦК України від 01.01.2004 р., а позовна давність при вирішенні спору не застосовується у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи заяви сторін про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідач ОСОБА_6 у своєму Відзиві на позов від 01.11.2012 р. зазначив:

"Враховуючи факти та доводи позивача, керуючись ст. 79 ГПК України, повідомляю, що я, ОСОБА_6, позов ВАТа "Петрівський завод СМІК" про визнання Договору міни від 12.06.2002 р. недійсним, визнаю в повному обсязі" (арк с. 37).

Згідно ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, вказані статті ГПК України покладають на суд обов'язок прийняти рішення про задоволення позову, якщо відповідач визнав позов та якщо дії відповідача, а саме визнання позову, не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом першої інстанції в оскаржуваному Рішенні від 29.11.2012 р. не наведено жодної мотивації того, яким чином дії відповідача - ОСОБА_6, які полягають у визнанні позову (арк. с. 37), суперечать діючому законодавству України, порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб та в чому саме полягає незаконність таких дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, а саме ст. ст. 22, 78 ГПК України. Колегія суддів вважає за неохідне при прийнятті нового судового рішення у даній справі прийняти Заяву відповідача - ОСОБА_6 про визнання позову про визнання недійсним Договору міни від 12.06.2002 р..

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Розділу 3 Статуту ВАТа "Петрівський завод СМІК", затвердженого Загальними зборами ВАТа "Петрівський завод СМІК" та зареєстрованого Подільською районною державною адміністрацією від 09.09.1999 р., (арк. с. 14 - 17), метою діяльності Товариства є здійснення господарської діяльності, спрямованої на поліпшення соціально-економічного становища в Україні та одержання прибутку для задоволення потреб акціонерів.

Предметом діяльності Товариства є:

- виробництво будматеріалів, конструкцій та виробів, сталевих і алюмінієвих будівельних конструкцій та виробів, збірних залізобетонних конструкцій, товарів широкого вжитку, народних промислів;

- виробництво всіх видів енергії та її реалізація;

- виробництво продукції промислово-технічного призначення, товарів народного споживання;

- здійснення інших видів діяльності, які не заборонені чиним законодавством України.

При перегляді справи колегією суддів встановлено, що об'єкти нерухомості, які були відчужені відповідно до оспорюваного Договору від 12.06.2002 р. є одночасно виробничими приміщеннями. Таким чином, внаслідок укладеного правочину, ВАТ «Петрівський завод СМІК» фактично втратило можливість здійснювати основний вид діяльності, та діяльність у інших напрямках, оскільки надання послуг тих видів, які вказані в Статуті Товариства від 09.09.1999 р., можливе лише за наявності у власності позивача спірних виробничих приміщень. Відчужене нерухоме майно за Договором міни, яке складало частину майнового комплексу фактично вибуло із володіння скаржника ВАТа «Петрівський завод СМІК».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що за відсутності у володінні позивача ВАТа «Петрівський завод СМІК» виробничих приміщень, які були передані ОСОБА_6 за Договором міни від 12.06.2002 р., здійснення господарської діяльності Товариства стало фактично неможливим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зважує і на те, що міна нерухомого майна - 38/100 частини майнового комплексу, що знаходиться в АДРЕСА_1, прямо суперечить цілям та предмету діяльності скаржника ВАТа «Петрівський завод СМІК».

За вказаних обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції, відносно того, що Договір міни від 12.06.2002 р. не суперечить цілям діяльності Товариства таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, спірний Договір від 12.06.2002 р. підписаний не уповноваженою на те особою, а саме, ОСОБА_12, який на час його підписання не був ні членом виконавчого органу Товариства, ні таким, що уповноважений згідно вимог чинного законодавства України, на підписання зазначеного Договору міни, оскільки Головою правління ВАТа «Петрівський завод СМІК» на час укладення спірного Договору міни був ОСОБА_6, який є відповідачем по справі, та набувачем 38/100 частин майнового комплексу Товариства. Крім того, повноваження директора заводу, - першого заступника Голови правління Товариства ОСОБА_12, у відповідності до Статуту від 09.09.1999 р., під час підписання Договору міни від 12.06.2002 р. були перевищені, оскільки, контракт, що визначав його повноваження як директора, з ним не укладався, правління Товариства не вирішувало питання про укладення спірного Договору міни від 12.06.2002, а Спостережна рада Товариства не погоджувала відчуження цієї частини майнового комплексу, який є цілісним майновим комплексом і вартість якого перевищувала розмір дозволенної до відчудження частки. Натомість, вартість майна, що відчужується складала 79242,25 грн., тоді як дійсна вартість цього майна складала 1 267 950 грн. (за підтвердженням наданих позивачем оцінок майна, проведених сертифікованим оцінювачем).

Відповідно до п.14.5 Статуту ВАТа «Петрівський завод СМІК» виконавчий орган Товариства вправі укладати угоди на суму, що не повинна перевищували 25% від вартості майна. Вищезазначена вартість відчуджуваної частки майнового комплексу перевищила дозволені 25%, а тому, для реалізації спірних приміщень необхідне було рішення акціонерів та спостережної ради Товариства, які в матеріалах справи відсутні.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач ВАТ «Петрівський завод СМІК» зазначив, що спірний Договір міни від 12.06.2002 року від імені позивача було підписано ОСОБА_12, як заступником Голови правління, який станом на 12.06.2002 р. і в подальшому не був повноважним головою правління і не мав тих повноважень, які передбачено Статутом Товариства.

Відповідно до Статуту ВАТа «Петрівський завод СМІК» від 09.09.1999р., не передбачено посади першого заступника Голови правління - директора Товариства, натомість, Розділ 14 названого Статуту передбачає здійснення управління поточною діяльністю лише Головою правління Товариства.

На момент укладення Договору ОСОБА_6 обіймав посаду Голови правління ВАТа «Петрівський завод СМІК», а ОСОБА_12 - особа яка підписала Договір міни від 12.06.2002 р., був його підлеглим. Що ж до вимоги позивача про визнання Договору міни від 12.06.2002 року недійсним в зв'язку з тим, що від імені ВАТа "Петрівський завод СМІК» його укладено не уповноваженою особою, необхідно зазначити наступне.

Згідно ст. 29 ЦК УРСР юридична особа набуває цивільні права і бере обов'язки через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм законом або статутом. Порядок призначення або обрання органів юридичної особи визначаються їх статутом (положенням).

Як передбачено ст.ст. 41, 47 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства, а виконавчим органом є правління або інший орган, передбачений статутом. Роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається відповідно до статуту товариства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлю колегією суддів, сторони не надали суду доказів погодження з Спостережною радою ВАТа "Петрівський завод СМІК» міни 38/100 майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, по Договору від 12.06.2002 р.

Згідно з ч. 1 ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 50 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення оспорюваного Договору від 12.06.2002 р., недійсною визнається угода, укладена юридичною особою в суперечності зі встановленими цілями її діяльності.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що Договір міни від 12.06.2002 р. було укладено від імені ВАТа «Петровський завод СМІК» не уповноваженою особою, що відповідно до ст. ст. 48, 50 ЦК УРСР є підставою для визнання такого договору недійсним.

Аналогічна правова позиція щодо визнання договору міни недійсним викладена у Постанові ВГСУ від 10.09.2009 р.№ 39/11-09(18/27-09(27/141-08).

Посилання суду першої інстанції на Постанови ВГСУ від 05.12.2007 р. № 16/147-07-3771, та від 02.03.2006 р. № 47/337-05 в даному випадку є неправильними, оскільки за названими Постановами ВГСУ йде мова про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених при здійсненні супутньої діяльності з метою виконання адміністративних і соціально-культурних функцій.

Окрім цього, судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що передача зазначених в Договорі міни від 12.06.2002 р. нежилих приміщень здійснюється ВАТом «Петрівський завод СМІК» ОСОБА_6 в 5-денний термін після нотаріального посвідчення цього Договору та оформлюється Актом приймання- передачі, який підписується сторонами (п. 15 Договору міни).

Як вбачається з реєстраційного посвідчення від 27.08.2002 р. № 005654 Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, відповідач ОСОБА_6 27.08.2002 р. оформив на себе право власності на 38/100 частин майнового комплексу, розташованого в АДРЕСА_1.

При цьому, жоден Акт приймання - передачі приміщень між відповідачем та позивачем не складався та не підписувався уповноваженими представниками сторін.

З наведеного вище вбачається, що при укладенні спірного Договору міни від 12.06.2002 р. не уповноважений представник Товариства - заступник голови правління ОСОБА_12 порушив спеціальну правоздатність юридичної особи, встановлену її Статутом і законодавством.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, дії ОСОБА_6 не сприяли встановленій Статутом меті ВАТа «Петровський завод СМІК», а саме здійсненню господарської діяльності, спрямованої на поліпшення соціально-економічного становища в Україні та одержання прибутку для задоволення вимог акціонерів.

За даних обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що Рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2012 р. у справі № 5011-74/14490-2012 прийнято за неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для повного скасування Рішення від 29.11.2012 р. у даній справі.

Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ВАТа «Петровський завод СМІК» задовольнити, Рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2012р. № 5011-74/14490-2012 скасувати , прийняти нове судове рішення, яким позов ВАТа «Петрівський завод СМІК» задовольнити, визнати недійсним Договір міни від 12.06.2002 р. з моменту його укладення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Відкритого акціонерного товариства «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2012р. № 5011-74/14490-2012 скасувати.

Прийняти нове судове рішення у наступній редакції :

«Позов Відкритого акціонерного товариства «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» задовольнити.

Визнати недійсним Договір міни від 12.06.2002 р. з моменту його укладення».

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 р.№ 5011-74/14490-2012 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 р. № 5011-74/14490-2012 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 5011-74/14490-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Гончаров С.А.

Тищенко О.В.