КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2013 р. Справа№ 5011-10/13645-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищук Ю.Г. - представник, дов. б/н від 14.01.2013;

від відповідача1: Тимчук Г.І. - представник, дов. № 48-12 від 04.07.2012;

від відповідача2: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2013

у справі № 5011-10/13645-2012 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш енд Кері Україна",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг Україна"

про стягнення грошових коштів

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2013 склад колегії суддів у справі № 5011 10/13645-2012 змінено.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2013 розгляд апеляційної скарги у справі № 5011-10/13645-2012 відкладено на 17.06.2013.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2013 у справі № 5011-10/13445-2012 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що, дослідивши матеріали справи, з урахуванням порушення постачальником п.8 додатку № 6 та п.3.2 договору перед Метро, зважаючи на передбачену п.8 додатку № 6 та п.3.6 відповідальність у вигляді штрафу за здійснення прямої поставки товарів постачальником, без попереднього узгодження з покупцями - до торгівельних центрів покупців, а також за ненадання (несвоєчасне надання) повного комплекту документів щодо поставки товарів, які мають відповідати вимогам чинного законодавства та умовам п.3.2 договору, враховуючи встановлені договором права Метро на проведення заліку зустрічних вимог без підписання сторонами будь-яких додаткових документів, за обставин чинності додатку № 6 до договору - 1, позовні вимоги про стягнення з Метро на користь постачальника 13 397,80 грн. є не обґрунтованими.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2013 у справі № 5011-10/13645-2012 скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що господарським судом без достатніх підстав залучено до участі у справі іншого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг Україна", що є порушенням ч.1 ст.24 ГПК України.

На думку скаржника, судом неправильно встановлено, що додаток № 6 до договору поставки № 22510 від 01.01.2009, укладений між ТОВ "Аквафор-Центр" і ТОВ "Метро Груп Байінг Україна" продовжує діяти, не зважаючи на припинення дії договору 31.12.2010 та неукладення договорів у подальшому між цими сторонами.

Скаржник вказує на те, що питання виписки і надання податкових накладних та уточнюючих розрахунків детально визначене Податковим кодексом України і порушень, які призвели до втрати відповідачем податкового кредиту, позивачем не допущено.

У відзиві на апеляційну скаргу перший відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2013 у справі № 5011-10/13645-2012 позивачем та першим відповідачем надані документи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача та першого відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано до суду першої інстанції позов про стягнення з відповідача 11 000,00 грн. суми штрафних санкцій, які незаконно стягнуті відповідачем з позивача за неіснуючі порушення умов поставки товарів; 2 397,80 грн., які відповідач незаконно стягнув з позивача за втрачений податковий кредит; вирішити питання про розподіл господарських витрат, керуючись ст.ст.11, 13, 628 ЦК України, п.198.6 ст.198 ПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі № 5011-10/13645-2012 до участі у справі в якості іншого відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг Україна".

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2011 між позивачем та першим відповідачем укладено договір поставки товарів та надання послуг № 22510 й додаткову угоду від 01.01.2011 про внесення змін та доповнень до договору № 22510.

Згідно з п.п.1.1, 1.2 договору № 22510 від 01.01.211 перший відповідач, за договором Метро, надає позивачу, за договором постачальникові, рекламні, інформаційні, маркетингові та інші послуги у порядку та згідно з додатковими угодами та додатками до цього договору; надання рекламних та інших послуг підтверджується актами приймання наданих послуг; перший відповідач також надаватиме позивачу послуги з логістики товарів згідно з процедурою та умовами, які вказані в додатку 6 до цього договору; позивача постачає і передає у власність першому відповідачу, а останній приймає та оплачує товари згідно з замовленнями першого відповідача та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору (додаток № 3 "Бланк замовлення"), на умовах цього договору; перший відповідач надає замовлення позивачу на підставі специфікації, затвердженої сторонами, в якій наведено перелік товарів, що поставляються за цим договором та їх ціни і яка складає невід'ємну частину цього договору (додаток № 2 "Специфікація/прайс-лист").

Відповідно до п.2.9 договору № 22510 від 01.01.2011 зобов'язання позивача щодо поставки товару буде вважатися виконаним, якщо позивач поставив товари до ТЦ, зазначеного у замовленні, із усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, що передбачені законодавством, або процедурі, що встановлена законом, умовам замовлення першого відповідача та цьому договору; надав першому відповідачу товарну та податкову накладні, в яких ціни повністю співпадають з цінами у затвердженій сторонами специфікації, а кількість товару співпадає з фактичною кількістю товару в підписаній сторонами транспортній накладній.

В абзаці 1 п.3.2 договору № 22510 від 01.01.2011 встановлено, що перший відповідач здійснює вчасний розрахунок за товари; оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок позивача, зазначений у статті 11 цього договору, протягом терміну платежу, зазначеного у пункті 1.1 додатку № 7.

В п.10.1 договору № 22510 від 01.01.2011 передбачено, що цей договір з усіма додатками до нього (крім додатку № 6) вступає в силу з моменту підписання сторонами; додаток № 6 до договору поставки, який було укладено між позивачем та МГБ від імені та в інтересах першого відповідача, залишається чинним для цього договору в якості його складової частини до того, як додаток 6 у новій редакції набуде чинності.

Як вбачається із матеріалів справи, додаток № 6 до договору поставки товарів та надання послуг від 2009р. "Правила логістики", був підписаний 01.01.2009 позивачем та другим відповідачем. За договором поставки товарів та надання послуг № 22510 від 01.01.2009, позивач є постачальником, а другий відповідач - "МГБ".

Таким чином, договір № 22510 від 01.01.2011 є змішаним договором, з елементами договору поставки товарів та договору про надання послуг.

Згідно з ч.2 ст.628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Така ж норма закріплена і в ст.712 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В ч.1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, у першого відповідача перед позивачем згідно із договором № 22510 від 01.01.2011 наявне грошове зобов'язання по оплаті переданого першому відповідачу товару.

Однак, підставами позовних вимог про стягнення з відповідача сум11 000,00 грн. та 2 397,80 грн. позивач зазначає одержані ним у липні 2012р. від першого відповідача повідомлення про нарахування штрафних санкцій № згідно з п.8 додатку № 6 до договору поставки; претензії від 30.06.2012 № про відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати права на податковий кредит по податкових накладних за №№ 437, 503 у сумі 2 397,80 грн.; акти перевірки розрахунків між першим відповідачем та позивачем, складені першим відповідачем станом на 01.06.2012, на 01.07.2012, на 01.08.2012.

У зазначених актах, підписаних працівником першого відповідача, вказано, що ці акти складено на підставі документів, проведених у бухгалтерському обліку першого відповідача та в ньому не знайшли відображення невідфактуровані поставки та документи, які знаходяться у процесі узгодження цін/кількості поставлених товарів.

В позовній заяві позивач стверджує, що, як свідчать акти перевірки розрахунків, складені першим відповідачем, станом на 01.08.2012 заборгованість у загальній сумі 13 397,80 грн. з позивача стягнута.

Однак, згідно із ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В ч.2 ст.1087 та в ч.ч.1, 3 ст.1088 ЦК України, в редакції, станом на 01.06.2012, встановлено, що розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі; розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом; при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Позивачем не надано до матеріалів справи платіжних документів, підтверджуючих стягнення з нього першим відповідачем вищезгаданих сум 11 000,00 грн. та 2 397,80 грн., також позивач у позовній заяві не посилається на такі документи та не заявляє про їх існування.

Стосовно актів перевірки розрахунків між сторонами за договором поставки товарів та надання послуг, то цьому документу чинним законодавством не надано юридичної сили доказу стягнення грошових коштів із юридичної особи.

Так само про стягнення грошових коштів з позивача першим відповідачем не свідчать й вищезгадані повідомлення про нарахування штрафних санкцій № та претензія № від 30.06.2012.

Згідно з ч.1 ст.29 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено в ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Оскільки складення відповідачем вищезазначених документів не свідчить про стягнення з відповідача грошових коштів, то позивачем не доведено матеріалами справи порушення відповідачем його права або охоронюваних законом інтересів.

Щодо твердження позивача про неправомірне відображення відповідачем в актах перевірки розрахунків результатів взаємозаліку, то слід вказати на наступні обставини.

В ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів та передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, такий спосіб захисту, як стягнення грошових коштів, внаслідок неправильного відображення в односторонньому акті перевірки розрахунків, ані законом ані договором не передбачений.

Таким чином, позов є таким, що не відповідає нормам законодавства та не підтверджений матеріалами справи, тому підстави для його задоволення відсутні.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із змістом мотивувань суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, проте, зважаючи на правильний висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, як із такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до ст.24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Позивач у позовній заяві підставами позову зазначає договір № 22510 від 01.01.2011, у п.10.1 якого вказано, що цей договір з усіма додатками до нього (крім додатку № 6) вступає в силу з моменту підписання сторонами; додаток № 6 до договору поставки, який було укладено між постачальником та МГБ від імені та в інтересах Метро, залишається чинним для цього договору в якості його складової частини до того, як додаток № 6 у новій редакції набуде чинності, а також позивач вказав на повідомлення першого відповідача за № , яке містить посилання на додаток № 6 до договору поставки.

Отже, є підстави для визнання зазначених обставин достатніми для залучення до участі у справі № 5011-10/13645-2012 іншого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Груп Байінг Україна".

Крім того, згідно із ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2013 у справі № 5011-10/13645-2012 залишити без змін, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" без задоволення.

2. Справу № 5011-10/13645-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Ропій Л.М.

Судді Кондес Л.О.

Калатай Н.Ф.