ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" березня 2013 р. Справа № 918/229/13-г

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора м.Кузнецовська в інтересах держави в особі Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ,

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства 34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, майдан Незалежності 2,

про стягнення в сумі 393 737 грн. 22 коп.

Представники:

від позивача : ОСОБА_2 довіреність №1648 від 15.06.2012р.;

від відповідача : ОСОБА_3 довіреність №848 від 28.05.2012р.;

від органу прокуратури: ОСОБА_4 (посвідчення №005672 від 25.09.2011 року);

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор м.Кузнецовська звернувся до господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі-позивач) з позовом до ОСОБА_1 міського комунального підприємства (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги постачання питної води в сумі 393737,22 грн., з яких: 387535,79 грн. - основний борг, 5166,12 грн. - пеня та 1035,31 грн. три відсотки річних.

15.03.2013 р. представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій в зв'язку з оплатою відповідачем суми основного боргу, просить стягнути з відповідача 193723,06 грн. - основного боргу, 4696,12грн. - пені та 939,53 грн. - три відсотки річних. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні представники позивача та прокуратури підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

05.03.2013 р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив №288 від 01.03.2013 р. на позовну заяву (а.с.19-20), відповідно до змісту якої просить суд в частині зменшення штрафних санкцій зменшити пеню в розмірі 50% та згідно пункту1-1 статті 80 ГПК України, у зв'язку з частковою сплатою боргу припинити провадження справи в частині стягнення заборгованості в сумі основного боргу в розмірі 193812,73 грн., пені 373,74 грн. та 3% річних в розмірі 76,84 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

14.03.2013 р. представником відповідача подано заяву про зменшення штрафних санкцій на 50 %, посилаючись на те, що підприємство відповідача є збитковим підприємством.

Представник відповідача, у судовому засіданні підтримав заяву про зменшення штрафних санкцій.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до таких висновків.

01.10.2002 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №1 на подачу питної води з водопроводу Рівненська АЕС (далі - Договір) (а.с.9-11).

Відповідно до пункту 1 Договору позивач бере на себе зобов'язання забезпечити відповідача питною водою, яка відповідає чинному стандарту або дозволу Держстандарту України та Міністерства охорони здоров'я України на відхилення від стандарту, в розмірі встановленого ліміту в об'ємі 2880000 м. кубічних на рік, 240000 м. кубічних на місяць, 7890,4 м. кубічних на добу з максимальною подачею 420,0 м. кубічних на годину.

Відповідно до пункту 2 Договору відповідач бере на себе зобов'язання своєчасно оплачувати надані відповідачу послуги у водопостачанні, належно експлуатувати водопровідні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, відповідно до цього договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, підприємство повинно оформитись у позивача як абонент у порядку, визначеному Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України. Без такого оформлення водокористування вважається самовільним.

Відповідно до пункту 4.1 Договору передбачено, що розрахунки за використану воду здійснюються шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача до 20-го числа місяця наступного за звітним.

Позивач надав відповідачу послуги з водопостачання у листопаді-грудні 2012 р. на суму 387535,79грн.

В порушення умов договору відповідач розрахунки за отримані послуги не проводив, що призвело до утворення заборгованості перед позивачем в розмірі 387535,79грн.

Після порушення провадження по справі відповідачем було частково сплачено суму основного боргу, в розмірі 193812,73грн.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами статті 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в ГК України. Так, частина перша статті 193 ГК України зазначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 4 Договору (зміни до якого були внесені додатковою угодою №1 від 01.10.2012 р.) за несвоєчасне виконання розрахунків за використану воду, відповідач зобов'язувався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що згідно з розрахунком наданим позивачем за період з 20.12.2012 р. по 12.03.2013 р. складає 4696,12 грн.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків оплати, відповідно до статті 625 ЦК України, позивачем на суму боргу за період з 20.12.2012 р. по 12.03.2013 р. нараховано три відсотки річних в розмірі 939,53 грн. Розрахунок перевірено судом та визнано вірним.

Щодо клопотання відповідача про зменшення на 50% пені, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту пункту 2.4. роз'яснень Вищого арбітражного суду Украни від 29.04.1994 р. №02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" слідує, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, часткову сплату відповідачем боргу в процесі розгляду справи, ступінь виконання зобов'язання відповідачем, його фінансовий стан, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2012 рік та враховуючи те, що основною причиною порушення договірних зобов'язань відповідачем є недоотримання прибутку, що також підтверджується звітом про фінансові результати за 2012 рік, відсутність значних негативних наслідків порушення зобов'язання для позивача, суд зменшує розмір нарахованої позивачем пені на 50%.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 193723,06 грн. основного боргу, 2348,06 грн. пені та 939,53 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані а відтак підлягають задоволенню з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, майдан Незалежності 2, , р/р 260041090 в РОД ВАТ "ОСОБА_5 Аваль", МФО 333227) на користь Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, , р/р №37 в РОУ ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 333368) 193723,06 грн. основного боргу, 2348,06 грн. пені та 939,53 грн. 3% річних .

3. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, майдан Незалежності 2, ) в доход державного бюджету України 3940,20 грн. судового збору.

4. В частині стягнення 2348,06 грн. пені в позові відмовити.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.13.2013 року

Суддя Качур А.М.