ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2013 р. Справа №923/138/13-г

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. при секретарі Зуденко Є.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " ТПК Зерновик", м. Херсон,

до Дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт " Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот", м. Херсон,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Металлон", м. Київ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот", м. Київ,

про визнання недійсним пункту 3 угоди від 02.04.2008 р. про розірвання договору інвестування будівництва №02-25/103 від 22.11.2003 р.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, ліквідатор, постаново г/с Херсонської області від 01.03.2011 р. по справі № 5/107-Б-10, ОСОБА_4, представник, дов. від 04.04.2012 р.;

відповідача - ОСОБА_5, представник, дов. № 01-8/07 від 14.01.2013 р.;

третьої особи на стороні позивача - не прибув;

третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_5, представник, дов. № 01-02/06 від 14.01.2013 р.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить визнати недійсним пункт 3 угоди від 02.04.2008р. про розірвання договору інвестування будівництва №02-25/103 від 22.11.2003р., укладеної між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК Зерновик» та Дочірнім підприємством «Херсонський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот». Заявою від 06.03.2013 р. позивач просить суд визнати поважними причини пропуску трирічного строку позовної давності та захистити порушене право позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що одночасне (шляхом підписання єдиного документу) вчинення правоприпиняючого та правозмінюючого правочинів відносно одного і того ж договору є неможливим, оскільки наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань, тоді як зміна договору обов'язково передбачає їх подальше існування на змінених умовах. Крім того, позивач посилається на положення ст. ст. 15, 16, 203, 215, 217, 257, 261, 651, 653 Цивільного кодексу України, ст. ст. 55, 173 Господарського кодексу України, ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи на стороні відповідача в ході судового розгляду справи заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву відповідача на позовну заяву, посилаючись на наступні обставини. На думку відповідача позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. Волевиявлення сторін в угоді від 02.04.2008 р. було чітким та беззаперечним, розриваючи договір інвестування сторони чітко визначилися, що інвестору повертаються кошти у твердій грошовій сумі, в обумовлений строк (який скорочується на відміну від основного договору та не порушує права інвестора, а навпаки захищає), які були фактично внесені інвестором в інвестування будівництва. Укладаючи угоду від 02.04.2008 р., на думку відповідача, сторонами, в момент укладення, було дотримано всіх норм законодавства, які стосуються порядку вчинення правочинів. Відповідач вважає, що ст. 653 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для визнання оспорюваного пункту недійсним, не встановлює умов, за яких правочин визнається недійсним, а встановлює лише загальні умови виконання господарських зобов'язань. Про те, як вважає відповідач, недійсність правочину має бути визначено безпосередньо у правовій нормі. Правочин може бути визнано недійсним також у випадку, коли його укладено з дефектом суб'єктного складу волі. Тому, на думку відповідача, відсутні підстави вважати оспорюваний пункт 3 додаткової угоди до договору інвестування будівництва таким, що суперечать ст. 653 ЦК України. Крім того, як стверджує відповідач, у особи, що підписала позовну заяву відсутні (закінчились) відповідні повноваження ліквідатора.

Представником відповідача подано письмове клопотання про передачу справи за підсудністю судді господарського суду Херсонської області, який розглядає справу № 5/107-Б-10 про банкрутство позивача, яке залишене судом без задоволення, оскільки відповідно до п. 7 ст. 12 ГПК України, на який посилається відповідач у своєму клопотанні, передбачені справи за позовом до боржника (підприємства банкрута), у даному ж випадку позов пред'явлено самим боржником, що унеможливлює розгляд даної справи у рамках справи про банкрутство останнього. Крім того, відповідно до приписів ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в рамках справи про банкрутство можуть бути розглянуті вимоги про недійсність лише тих договорів, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, тоді як оспорювана в частині пункту 3 угода від 02.04.2008 р. була укладена більше ніж за два роки до порушення провадження у справі № 5/107-Б-10 про банкрутство Позивача згідно з ухвалою від 13.10.2010 р.

Відзив на позовну заяву до дня засідання суду третя особа на стороні відповідача не представила. Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Третя особа на стороні позивача, повідомлена про дату, час і місце проведення засідання господарського суду належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, не скористалася своїм правом на участь у вирішенні спору, про причини неявки господарський суд не повідомила.

Ухвалою по справі від 07.03.13 р. продовжено строк вирішення даного спору на 15 днів (з 05.04.13 р. до 20.04.13 р.).

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

22.11.2003 р. між Акціонерною судноплавною компанією «Укррічфлот», яка перейменована в Публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (надалі за текстом рішення - Третя особа-1), Дочірнім підприємством «Херсонський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» (надалі за текстом рішення - Відповідач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК Зерновик» (надалі за текстом рішення - Позивач) укладено генеральну угоду про співробітництво, умовами якої встановлена домовленість сторін щодо будівництва Відповідачем, як забудовником, на його території зернового елеватору місткістю 35 тисяч тонн за рахунок інвестицій Позивача з наступною передачею зернового елеватору у власність Позивача та користування Позивачем земельною ділянкою Відповідача під об'єктом з метою виконання вантажно-розвантажувальних робіт на причалах Відповідача та подальшого транспортування зернових вантажів.

На підставі означеної угоди 22.11.2003 р. між Позивачем, як інвестором, та Відповідачем, як забудовником, укладено Договір інвестування будівництва № 02-25/103 (надалі за текстом рішення Договір), згідно з умовами п. 1.1. якого інвестор передає, а забудовник приймає цільовий внесок у вигляді грошових коштів, матеріалів та права користування обладнанням та зобов'язується вчинити всі необхідні дії щодо розміщення інвестиції для будівництва зернового елеватора місткістю 35 тисяч тонн та передати готовий до експлуатації об'єкт у власність інвестора.

Додатковою угодою № 1 від 09.12.2005 р. до договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р. сторони, в тому числі, внесли зміни до пункту 2.1. Договору, встановивши в новій редакції, що станом на 01.11.2005 р. інвестором внесено інвестиції на суму 11 615 000,00 грн., що становить 2,3 млн. доларів США. Розмір внесених інвестицій у вказаній сумі визнається Відповідачем також в листі 01-8/897 від 08.06.2006 р.

Додатковою угодою б/н від 15.11.2007 р. до Договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р. сторони внесли зміни до пункту 5.4. Договору, виклавши його в новій редакції, відповідно до якої у випадку розірвання договору об'єкт та результати будівельних робіт (об'єкт незавершеного будівництва) передаються у власність забудовника, а забудовник в цьому разі зобов'язаний не пізніше ніж через шість місяців з моменту розірвання договору компенсувати інвестору суму коштів, які фактично були направлені на будівництво об'єкта.

Угодою від 02.04.2008 р. про розірвання договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р. (надалі за текстом рішення спірна Угода) сторони розірвали означений договір, встановивши у п. 3 Угоди, у якості наслідків розірвання, обов'язок забудовника до 30.04.2008 р. компенсувати інвестору грошові кошти у розмірі 3 263 208,09 грн., які були фактично внесені інвестором в інвестування будівництва елеватора.

Право вимоги компенсації у сумі 3 263 208,09 грн., що виникло у інвестора на підставі п. 3 Угоди від 02.04.2008 р. про розірвання договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р., було відступлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Металлон» (надалі за текстом рішення - Третя особа-2) на підставі Договору № 4-У про відступлення права вимоги (про заміну кредитора в зобов'язанні) від 03.04.2008 р.

Обмеження права Позивача на отримання компенсації вартості фактично внесених інвестицій на суму 11 615 000,00 грн. лише сумою 3263208,09 грн., згідно з умовами п. 3 спірної Угоди від 02.04.2008 р., стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами п. 8.4. договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р. передбачено можливість розірвання договору за взаємною згодою сторін, а також на вимогу однієї зі сторін у випадку невиконання іншою стороною договірних обов'язків.

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються... Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами п. 5.4. Договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р. в редакції додаткової угоди б/н від 15.11.2007 р. встановлені наступні правові наслідки розірвання договору: об'єкт та результати будівельних робіт (об'єкт незавершеного будівництва) передаються у власність забудовника; забудовник зобов'язаний не пізніше ніж через шість місяців з моменту розірвання договору компенсувати інвестору суму коштів, які фактично були направлені на будівництво обєкта.

Оспорювані умови п. 3 спірної Угоди від 02.04.2008 р. фактично змінюють положення п. 5.4. Договору та одночасно встановлюють інші правові насідки розірвання договору: розмір компенсації зменшено з 11 615 000,00 грн. до 3 263 208,09 грн., строк сплати компенсації зменшено з шестимісячного строку до дати 30.04.2008 р.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Отже, зміна договору передбачає його наявність як чинної підстави для існування змінюваних зобов'язань, тому зміна договору хронологічно має передувати його розірванню.

Таким чином, виходячи з положень ст. 653 ЦК України, одночасне (шляхом підписання єдиного документу) вчинення правоприпиняючого та правозмінюючого правочинів відносно одного і того ж договору є неможливим, оскільки наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань, тоді як зміна договору обов'язково передбачає їх подальше існування на змінених умовах.

Відповідно, зазначена Угода, у оспорюваній частині, суперечить ч. 1 cт. 212, ч. 4 cт. 653 ЦК України, а отже порушує ч. 1 cт. 203 ЦК України, що є підставою для визнання п. 3 спірної Угоди недійсним відповідно до ч. 5 cт. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 217 ЦК України за загальним правилом недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Недійсність п. 3 спірної Угоди від 02.04.2008 р. не призводить до недійсності всієї угоди в цілому з огляду на відповідність всіх інших її умов вимогам чинного законодавства.

Ліквідатор про укладення спірної угоди від 02.04.2008 р. та її зміст дізнався після його призначення згідно з постановою Господарського суду Херсонської області від 01.03.2011 р. у справі № 5/107-5-10 в рамках здійснення встановлених ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» повноважень. Відтак, подання розглядуваного позову в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку, якщо відраховувати початок його перебігу з моменту укладення спірної угоди, виявилося об'єктивно неможливим, що свідчить про поважність причин пропуску позовної давності.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З приводу припинення повноважень арбітражного керуючого господарським судом в будь якому випадку виноситься з цього приводу ухвала, зокрема з підстав передбачених п. 9 ст. 3-1, п. 8 ст. 17, п. 4 ст.32 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». На даний час ліквідаційна процедура триває, господарським судом Херсонської області у справі № 5/107-Б-10 повноваження арбітражного керуючого - ліквідатора ТОВ «ТПК Зерновик» не припинялись. Ухвала про заміну ліквідатора господарським судом не приймалась. Те що ліквідатором позивача на даний час є ОСОБА_3 підтверджується даними єдиного державного реєстру. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Строки зазначені в ухвалі господарського суду Херсонської області від 01.03.2012 р. у справі № 5/107-Б-10 мають процедурне значення щодо надання звіту та ліквідаційного балансу до суду в разі його готовності і мають значення виключно для справи № 5/107-Б-10, при цьому, не обмежують представницькі функції арбітражного керуючого як органу управління - керівника боржника. Крім того, ухвалою господарського суду Херсонської області від 12.03.2013 р. по справі № 5/107-Б-10 (а. с. 124) продовжено строк ліквідаційної процедури і повноваження ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_3 на 6 місяців.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати поважними причини пропущення позовної давності.

3. Визнати недійсним пункт 3 угоди від 02.04.2008 р., про розірвання договору інвестування будівництва № 02-25/103 від 22.11.2003 р., укладеної між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТПК Зерновик» та Дочірнім підприємством «Херсонський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот».

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт " Акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" (ідентифікаційний код - 03150208, адреса - 73000, місто Херсон, Одеська площа, 6) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю " ТПК Зерновик" (ідентифікаційний код 32479241, адреса 73000, місто Херсон, Одеська площа, 6) 1147грн.00коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено "22" квітня 2013 р.

Суддя Ю.В. Гридасов