КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2013 р. справа№ 5011-12/11851-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Суліма В.В.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ФДМУ на рішення господарського суду м. Києва від 02.11.2012 року № 5011-12/11851-2012 (суддя Прокопенко Л.В)

за позовом Фонду державного майна України

до Корпорації «Українські будівельні матеріали»

про стягнення 603 661,28 грн.

дослідивши та вивчивши матеріали вправи, апеляційну скаргу, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 5011-12/11851-2012 від 02.11.2012р. частково задоволений позов Фонду державного майна України про стягнення 603 661,28 грн., з відповідача в дохід державного бюджету стягнуто 90 078,32 грн. пені, 1 791,93 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог-відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду в частині не задоволених вимог, позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні, представник позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає рішення таким що підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причина суду не відома. Враховуючи наявність поштового повідомлення про отримання 13.12.2012року, ухвали апеляційного суду про призначення справи до слухання, відсутність будь яких клопотань, приписи ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 21.04.2004 сторонами укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 192, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне майно нежилий будинок (літера А), загальною площею 10216 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема, буд. 73. Майно передається в оренду з метою використання його під службові (офісні) приміщення, строком до 26.08.2004р.

Згідно з п. 3.1 договору оренди орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ 200 618 грн. 75 коп., першим місяцем оренди вважається місяць підписання акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п.3.3 орендна плата перераховується до державного бюджету щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно акту від 26.08.2004 позивач передав, а відповідач прийняв нежитлову будівлю у користування.

Згідно зі ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.03.2010 по справі № 40/424, з відповідача стягнуто до Державного бюджету України заборгованість з орендної плати в розмірі 1 230 578,16 грн., пеню в розмірі 85 542,40 грн. Постановою Київського апеляційного господарського суду № 40/424 від 23.03.2010 Рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми, мотивуючи вимоги тим, що станом на дату подання позовної заяви (10.08.2012), відповідачем не здійснено погашення заборгованості, що надає право позивачеві звернутися з позовом про стягнення пені.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок розміру пені за несвоєчасну оплату з урахуванням обмежень, встановлених ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто період нарахування пені має складати 6 місяців з 28.08.2009 по 30.09.2012, а тому стягненню підлягає сума 90 078,32 грн.

Заперечуючи проти рішення в частині не задоволених вимог, позивач наполягає на тому, що судом першої інстанції безпідставно не врахував,що 27.08.2009р. відповідач повернувши приміщення не здійснив повного розрахунку, що підтверджується рішенням господарського суду № 40/424 від 10.12.2009 та залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2010р. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав рішення суду, заборгованість відповідача перед Бюджетом постійно збільшується.

Крім того, посилаючись на ст. 258 ЦК України вважає що строк позовної давності складає рік, а подання позову перериває перебіг позовної давності, яка починається заново, а тому часткове задоволення позову є безпідставним.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату.

Відповідно п. 1, п. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 264 ЦК України унормовано, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

За змістом частини шостої статті 232 ГК України та статті 253 ЦК України початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

При цьому частина шоста статті 232 ГК України передбачає порядок та строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Таким чином, поняття штрафних санкцій є більш широким, ніж поняття неустойки, і включає в себе також адміністративно-господарські санкції, які застосовуються за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до розяснень Вищого арбітражного суду України № 01-6/438, якщо після задоволення позову зобов'язання не буде виконане, позивач має право знову звернутись до господарського суду з позовом про стягнення санкцій за наступні шість місяців.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом України від 01.04.2012року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України за 2010 - 2011 рр.»

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва № 5011-12/11851-2012 від 02.11.2012 року без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Головуючий суддя Рєпіна Л.О.

Судді Сулім В.В.

ОСОБА_1