ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.13 Справа№ 914/824/13-г

Господарський суд Львівської області в складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Агроресурс, м.Рівне

до відповідача ОСОБА_2 освіти Городоцької районної адміністрації, м.Городок Львівської області

про стягнення 26 909,66 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_3 юрист відділу освіти, молоді та спорту Городоцької районної державної адміністрації (довіреність б/н від 02.01.2013р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Приватним акціонерним товариством Агроресурс до ОСОБА_2 освіти Городоцької районної адміністрації про стягнення 26 909,66 грн., з яких 16 008,00 грн. основного боргу, 176,30 грн. три проценти річних та 10 725,36 грн. пені. Згідно уточненого розрахунку позивач просить стягнути 1 032,84 грн. пені.

Ухвалою суду від 27.02.2013р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.03.2013р. В судовому засіданні 13.03.2013р. судом оголошено перерву до 19.03.2013р. Ухвалою суду від 19.03.2013р. розгляд справи відкладено на 03.04.2013р.

Позивач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду спору.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву вих. №567/01-14 від 03.04.2013р. (вх. 10215/13 від 03.04.2013р.), в якому повідомив суд про сплату 11.03.2013р. позивачем суми основного боргу, в підтвердження чого надав суду платіжне доручення №425 від 04.03.2013р. на суму 16 008,00 грн. Крім того, у вищенаведеному відзиві заперечив, щодо нарахування позивачем суми пені та трьох процентів річних та вважає їх завищеними, у звязку з тим, що між сторонами було укладено додаткові угоди про внесення змін до договору, а саме умовами додаткової угоди №17 від 01.10.2012р. було продовжено термін оплати до 18.12.2012р., а в подальшому умовами додаткової №18 угоди від 17.12.2012р. термін оплати продовжено до 31.12.2012р. Відповідач вважає, що прострочення виконання грошового зобовязання виникло з дня наступного за днем кінцевої дати проведення оплати, передбаченої додатковою угодою №18 від 17.12.2012р., тобто з 01.01.2013р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд,-

встановив:

07.08.2012р. між ОСОБА_2 освіти Городоцької районної адміністрації (замовник) та Приватним акціонерним товариством Агроресурс (виконавець) було укладено договір про надання послуг (надалі договір), відповідно до умов якого виконавець зобовязувався виконати ремонт котла опалювального «Рівнетерм-96X» із заміною теплообмінника, а замовник зобовязувався оплатити роботи на умовах даного договору.

Згідно п.1.2. договору виконані роботи оформляються актом здачі-приймання виконаних робіт і підписуються обома сторонами.

За умовами п.2.1. договору загальна вартість по договору 16 008,00 грн.

Згідно п.2.3. договору замовник зобовязувався оплатити виконані роботи в термін до 07.08.2012р. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Між сторонами було укладено ще 2 додаткові угоди до договору від 07.08.2012р. про надання послуг.

Згідно додаткової угоди №17 від 01.10.2012р. до договору від 07.08.2012р. сторони домовились про внесення змін до договору, а саме п.2.3. договору викласти в наступній редакції: «Замовник зобовязується оплатити виконані роботи в термін до 18.12.2012р. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця».

Згідно додаткової угоди №18 від 17.12.2012р. до договору від 07.08.2012р. сторони домовились про внесення змін до договору, а саме п.2.3. договору викласти в наступній редакції: «Замовник зобовязується оплатити виконані роботи в термін до 31.12.2012р. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця».

Позивач згідно умов договору надав відповідачу послуги з ремонту котла опалювального «Рівнетерм-96X» із заміною теплообмінника на загальну суму 16 008,00 грн.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за надані послуги з ремонту котла опалювального «Рівнетерм-96X» не здійснив.

16.11.2012р. позивач надіслав відповідачу претензію вих.№670 з проханням перерахувати заборгованість в розмірі 16 008,00 грн., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відтак, позивач при поданні позовної заяви, просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 16 008,00 грн.

Позивач, керуючись ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 176,30 грн. три проценти річних за період з 07.10.2011р. по 19.02.2013р.

Крім того, позивач керуючись умовами п.3.2. договору за недотримання строків оплати, визначених пунктом 2.3. договору, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого ним уточненого розрахунку становить 1 032,84 грн. за період з 07.10.2011р. по 13.03.2013р.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт складеним 07.08.2012р. на загальну суму 16 008,00 грн., який підписаний та скріплений печатками сторін у справі (оригінал оглянуто в судовому засіданні, копія знаходяться в матеріалах справи). Роботи виконані в повному обємі, сторони претензій одна до одної не мають.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.2.3. договору сторони передбачили, що замовник зобовязувався оплатити виконані роботи в термін до 07.08.2012р. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Водночас, до цього пункту договору сторони двічі вносили зміни, укладаючи додаткові угоди №17 від 01.10.2012р. та № 18 від 17.12.2012р. якими змінювали строки оплати. Зважаючи на умови додаткової угоди № 18 від 17.12.2012р. відповідач повинен був оплатити борг до 31.12.2012р.

Станом на дату подання позовної заяви у відповідача існував борг за надані послуги в сумі 16 008,00 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Після порушення провадження у справі відповідач оплатив основний борг в сумі 16 008,00 грн., факт оплати підтверджується платіжним дорученням №425 від 04.03.2013р. (оплата проведена Управлінням державної казначейської служби України у Городоцькому районі Львівської області 11.03.2013р.) на суму 16 008,00 грн.

Відтак, в частині позовних вимог про стягнення 16 008,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, у звязку з відсутністю предмету спору відносно цієї суми.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог позивач просить стягнути 176,30 грн. річних за період з 07.10.2012р. по 19.02.2013р.

Зважаючи на внесення сторонами змін в договір про надання послуг щодо строку оплати, відповідач зобовязувався оплатити виконані позивачем роботи до 31.12.2012р., відтак, першим днем прострочення є 31.12.2012р.

Згідно проведеного судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягає 67,10 грн. 3% річних за період з 31.12.2012р. по 19.02.2013р.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п.3.2. договору передбачено, що за недотримання строків оплати, визначених пунктом 2.3. договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми прострочення за кожний день прострочення платежу.

Закон України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Статті 1, 3 даного Закону передбачають, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на те, що положення Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню, позивач на вимогу суду подав уточнений розрахунок пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, згідно якого він просить стягнути з відповідача 1 032,84 грн. за період з 07.10.2012р. по 13.03.2013р.

Водночас, слід зазначити, що позивач невірно визначив період прострочки зважаючи на зміну строку оплати згідно додаткових угод укладених між сторонами, а також не врахував факту оплати відповідачем боргу 11.03.2013р.

Відтак, згідно здійсненого судом розрахунку до стягнення підлягає пеня в сумі 459,25 грн. за період з 31.12.2012р. по 10.03.2013р.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення 67,10 грн. трьох процентів річних та 459,25 грн. пені.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №2072 від 18.02.2013р. 1 720,50 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 627, 629, 901 ЦК України, ст.ст.174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, п.1-1 ст.80, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 освіти Городоцької районної адміністрації (81500, Львівська область, м.Городок, вул.Джерельна, 16; р/р 1312 в УДКС України в Городоцькому районі; МФО 825014; ) на користь Приватного акціонерного товариства Агроресурс (33001, м.Рівне, вул.Нижньодворецька, 35; р/р 5001 РФ КБ «Приватбанк» м.Рівне; МФО 333391; ) 67,10 грн. 3% річних, 459,25 грн. пені та 1 720,50 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 16 008,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим рішення в законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 08.04.2013р.

Суддя Сухович Ю.О.