ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.02.2013 р. Справа№ 17/72

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І.

При секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу: Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області у справі № 17/72

за позовом: Львівського міжрайонного транспортного прокурора в інтересах держави в особі

позивача-1: Міністерства транспорту та звязку України, м. Київ

позивача-2: Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів

до відповідача: Гніздичівського державного спиртзаводу, смт. Гніздичів

про: стягнення 21 233,14 грн.

Представники:

Від скаржника: ОСОБА_1 ю/к (Довіреність № НЮ-14 від 01.01.2013 р.)

Від ВДВС: не зявився

Від боржника: не зявився

Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть спору:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла скарга Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області у справі № 17/72.

Ухвалою суду від 24.01.2013 р. скаргу прийнято судом та призначено до розгляду на 12.02.2013 р.

В судовому заясіданні представник скаржника викладені у скарзі вимоги підтримав.

На обгрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що згідно Наказу Міністерства аграрної політики України від 30.11.2010 р. № 779 Гніздичівський державний спиртзавод реорганізовано у відокремлений підрозділ ДП «Укрспирт» без права юридичної особи. Із посиланням на вищевказану обставину старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Вищевказану постанову скаржник вважає необгрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм права, оскільки старшим державним виконавцем при винесені постанови не враховано, що реорганізація боржника не є встановлена безпосередньо у Законі заборона щодо звернення стягнення на його майно, а тому винесення постанови на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним. Окрім того, скаржник зазначає, що старшим державним виконавцем не взято до уваги, що відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Із посиланням на вищевикладені доводи скаржник просить суд постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2012 р. №20650767 визнати недійсною, а дії державного виконавця незаконними.

Явку представників боржника та Підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в судове засідання з невідомих причин не забезпечено.

В процесі розгляду скарги судом встановлено:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.06.2010 р. задоволено уточнені позовні вимоги Львівського міжрайонного транспортного прокурора в інтересах держави в особі позивача-1 Міністерства транспорту та звязку України, м. Київ, позивача-2 Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», м. Львів до відповідача Гніздичівського державного спиртзаводу, смт. Гніздичів та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача-2 40 909,24 грн. основного боргу та 1 878,95 грн. пені, всього 42 788,19 грн.

12.07.2010 р. на примусове виконання рішення суду видано наказ.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 30.10.2012 р. (ВП № 20650767) вищевказаний наказ прийнято до виконавчого провадження

Постановою державного виконавця від 29.12.2012 р. (ВП № 20650767) виконавчий документ від 12.07.2010 р. у справі № 17/72 повернуто сятгувачеві.

Як зазначається у постанові в процесі вчинення виконавчих дій, встановлено, що згідно наказу Міністерства аграрної політики України № 779 від 30.11.2010 р. Гніздичівський державний спиртовий завод реорганізовано у відокремлений підрозділ (філію) ДП «Укрспирт» без права юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Вказані обставини виключають можливість виконання рішення суду від 30.06.2010 р., а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Повернення виконавчого документа стягувачеві із посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник вважає безпідставним, вказуючи, що реорганізація боржника не є встановлена безпосередньо у Законі заборона щодо звернення стягнення на його майно.

Проаналізувавши матеріали справи та заслухавши доводи представника скаржника, суд дійшов висновку, що подана скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (надалі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в процесі розгляду скарги в процесі примусового виконання рішення господарського суду від 30.06.2010 р. у справі № 17/72 державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 29.12.2012 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №20650767

Вищевказану постанову винесено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та мотивовано тим, що відбулася реорганізація боржника, внаслідок якої Гніздичівський державний спиртовий завод реорганізовано у відокремлений підрозділ (філію) ДП «Укрспирт» без права юридичної особи.

З такою мотивацією постанови суд не погоджується з наступних підстав:

Згідно положень ч. 1 ст. 59 ГК України реорганізації юридичної особи здійснюється шляхом злиття, приєднання, поділу чи перетворення.

У разі злиття суб'єктів господарювання усі майнові права та обов'язки кожного з них переходять до суб'єкта господарювання, що утворений внаслідок злиття.

У разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

Порядок звернення стягнення на майно у разі злиття, приєднання, поділу, виділу, перетворення та ліквідації боржника юридичної особи визначається ст. 67 Закону, ч. 1 якої передбачає, що у разі злиття, приєднання, поділу, виділу, перетворення боржника юридичної особи стягнення за виконавчими документами звертається на кошти та інше майно тієї юридичної особи, на яку відповідно до закону покладено відповідальність за зобов'язаннями боржника юридичної особи.

Частиною 5 ст. 8 Закону визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Звернення до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 8 цього Закону є підставою дя зупинення виконавчого проавдження (п. 12 ч. 1 ст. 37 Закону).

Із врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з реорганізацією боржника є безпідставним.

Окрім того, слід вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України в результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення юридична особа припиняється.

Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як встановлено судом згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.02.2013 р., Гніздичівський державний спиртовий завод перебуває в стані припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, станом на день винесення оскаржуваної постанови, Гніздичівський державний спиртовий завод як юридична особа не припинився.

З огляду на вищенаведене, доводи скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця та незаконності постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві суд вважає обгрунтованими, а скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 82 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 86, 121-2 ГПК України, ст.ст. 47, 67 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» (м. Львів) задоволити.

2. Дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області визнати незаконними.

3. Постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2012 р. ВП № 20650767 визнати незаконною.

Суддя Ділай У.І.