КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2013 р. Справа№ 5028/15/58/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 04.02.2013 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року (повний текст підписано 09.12.2012 року)

у справі № 5028/15/58/2012 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

2. Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва;

3. Фонду комунального майна Чернігівської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: комунальне підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради

про визнання недійсним договору та додаткової угоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року у справі №5028/15/58/2012 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити. В своїх доводах позивач посилався на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 05.12.2012 року Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №5028/15/58/2012 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представник позивача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення й підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представники відповідача-1 та відповідача-3 приймали участь в судовому засіданні та надали свої пояснення й заперечили проти доводів, які викладені позивачем в апеляційній скарзі та просили рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач-2 та третя особа повноважних представників не направили, своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 ГПК України, не скористалися. При цьому, від Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва та комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. Враховуючи, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка учасників судового процесу без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні представників відповідача-2 та третьої особи.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2012 року у справі №5028/15/58/2012 відмовити повністю, рішення суду залишити без змін.

Фондом комунального майна Чернігівської міської ради на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-3 просить у задоволенні апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2012 року у справі №5028/15/58/2012 відмовити повністю, рішення суду залишити без змін.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2011 року між Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) укладено договір №9 про оренду нерухомого майна - нежитлового приміщення в гуртожитку, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення колишнього медичного ізолятору в блоці АДРЕСА_1 загальною площею 150 кв.м. Приміщення передається під стоматологічний кабінет (а.с. 18-20, т. 1).

Згідно з п. 7.1 договору, останній укладений на 2 роки 11 місяців 29 днів, тобто з 01.07.2011 року до 09.06.2014 року.

Факт прийняття орендарем приміщення відповідно до п. 1.2 договору під стоматологічний кабінет, підтверджується підписаним сторонами договору актом приймання-передачі від 17.06.2011 року №1 (а.с. 21).

27.12.2011 року між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради (далі - орендодавець, Фонд) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 22-24, т.1).

За умовами додаткової угоди №1 Фонд і орендар у зв'язку з прийняттям у комунальну власність гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Чернігові дійшли згоди викласти договір оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року, у новій редакції відповідно до Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2011 року.

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди №1 Фонд передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі п'ятиповерхового гуртожитку в м. Чернігові, АДРЕСА_1, загальною площею 154,1 кв.м., що знаходиться у господарському віданні КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради. Умовами п. 10.1 додаткової угоди №1 визначено, що договір діє з 27.12.2011 року по 30.11.2014 року включно.

У серпні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Чернігівської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва та Фонду комунального майна Чернігівської міської ради про визнання недійсними договору оренди майна нежитлового приміщення в гуртожитку №9 від 17.06.2011 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва та додаткової угоди №1 до договору оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, укладеної між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і Фондом комунального майна Чернігівської міської ради.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на момент укладення оспорюваного договору відповідач-2 не мав майнових прав на це майно і не був його власником, у зв'язку із цим і у відповідача-3 не було права на укладення додаткової угоди до договору оренди. Також позивач посилався на те, що він був орендарем приміщення, яке передано у оренду ФОП ОСОБА_3, з 01.07.2002 року і в цьому приміщенні зробив реконструкцію за згодою орендодавця. Скаржник також зазначив, що звертався із заявою відповідно до ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і його повідомили, що заяву розглянуть після передачі спірного майна у комунальну власність. Також, позивачем зазначено, що відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2011 року у справі №18/33(19/133(2/126(7/115 (15/116))-2/155)) зобов'язано ЖКП передати гуртожиток, розташований у м. Чернігові, АДРЕСА_1, у комунальну власність Чернігівської міської ради, 03.06.2011 року судовим виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у цій справі.

При прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в позові, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва та Фонду комунального майна Чернігівської міської ради про визнання недійсними договору оренди майна нежитлового приміщення в гуртожитку від 17.06.2011 року №9 та додаткової угоди від 27.12.2011 року №1 до договору оренди нерухомого майна є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнута згода.

Нормами статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведене вище, договір оренди від 17.06.2011 року № 9 та додаткова угода від 27.12.2011 року №1 до договору оренди нерухомого майна є оспорюваними правочинами, оскільки їх недійсність прямо законом не встановлена.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач-3 не мав права передавати відповідачу-2 в оренду нежитлове приміщення, оскільки відповідач-2 не мав майнових прав на це майно і не був його власником.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, судова колегія враховує наступне.

Як вбачається з пп. 1.1, 1.2, 1.4 статуту Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (далі - ЖКП), перереєстрованого розпорядженням Чернігівського міського голови від 22.07.1999 року №335-р, ЖКП створено шляхом реорганізації житлово-комунальної контори Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву «Чернігівоблагропромбуд» і є її правонаступником. ЖКП засновано на майні, що є власністю Корпорації «Чернігівоблагропромбуд» (засновника).

Згідно з пп. 3.1 - 3.4 статуту ЖКП, майно підприємства складають основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Засновник наділяє підприємство статутним фондом у вигляді майна та грошових коштів. Розмір статутного фонду становить: основних фондів - 16 281 тис. грн., оборотних коштів - 25 тис. грн. Джерелом формування майна підприємства є, зокрема, грошові та майнові внески засновника. Підприємство має право за згодою засновника продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям і установам, обмінювати, здавати в оренду, надавати в тимчасове користування або в позику споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2011 року у справі №18/33(19/133(2/126(7/115(15/116))-2/155)), яка набрала законної сили і якою частково задоволено позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернігівській області, зобов'язано ЖКП передати гуртожиток, розташований у м. Чернігові, АДРЕСА_1, у комунальну власність Чернігівської міської ради.

Вказаною постановою встановлено, що даний гуртожиток був переданий на підставі наказу об'єднання «Чернігівоблагробуд» від 16.03.1987 року №78 на баланс житлово-комунальної контори для забезпечення схоронності житлового фонду і належного його використання.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту постанови у справі №18/33(19/133(2/126(7/115(15/116))-2/155)), ЖКП було створене власником з метою управління житловим господарством і не було власником державного майна, в тому числі і гуртожитку, але маючи статус юридичної особи здійснювало оперативне управління майном, в тому числі за згодою власника мало право передавати його у оренду

Згідно з Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» ЖКП мало передати вказане майно у комунальну власність територіальної громади, що не було зроблено вчасно.

Порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду встановлено «Положенням про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», затвердженого постановою КМУ від 06.11.1995 року №891.

У відповідності з цим Положенням передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради.

Комісія з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність визначає технічний стан житлового будинку та об'єктів комунального призначення, що його обслуговують, відповідно до правил оцінки фізичного зносу житлових будинків,затверджених Держжитлокомунгоспом.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18.08.2011 року «Про передачу в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду в Деснянському району», яке прийняте на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2011 року у справі №18/33(19/133(2/126(7/115(15/116)-2/155), затверджено акт приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова гуртожитку по АДРЕСА_1, який перебуває на балансі житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва. Гуртожиток передано у господарське відання комунальному підприємству «ЖЕК-10» міської ради.

Як вбачається з акта, обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 комісія провела 09.08.2011 року.

Договір оренди нерухомого майна нежитлового приміщення гуртожитку №9 між ЖКП (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) укладено 17.06.2011 року (далі - договір оренди), тобто до обстеження будівлі гуртожитку відповідною комісією з метою передачі його у комунальну власність та затвердження акта приймання-передачі рішенням органу місцевого самоврядування.

За умовами цього договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення колишнього медичного ізолятора у блоці АДРЕСА_1 загальною площею 150 кв.м. Приміщення передається під стоматологічний кабінет. Договір укладено на 2 роки 11 місяців 29 днів, тобто з 01.07.2011 року до 09.06.2014 року.

17.06.2011 року орендодавцем та орендарем підписано акт приймання передачі №1, за яким останній прийняв приміщення відповідно до п. 1.2 договору під стоматологічний кабінет.

Як встановлено рішенням господарського суду Чернігівської області від 07.11.2011 року у справі №11/114 за позовом ФОП ОСОБА_3 до відповідачів: ФОП ОСОБА_2 та ПП «Юргіс-Дент», треті особи на стороні позивача: Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, комунальне підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, попереднім орендарем приміщення по АДРЕСА_1 був приватний підприємець ОСОБА_2 на підставі договору №11 оренди приміщень, укладеного між ЖКП та приватним підприємцем ОСОБА_2 01.11.2006 року. Цей договір було укладено до 01.10.2007 року, а розірвано з 10.05.2011 року.

Вказаним рішенням зобов'язано ФОП ОСОБА_2 та ПП «Юргіс-Дент» усунути перешкоди в користуванні ФОП ОСОБА_3 приміщенням стоматологічного кабінету в блоці АДРЕСА_1 загальною площею 150 кв.м. та зобов'язано відповідачів передати це приміщення у користування ФОП ОСОБА_3

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, укладення ЖКП договору оренди зазначеного майна 17.06.2011 року із ФОП ОСОБА_3 не суперечить положенням ст. 761 Цивільного кодексу України, враховуючи наступне.

Як зазначалось вище, рішенням суду у справі №11/114 захищені права ФОП ОСОБА_3, як сумлінного орендаря та зобов'язано відповідачів ФОП ОСОБА_2 і ПП «Юргіс-Дент» усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням, яким не було визначено терміну передачі гуртожитку у комунальну власність, як встановлено судом першої інстанції, гуртожиток перебував в управлінні ЖКП, що мало право передавати його у оренду за згодою власника. Гуртожиток підлягав передачі в комунальну власність у встановленому законом порядку після його обстеження та затвердження органом місцевого самоврядування акта приймання-передачі, що було зроблено 18.08.2011 року.

Таким чином колегією суддів апеляційного господарського суду не приймаються до уваги посилання позивача на постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2011 року по виконанню рішення у справі №18/33(19/133(2/126(7/115(15/116)-2/155), оскільки вказаною постановою ЖКП встановлено строк для добровільного виконання рішення суду та попереджено про його примусове виконання у разі невиконання у наданий для добровільного виконання строк.

Одночасно з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що факт наявності вказаної постанови не впливає на право ЖКП передавати у оренду частину приміщення гуртожитку до затвердження органом місцевого самоврядування акта приймання-передачі гуртожитку у комунальну власність.

Листами від 25.10.2012 року №02-08/1613 та від 01.11.2012 року №02-08/1666 Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського МУЮ Чернігівської області повідомив, що 01.09.2011 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа закінчено з підстав п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), про що винесено відповідну постанову (а.с. 51-56, т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

27.12.2011 року між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради (далі - Фонд) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

За умовами додаткової угоди №1 Фонд і орендар у зв'язку з прийняттям у комунальну власність гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Чернігові дійшли згоди викласти договір оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року, у новій редакції відповідно до Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2011 року.

Відповідно до п. 1.1 та п. 10.1 додаткової угоди №1 Фонд передає а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі п'ятиповерхового гуртожитку в АДРЕСА_2, загальною площею 154,1 кв.м., знаходиться у господарському віданні КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради. Договір діє з 27.12.2011 року по 30.11.2014 року включно.

Таким чином, у зв'язку із зміною власника гуртожитку, яка відбулась 18.08.2011 року, новим його власником - Фондом, визнані права ФОП ОСОБА_3 і чинність укладеного договору оренди, що зафіксовано у додатковій угоді до договору оренди від 27.12.2011 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана додаткова угода відповідає вимогам ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України і підстави для визнання її недійсною відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 був орендарем нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у м. Чернігові, яке використовувалось під стоматологічний кабінет на підставі укладеного договору оренди від 01.07.2002 року з ЖКП.

01.11.2006 року між ФОП ОСОБА_2 та ЖКП було укладено договір №11 оренди цього ж приміщення на строк до 01.10.2007 року. Судовим рішенням у справі №11/114 вказаний договір було розірвано 10.05.2011 року.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 27.09.2011 року у справі №13/122/38/8/6 за позовом ЖКП до ФОП ОСОБА_2 про визнання втрати права на зайняття приміщення та стягнення 13 512,00 грн. орендної плати, яке набрало законної сили, у позові відмовлено.

Вказаним вище судовим рішенням встановлено, що позов було подано на підставі договору №11 оренди від 01.11.2006 року. Судом зазначено, що на момент винесення рішення у справі договір оренди, на який посилається позивач як на підставу позову, містить ознаки недійсного правочину. Однак, з огляду на відсутність цивільного права у позивача та цивільних обов'язків у відповідача, відсутність фактичних правовідносин оренди у сторін на час прийняття рішення, визнавати недійсним договір оренди у судового порядку немає необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Проте, з огляду на те, що строк дії договору оренди від 01.07.2002 року сплив 01.07.2005 року, а за договором оренди №11 від 01.11.2006 року ФОП ОСОБА_2 орендну плату не сплачував і договір має ознаки недійсного правочину, тому позивач втратив своє переважне право на оренду приміщення перед іншими особами.

Зі змісту листа відповідача-3 від 27.01.2008 року №7-3/53 вбачається, що 24.12.2007 року ФОП ОСОБА_2 звертався з проханням про укладення договору оренди на нежитлове приміщення площею 138 кв.м., розташованого на першому поверсі будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 і йому було надано відповідь про те, що вказане питання буде розглянуте після прийняття будівлі у комунальну власність.

Після прийняття будівлі по АДРЕСА_1 у комунальну власність Фондом правомірно було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди з урахуванням положень ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України.

На переконання судової колегії, заява позивача від 01.09.2011 року на адресу Фонду з проханням передати у оренду нежитлове приміщення площею 154,1 кв.м. по АДРЕСА_1 не може бути належним доказом у розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки позивачем не надано доказів про її направлення на адресу Фонду.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що самим же скаржником не заперечується факт відсутності у останнього орендних відносин щодо вказаного приміщення стоматологічного кабінету, зокрема з відповідачем-2 на момент укладання між відповідачами оспорюваних договору та додаткової угоди.

З огляду на зазначене вище, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду місцевий господарський суд, при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов вірного висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними договору оренди майна нежитлового приміщення в гуртожитку №9 від 17.06.2011 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва та додаткової угоди №1 до договору оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, укладеної між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і Фондом комунального майна Чернігівської міської ради - задоволенню не підлягають.

Разом з цим, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем проводились роботи по реконструкції орендованого нежитлового приміщення під стоматологічний кабінет та по улаштуванню автономного джерела теплопостачання. При цьому слід зазначити, що позивач не позбавлений права на відшкодування зроблених останнім поліпшень орендованого майна у період дії договору оренди від 01.07.2002 року в іншому позовному провадженні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не надано докази та належним чином не доведено правомірність вимог апеляційної скарги про скасування рішення місцевого господарського суду від 06.11.2012 року та позовної заяви про визнання недійсними договору оренди майна нежитлового приміщення в гуртожитку №9 від 17.06.2011 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва та додаткової угоди №1 до договору оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова №9/909 Д від 17.06.2011 року на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, укладеної між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і Фондом комунального майна Чернігівської міської ради.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року у справі №5028/15/58/2012 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 06.11.2012 року у справі №5028/15/58/2012 залишити без змін.

3. Справу №5028/15/58/2012 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя Майданевич А.Г.

Судді Лобань О.І.

Федорчук Р.В.