ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

16.09.2013 р. Справа № 6/273/10

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Надра в особі філії ПАТ КБ „Надра Запорізьке регіональне управління (04053, м. Київ, вул.

Артема, б. 15; 69037, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 27)

До Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (70005,с Павлівське Вільнянського району Запорізької області, вул. Степова, буд. 7)

Про стягнення 413 351 грн. 73 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача: не зявився

Від відповідача: не зявився

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Надра в особі філії ПАТ КБ „Надра Запорізьке регіональне управління, м. Запоріжжя до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, с. Павлівське Вільнянського району Запорізької області, про стягнення 413 351 грн. 73 коп. суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 р. в сумі 348 475 грн. 11 коп. (43 690, 46 дол. США), відсотки за користування кредитом в сумі 55 822 грн. 91 коп. (6 988,86 дол. США), штраф в сумі 3 449 грн. 30 коп. (432,46 дол. США), пеню в сумі 5 604 грн. 42 коп. (702,66 дол. США).

Позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якої вказав, що в позовної заяві бути допущені описки, остаточно просить стягнути з відповідача борг в сумі 450 623 грн. 65 коп., що еквівалентно 56 586, 13 доларів США, який складається з основного боргу в сумі 347 928 грн. 98 коп., що еквівалентно 43 690, 46 доларів США; заборгованість за відсотками в сумі 94 146 грн. 73 коп., що еквівалентно 11 822, 28 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 5 595 грн. 71 коп., що еквівалентно 702, 67 доларів США; штраф за порушення строків сплати платежів в сумі 2 952 грн. 23 коп., що еквівалентно 370, 72 доларів США.

Заява позивача була прийнята судом, оскільки вона заявлена відповідно до статті 22 ГПК України.

Позивач надав суду письмові пояснення наступного змісту: у пункті 2 позовної заяви № 3/3/03-0516 від 24.11.2010 року в резолютивній частині позивачем було вказано „Винести рішення про стягнення на користь ВАТ КБ „Надра з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 51 824,44 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ 413 351,73 грн., а необхідно було вказати „Винести рішення про стягнення на користь філії ВАТ КБ „Надра з Фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 413 351,73 грн., що еквівалентно 51 824,44 доларів США. Вказане сталось внаслідок технічної помилки. Просить суд допустити вищевказане виправлення. Позивач надав уточнення та пояснення щодо виконання умов кредитного договору з боку позивача, нарахованого позивачем розміру заборгованості та штрафних санкцій: Відповідно до п. 1.1.кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 227 250,00 грн. що еквівалентно 45 000,00 доларів США. Видача грошових коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 970 від 25.01.08 року. Вказане підтверджується розпорядженням від 25.01.2008 року про перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 227 250,00 гривень, що еквівалентно 45 000,00 доларів США. Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується заявою на видачу готівки № 970 від 25.01.08 року, яку відповідач підписав при отриманні грошових коштів. Відповідач прийняв на себе зобовязання відповідно до п. 1.3. кредитного договору повернути грошові кошти у строк до 25.01.2023 року та сплатити відсотки користування у розмірі 14,4 % річних. Згідно п. 4.1.1. кредитного договору повернення кредитних коштів відбувається відповідно до графіку повернення кредиту та сплати відсотків (далі за текстом Графік). У випадку прострочення виконання зобовязання відповідачем згідно графіку розмір відсоткової ставки встановлюється у відповідності до п. 4.1.2.2. кредитного договору у розмірі 31% річних. Відповідно до п. 6.1.3. кредитного договору кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляються на сплату: прострочених відсотків за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце); поточних відсотків за користування кредитом; штрафні санкції за несплачені у строк відсотки (якщо таке прострочення буде мати місце); простроченої основної суми боргу - сума кредиту (якщо таке прострочення буде мати місце); неустойки за неповернення в строк кредиту (якщо таке прострочення буде мати місце); суми кредиту. У випадку порушення відповідачем строків повернення кредиту відповідач, у відповідності до п. 9.2. кредитного договору, сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення зобовязання за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Штрафні санкції були нараховані позивачем правомірно та у відповідності до умов кредитного договору, з якими відповідач погодився, оскільки він його підписав, та у відповідності до діючого законодавства України. 17.09.2009 року позивачем у справі було направлено відповідачу претензію № 5/15/1102, в якій позивач просив повернути заборгованість за кредитом, в тому числі прострочену, та сплатити штрафні санкції. Претензію відповідач отримав 24.09.2009 р., про що свідчить поштове повідомлення. Також просить суд прийняти до уваги той факт, що відповідач у справі заборгованість визнав, але на сьогоднішній день безпідставно ухиляється від її погашення. Вказане підтверджує заява відповідача від 15.02.2010р., в якій він просив прискорити реалізацію заставного майна, яке знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Павлівське, вул. Степова, буд. 54, але погасити заборгованість за рахунок цього майна в подальшому відмовився.

Відносно валюти зобовязання та укладеного кредитного договору позивач надав суду наступні пояснення: згідно п. 1 ст. 625 ЦК України договором є домовленість двох чи більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Вказане повторено і закріплено у ст. 627 ЦК України. За приписами ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 2 Закону України Про банки та банківську діяльність (далі - Закон про банки) дає визначення поняття коштів - кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно ст. 345 ГК України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону про банки визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.93 р. № 15-93 (Далі за текстом Декрет). Згідно підпункту в п. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують операції по наданню і отриманню резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо строки і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством розміри. На цей час вимоги чи будь-які розміри та обмеження відносно ліміту розміру сум і строків повернення кредитів в іноземній валюті, які залучаються чи надаються резидентами України, діючим законодавством не встановлені, тому здійснення резидентами операцій з отримання чи надання кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії НБУ. Укладання кредитного договору в іноземній валюті не суперечить вимогам діючого законодавства України. Крім того, відповідач під час укладання кредитного договору погодився з умовами Договору про надання кредиту в доларах США, що передбачає погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом в доларах США з зазначенням гривневого еквіваленту.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву наступного змісту: 25.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 19/2008/22/0025 ЮМК (далі кредитний договір) від 25.01.2008 року. Проте договір іпотеки на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Павлівське, вул.Степова, буд. 54, на який посилається позивач, між позивачем та відповідачем не укладався. Сам договір іпотеки, на який посилається позивач, є сфальсифікованим і на теперішній час його недійсність оспорюється відповідачем в господарському суді м. Києва. У частині 1 Предмет договору кредитного договору зазначено, що банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 45 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,4 процентів річних, що обчислюються виходячи з триста шістдесяти (360) днів у році. Також у п. 4.1.1 кредитного договору та відповідно до графіка погашення кредиту вказано, що позичальник зобовязується щомісяця в термін до 25 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануітентного платежу, розмір якого за цим Договором становить 617,86 доларів США. Чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобовязання та валюту виконання зобовязання. Валюта зобовязання - це валюта, в якій виражається зобовязання. Валюта виконання зобовязання - це валюта платежу. Валютою зобовязання в даному випадку є долар США. Виконання зобовязання на даний час також проводиться у іноземній валюті. Підтвердженням цього є сплата нарахованих відсотків у валюті - долар США, що зазначено у графіку погашення кредиту та банківських квитанціях. Згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно зі ст. 533 ЦК України валютою виконання грошового зобов'язання є гривня. Виняток встановлено тільки п. 3 ст. 533 ЦК України, зокрема, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. На сьогодні жодним законом не передбачено можливість використання іноземної валюти або виконання зобовязання в іноземній валюті між резидентами. З цього випливає, що зобовязання на території України між резидентами укладаються та виконуються виключно в національній валюті - гривні, а не валюті Сполучених Штатів Америки. Таким чином, викладені в кредитному договорі положення щодо іноземної валюти договору та валюти виконання зобовязання за договором порушують права відповідача та прямо суперечать нормам прямої дії Конституції України та цивільного законодавства. При наданні позивачем та отриманні відповідачем кредиту у доларах США, а також здійснення відповідачем платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США були порушені наступні норми закону: ст. 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня; ст.524 ЦК України, яка визначає, що зобовязання повинно бути визначено в грошовій одиниці України - гривні; ст. 3 Закону України № 2346-ІН Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України; ст. ст. 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 р. "Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України", які чітко встановлюють випадки використання фізичним та юридичним особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь - яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому, справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України - принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду відповідача, споживача кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 ЦК України. Таким чином, використання позивачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище відповідача, як споживача порівняно з позивачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для відповідача, відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитний договір недійсним. Таким чином, викладені в кредитному договорі положення щодо іноземної валюти договору та валюти виконання зобов'язання за договором порушують права відповідача та прямо суперечать нормам прямої дії Конституції України та цивільного законодавства. Просить відмовити позивачу у позові.

Також від відповідача надійшли доповнення до заперечення на позовну заяву, в якому він зазначає наступне: 25.01.2008 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Запорізьке регіональне управління (надалі за текстом - Банк) укладено кредитний договір № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року. Також, у п. 4.1.1 кредитного договору зазначено, що повернення кредиту здійснюється відповідно до графіка його погашення. Проте сам графік повернення кредиту, який відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору є його невідємною частиною, письмово на час підписання Кредитного договору не укладався, та не був отриманий відповідачем. Працівники банку усно пояснили відповідачу, що він мусить щомісяця в термін до 25 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануітентного платежу, розмір якого за цим договором становить 617.86 доларів США. Таким чином, відповідач здійснював платежі по кредиту щомісяця різними сумами до кінця 2009 року. Зауважень і претензій з боку позивача до відповідача не було. Внаслідок фінансової кризи в країні у відповідача виникли проблеми зі сплатою кредиту. Також було скоєно ряд крадіжок з кафе «Еліта», яке є обєктом бізнесу відповідача. Внаслідок цих злочинів були нанесені значні збитки бізнесу відповідача, що унеможливило виконання грошових зобовязань перед позивачем. Загальна сума збитків становить по цим кримінальним справам близько 100 000 тис. гривень, по одній кримінальній справі встановлено особу злочинця і вона зараз перебуває в провадженні Вільнянського районного суду (суддя Кофанов А.В.). Вирішується питання щодо відшкодування збитків, за рахунок якого відповідач має намір погасити заборгованість по кредиту. Також, відповідач зазначає, що відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається строком по 25.01.2023 року включно. Вимоги щодо дострокового припинення договору позивач не ставить, а тому із стягненням повної суми тіла кредиту відповідач не згоден. Оскільки письмово графік погашення не укладався, то відповідачу незрозуміло, яку заборгованість він має. Відповідно до умов кредитного договору відповідач має час сплатити кредит і проценти за користування ним до 25.01.2023 року. На підставі викладеного, просить відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року в сумі 51824,44 доларів Сполучених штатів Америки в еквіваленті 413351,73 гривні.

Відповідач надав суду доповнення до заперечення на позовну заяву, де зазначив наступне: в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 413 351,73 грн. за кредитним договором № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року, на який посилається позивач, «Надання Кредиту відбувається лише за умови надання Позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобовязань по цьому договору». Тобто, за вищезазначеним договором позивач не надавав і, відповідно до п. 2.1 кредитного договору, за відсутності забезпечення виконання зобовязань, не мав можливості надати відповідачеві кредит. Посилання позивача на договір іпотеки від 22.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 83 теж не може бути взятий до уваги, так як договором іпотеки, з виправленнями, який надав суду позивач, забезпечуються виконання зобовязань за кредитним договором № 19/2008/22/0025 ЮМК від 22.01.2008 р. Проте такий кредитний договір між позивачем і відповідачем не укладався. Крім того, істотними умовами кредитного договору є умови та порядок розрахунків. Проте, графік повернення кредиту як того вимагає п. 4.1.1 кредитного договору і який є невідємною частиною договору, теж не укладався. Позивачем було надано суду заяву на видачу готівки № 070 за договором № 19/2008/22/0025 ЮМК. Проте, за яким саме Кредитним договором (№ 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року чи за № 19/2008/22/0025 ЮМК від 22.01.2008 року) мав отримати відповідач гроші - невідомо. Виходячи з того, що за умовами п. 2.1 кредитного договору № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року не було оформленою забезпечення виконання зобовязань і не укладався Графік повернення кредиту, то і видача грошей за цим договором не була здійснена. Відповідно до розяснень, наданих в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не отримано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача, тощо). Таким чином кредитний договір № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 р. не є укладеним. Щодо кредитною договору № 19/2008/22/0025 ЮМК від 22.01.2008 р., за яким теоретично міг отримати відповідач кредитні кошти, то цей кредитний договір відповідачем не підписувався. Тобто теж є не укладеним. Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19/2008/22/0025 ЮМК від 25.01.2008 року в сумі 51 824,44 доларів Сполучених штатів Америки в еквіваленті 413 351,73 гривни.

Розгляд справи відкладався, зупинявся, строк розгляду справи був продовжений.

Ухвалою від 02.09.2013 року розгляд справи поновлений, судове засідання було призначено на 16.09.2013 року о 10 годині 00 хвилин.

В матеріалах справи міститься Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 17119155 від 04.09.2013 року. згідно якого ОСОБА_2 проживає за адресою: 70005, Запорізька область, Вільяннський район, с. Павлівське, вул. Степова, буд 7.

Ухвала суду від 02.09.2013 року була направлена відповідачу саме за цією адресою.

Ухвала суду про поновлення провадження у справі від 02.09.2013 року була отримана позивачем за адресою в м. Запоріжжі 04.09.2013, за адресою в м. Києві 05.09.2013 року, про що свідчать відповідні відмітки на повідомленнях про вручення поштових відправлень № 12144075 та 12143605, відповідно.

Поштове відділення не повернуло суду поштове повідомлення про вручення або невручення ухвали суду від 02.09.2013 року відповідачу.

Поштове повідомлення про вручення або не вручення ухвали про поновлення провадження у справі та призначення судового засідання від 02.09.2013 року від відповідача не повернулося.

Позивач та відповідач, повідомлені про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, витребувані судом документи не надали.

Суд звертає увагу сторін на те, що ухвала господарського суду є обовязковою для виконання.

Суд вказує сторонам на обовязковість виконання ухвали суду, як в частині надання витребуваних судом документів, так і в частини забезпечення явки представників сторін.

Згідно пункту 2 статті 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Як вбачається з обставин справи, сторони недобросовісно користується належними їм процесуальними правами, а саме не зявляються в судове засідання на виклик суду, не надають витребувані судом документи та затягують розгляд справи з неповажних причин.

Суд нагадує відповідачу, що окрім прав, сторони ще мають і обовязки.

Відповідно до положень п. 3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18, неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки:

- стягнення штрафу з винної сторони в доход державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК);

- винесення у встановленому порядку окремих ухвал (стаття 90 ГПК).

За таких обставин, суд попереджає сторін, що у разі невиконання вимог суду, до них судом будуть застосовані відповідні міри.

Суд вважає за необхідне наголосити, що ухвала господарського суду є обовязковою для виконання.

Суд вказує на обовязковість виконання ухвали суду, як в частині надання витребуваних судом документів, так і в частини забезпечення явки представників сторін.

При цьому суд попереджає про закінчення вже продовженого строку вирішення спору.

У звязку з неявкою представників сторін та ненаданням всіх витребуваних судом доказів, а також у звязку з витребуванням додаткових документів, розгляд справи слід відкласти.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 30.09.2013 р. об 11 год. 00 хв.

Зобовязати позивача у строк до 26.09.2013р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані попередніми ухвалами від 26.11.2010р., 16.12.2010р., 20.09.2011р., 13.10.2011р., 26.10.2011р. та 02.09.2013р.; письмово пояснити суду причини невиконання ухвали суду від 02.09.2013 р., у т.ч. поважність причин неявки представника в судове засідання 16.09.2013 року та непредставлення витребуваних судом документів; надати документи, які підтверджують поважність причин неявки вашого представника в судове засідання 16.09.2013р. та не надання витребуваних судом документів; представити всі судові рішення всіх судів щодо предмету спору, у т.ч. щодо спірного кредитного договору; надати суду довідку про повні банківські реквізити рахунку, на який підлягає стягненню сума позову та судові витрати; письмові пояснення на заперечення відповідача надати суду, у т.ч. в електронному варіанті (на диску або флешці) за наявності можливості; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних судом документів надати до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати відповідача у строк до 26.09.2013р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані попередніми ухвалами від 26.11.2010р., 16.12.2010р., 20.09.2011р., 13.10.2011р., 26.10.2011р. та 02.09.2013р.; письмово пояснити суду причини невиконання ухвали суду від 02.09.2013 р., у т.ч. поважність причин неявки представника в судове засідання 16.09.2013 року та непредставлення витребуваних судом документів; надати документи, які підтверджують поважність причин неявки вашого представника (або вас особисто) в судове засідання 16.09.2013р. та не надання витребуваних судом документів; представити всі судові рішення всіх судів щодо предмету спору, у т.ч. щодо спірного кредитного договору; письмові пояснення на позов надати суду, у т.ч. в електронному варіанті (на диску або дискеті), за наявності можливості; належним чином засвідчені копії витребуваних документів надати суду для справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра