Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" липня 2013 р. Справа № 906/707/13

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримська водочна компанія" (АР Крим, с. Мазанка, Сімферопольський район)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Житомир)

про стягнення 21087,56 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 21087,56 грн. - заборгованості, з яких: 14547,16 грн. - основний борг, 911,72 грн. - пеня, 5446,34 грн. - штраф, 182,34 грн. - 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

11.07.13р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання з проханням розглядати справу без його участі, а також подав витребовувані судом документи.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив. Ухвали господарського суду від 23.05.13р., 04.06.13р. направлені на юридичну адресу відповідача (що зазначена в позовній заяві та в Свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи: 10024, АДРЕСА_1), повернуті поштовим відділенням з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 N01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. У даному випадку позивач у позовній заяві вказав адресу відповідача: 10024, АДРЕСА_1, на цю адресу господарським судом направлялись всі поштові відправлення, інші адреси господарському суду не повідомлялися.

Ухвала господарського суду від 18.06.13р. також направлялася відповідачу на вищезазначену адресу, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія реєстру на відправку простої кореспонденції за 25.06.13р. (а.с. ).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.11р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кримська водочна компанія" (позивач/постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поставки №000149, за умовами якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні і безалкогольні напої, далі по тексту - продукція і/або товар, в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах даного договору. Погоджені сторонами кількість, асортимент і ціни продукції (партії продукції), що продається по даному договору, вказується в видаткових (товарних чи товарно-транспортних) накладних, які є невід'ємною частиною даного договору (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 договору ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість продукції, що продається по даному договору, вказується в додатковій угоді (додатку/специфікації до даного договору) або можуть погоджуватись сторонами при підписанні накладної (них) і вказуватись в них (накладних).

Ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість продукції, місце і строк поставки рахуються кінцево погодженими сторонами даного договору після підписання уповноваженими представниками сторін (що мають довіреність на отримання/передачу товарно-матеріальних цінностей) накладної (них).

Продукція поставляється партіями. Партією продукції рахується кількість продукції, вказаної в накладній (ТТН) (п.2.2 договору).

Ціна даного договору визначається виходячи з загальної вартості продукції, що поставлялась протягом строку дії даного договору (п.2.3. договору).

Продукція поставляється на умовах DDP (ІНКОТЕРМС 2000 року) - адреса торгової точки покупця (п.2.4 договору).

Відповідно до п.2.7 договору покупець оплачує вартість кожної партії поставленої продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення грошових коштів в касу постачальника. Підставою для оплати продукції, отриманої покупцем по даному договору, є видаткова накладна, або ТТН №1-ТН/алког/, або даний договір.

Грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриману по договору продукцію, зараховуються постачальником в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої по даті видачі неоплаченої накладної/ТТН (п.2.8 договору).

Відповідно до п.2.9 договору покупець зобов'язується оплачувати кожну придбану по даному договору партію продукції не пізніше 14 календарних днів з моменту її передачі.

Моментом передачі партії (датою поставки) продукції є дата її фактичного отримання, вказана покупцем в підписаній сторонами видатковій накладній на дану продукцію (відмітка ставиться на екземплярі постачальника). У випадку відсутності відмітки продавця на екземплярі видаткової накладної постачальника про дату фактичного отримання продукції, датою поставки рахується дата, вказана в такій накладній друкованим способом (п.2.10 договору).

Згідно п.2.14 договору моментом виконання зобов'язання покупця по оплаті продукції рахується дата зарахування грошових коштів в повному об'ємі на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов договору, позивач передав, а відповідач отримав продукцію на суму 27231,72грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, долученими до матеріалів справи (а.с.9-13).

Відповідач свої зобов'язання у встановлений в договорі строк щодо оплати поставленого йому товару виконав лише частково в сумі 9500,00 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків, долучених до матеріалів справи (а.с. 18-23).

Також згідно накладних на повернення товару (а.с. 24-36) відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 3184,56 грн.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати товару, станом на день звернення позивача з позовом до суду у відповідача перед позивачем існує заборгованість у сумі 14547,16грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 2-3) та довідкою від 01.07.13 р. (а.с. 75).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст. 193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 14547,16грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 911,72 грн. - пені, 5446,34 грн. - 20% штрафу, 182,34 грн. - 3% річних.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України пеня є одними з видів штрафних санкцій, яка визнається як господарська санкція у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку недотримання строків оплати продукції, вказаних в п.п. 2.9 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочки. У випадку, якщо прострочка оплати складає більше 30 календарних днів покупець, крім того, зобов'язаний виплатити постачальнику штраф в розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якого прострочена.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 911,72 грн., сума 20% штрафу - 5446,34 грн. (а.с. 3).

Перевіривши розрахунок пені та 20% штрафу, суд вважає, що вони нараховані обґрунтовано, відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного між сторонами договору.

Розглядаючи питання про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, господарський суд враховує наступне.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача розмір 3% річних становить 182,34 грн.

Розрахунки обґрунтовані, відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10024, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримська водочна компанія" (97530, АР Крим, Сімферопольський район, с. Мазанка, вул. Садова, б.19, ід. код 36499654) 21087,56 грн. - заборгованості, з яких: 14547,16 грн. - основний борг, 911,72 грн. - пеня, 5446,34 грн. - штраф, 182,34 грн. - 3% річних, а також 1720,50 грн. - сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.07.13р.

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)