донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.04.2013р. справа №913/256/13-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Москальової І.В.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 за посвідченням;

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Трест «Луганськвуглеавтоматика», м. Луганськ

на рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2013р. (повний текст від 18.03.2013р.) у справі №913/256/13-г (суддя Корнієнко В.В.)

за позовом Прокурора міста Лисичанськ Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ Луганської області

до Публічного акціонерного товариства «Трест «Луганськвуглеавтоматика», м. Луганськ

про внесення змін до договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Лисичанськ Луганської області звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ Луганської області, до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Трест «Луганськвуглеавтоматика», м. Луганськ, про внесення змін у перший і другий абзац п. 2.3 договору оренди землі, укладеного між Лисичанською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Трест «Луганськвуглеавтоматика», за №463 від 27.03.2003р., та викладення їх у наступній редакції:

«Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі у чотирикратному розмірі земельного податку (4% від нормативної грошової оцінки), що становить 264 151,80грн. за рік на р/р 0051 в УДК м. Лисичанська, ГУДКУ у Луганській області, МФО 804013, код платежу 13050200, ідентифікаційний код 24180679».

«Орендна плата вноситься орендарем щомісячно у розмірі 22012,65грн.».

Рішенням від 12.03.2013р. господарський суд Луганської області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, обґрунтувавши такий висновок тим, що орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази законодавчої зміни граничного розміру орендної плати за спірну земельну ділянку, а також докази направлення відповідачу відповідної пропозиції про внесення змін до договору оренди земельної ділянки (за умови, що надсилання пропозиції про зміну умов договору є правом, а не обовязком позивача, та не позбавляє його права за наявності спору звернутись до суду з відповідним позовом), однак відсутність позитивної відповіді на таку пропозицію, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Не погодившись з винесеним рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2013р. у справі №913/256/13-г та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що позивачем порушено вимоги законодавства щодо внесення змін до спірного договору оренди (ст.188 ГК України), а листи з пропозиціями внести відповідні зміни до договору вважає неналежними доказами у справі, оскільки вони не підтверджують направлення на адресу відповідача у якості додатку проекту додаткової угоди про внесення відповідних змін. Крім того, апелянт наголошує на невмотивоване посилання суду першої інстанції на п. 2.19 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011р., оскільки предметом розгляду даної справи не є скасування рішення органу місцевого самоврядування, хибний висновок суду про наявність у позивача права, а не обовязку, надіслати відповідачу пропозицію про зімну умов договору та при цьому, за наявності спору, права звернутись безпосередньо до суду з відповідним позовом, а також невідповідність тексту додаткової угоди про зміну умов договору прохальній частині позовної заяви.

До того ж, скаржник звертає увагу апеляційного господарського суду на факт продажу відповідачем нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці, а отже відсутність права ПАТ «Трест «Луганськвуглеавтоматика» на неї.

Вищевикладене, на думку заявника, є підставою для відмови у задоволенні позову, а отже - скасування незаконного та необґрунтованого рішення місцевого господарського суду.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не зявились з невідомих підстав, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2003р. між Лисичанською міською радою (орендодавцем) та ВАТ «Трестом «Луганськвуглеавтоматика» (правонаступник ПАТ «Трест «Луганськвуглеавтоматика», орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки №463 (зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок 27.03.2003р. за №463), за умовами якого орендодавець передав, а орендар набув права на оренду земельної ділянки площею 2,8947га із земель промисловості, яка розташована за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Косіора, 1. На земельній ділянці розташований промисловий майданчик Лисичанського шахтоспецналагоджувального управління.

Пунктами 2.1, 2.2 договору сторони визначили, що земельна ділянка передається в оренду з метою експлуатації промислового майданчика, строк дії договору 30 років починаючи з дати його реєстрації.

Згідно пункту 2.3 договору, орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 48 332,85грн. за рік на р/р 0051 в УДКУ м. Луганська, МФО 804013, місцбюджет м. Лисичанська, код пл. 13050200, ідентифікаційний код 24180679.

Орендна плата сплачується орендарем щомісячно в розмірі 4027,74грн. не пізніше 15 числа наступного за звітним місяцем.

Сторони свідчать, що розмір орендної плати на земельну ділянку, що орендується, менше ніж земельний податок на цю земельну ділянку.

У розмір орендної плати входить податок на землю.

Орендна плата справляється також і у випадках, якщо орендар з поважних причин тимчасово не використовує земельну ділянку за умовами договору.

У разі припинення, розірвання або визнання договору оренди недійсним, одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди земельної ділянки не повертається.

Розмір орендної плати може бути переглянутий у випадках і з моменту:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря;

- збільшення розмірів ставки земельного податку;

- в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили право орендодавця, зокрема, вимагати від орендаря збільшення розмірів орендної плати у разі збільшення відповідно до закону розмірів земельного податку та інших мотивів, зазначених у п. 2.3 цього договору.

Відповідно до п.п. 4, 8 договору, зміна його умов можлива за взаємною згодою сторін, а спірні питання, які виникають з цього договору, мають вирішуватись у господарському суді.

Додатковою угодою від 31.01.2007р. сторони внесли зміни до вищевказаного договору оренди в частині збільшення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки та збільшення розміру орендної плати на підставі рішення Лисичанської міської ради №113 від 22.09.2006р.

В подальшому, у звязку з внесенням змін до земельного законодавства України в частині того, що річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою трикратного розміру земельного податку з 01.01.2008р., листами №270-01/30 від 16.01.2008р., та №4348-01/30 від 11.11.2008р. позивач пропонував відповідачу привести умови спірного договору до вимог чинного законодавства України, на що листом б/н від 17.12.2008р. відповідач просив розглянути питання щодо зменшення орендної плати за землю для підприємства як виключення, посилаючись на скрутне матеріальне становище, а також гарантував, що з покращенням матеріального стану самостійно звернеться до Лисичанської міської ради для підписання додаткової угоди про підвищення розміру орендної плати за землю.

Листами №127-01/2 від 27.01.2010р. та №953-01/2 від 06.10.2010р. управління власності Лисичанської міської ради повторно зверталось до відповідача для приведення спірного договору оренди у відповідність з умовами чинного земельного законодавства, при цьому, направляло останньому примірники додаткової угоди до договору оренди для розгляду та підписання, проте відповіді чи погодження на це не отримало.

Крім того, 12.05.2010р. Лисичанською міською радою було прийнято рішення №1425, яким затверджено новий порядок розрахунку орендної плати за землю на території, зокрема, міста Лисичанськ, з 01.07.2010р. Згідно таблиці 1 (додатку до вказаного рішення), за розміщення виробничих територій підприємств, організацій громадян, в т.ч. підприємств з виробництва харчової продукції (крім АТП, підприємств ювелірного та меблевого виробництва, підприємств з виробництва та розподілення електроенергії, підприємств з переробки сільгосппродукції, для підприємств, що мають в оренді земельні ділянки сумарною площею менш ніж 5,0000га, встановлено відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 4.

Враховуючи викладене, листом №930-01/2 від 07.08.2012р. управління власності Лисичанської міської ради звернулось до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду про зміну умов договору оренди в частині визначення розміру орендної плати згідно діючого законодавства. На підтвердження направлення вказаної пропозиції та проекту додаткової угоди до договору №463 від 27.03.2003р. на право оренди землі, позивачем до матеріалів справи додана копія квитанції №5268 від 08.08.2012р.

Однак, у звязку з неотриманням у встановлений строк відповіді орендаря на вищевказану пропозицію, прокурор міста Лисичанськ Луганської області посилаючись на те, що ухилення від укладання додаткових угод призводить до неповного надходження платежів за використання землі, яка перебуває у комунальній власності, що в свою чергу призводить до невиконання прибуткової частини місцевого бюджету, чим спричиняється істотна шкода інтересам держави, звернувся до господарського суду Луганської області з відповідним позовом.

Як зазначалось вище, господарський суд позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Статтею 206 Земельного кодексу встановлено, що використання землі у Україні є платним. Згідно ст. 126 вказаного кодексу, оренда землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового Кодексу України, розмір орендної плати не може бути меншим трикратного розміру земельного податку для інших категорій земель.

Згідно п. 274.1 ст.274 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.

В силу перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні та міські ради. Отже, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах щодо земель, які перебувають у державній та комунальній власності, є Лисичанська міська рада, яка має повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою.

12.05.2010р. Лисичанською міською радою було прийнято рішення №1425, яким у відповідності зі ст. 2 Закону України «Про плату за землю», ст. 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено порядок розрахунку орендної плати за землю: А=НДОхНа, де А орендна плата за рік, НДО нормативна грошова оцінка земельної ділянки, На відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір відсотка від нормативної грошової оцінки встановлюється згідно цільовому використанню земельної ділянки, та відповідно до п.16 Таблиці 1 (додатку до вказаного рішення), за розміщення виробничих територій підприємств, організацій громадян, в т.ч. підприємств з виробництва харчової продукції (крім АТП, підприємств ювелірного та меблевого виробництва, підприємств з виробництва та розподілення електроенергії, підприємств з переробки сільгосппродукції, для підприємств, що мають в оренді земельні ділянки сумарною площею менш ніж 5,0000га, встановлено відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 4.

В матеріалах справи наявний витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданий Управлінням Держкомзему у м. Лисичанськ Луганської області, відповідно якого станом на 31.01.2013р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 28947кв.м., що знаходиться у м. Лисичанськ по вул. Косіора, 1 та перебуває в користуванні ПАТ «Трест «Луганськвуглеавтоматика», становить 6 603 794,898грн.

Таким чином, за висновком судової колегії, абзаци 1 і 2 п.2.3 укладеного між сторонами договору оренди землі не відповідають вимогам чинного земельного законодавства та вказаному нормативно-правовому акту Лисичанської міської ради в частині визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру річної орендної плати.

Пунктами 4, 8 договору сторони передбачили можливість зміни його умов за взаємною згодою сторін. Спірні питання, які виникають з цього договору, мають вирішуватись у судовому порядку. Згідно п.2.3 договору, розмір орендної плати може бути переглянутий у випадках і з моменту, зокрема, збільшення розмірів ставки земельного податку, в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з матеріалами справи, Лисичанська міська рада зверталась до відповідача з пропозицією про приведення договору оренди землі у відповідність з вимогами чинного законодавства, проте погодження на неї відповідачем надано не було.

Матеріалами справи спростовується твердження скаржника про неотримання такої пропозиції позивача, оскільки листом б/н від 17.12.2008р. відповідач повідомляв про скрутний фінансовий стан підприємства та просив позивача зробити виняток та зменшити розмір встановленої його підприємству орендної плати за землю. Крім того, судова колегія погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що згідно постанови Верховного суду України від 20.11.2012р. по справі №28/5005/640/2012, висновки якої в силу ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для всіх судів України, надсилання відповідачу пропозиції про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обовязком позивача, тому недотримання ним вимог ч.2 ст. 188 ГК України щодо обовязку надсилання іншій стороні пропозиції про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутись до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору. З матеріалів справи вбачається відсутність згоди відповідача на зміну умов договору, що спростовує посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність спору з даного питання.

Відповідно до приписів ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 188 ГК України, зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну або розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Пунктом 2.19. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» встановлено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

За таких обставин, судова колегія вважає позовні вимоги про внесення змін у перший і другий абзац п. 2.3 договору оренди землі, укладеного між Лисичанською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Трест «Луганськвуглеавтоматика», за №463 від 27.03.2003р., та викладення їх у наступній редакції:

«Орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі у чотирикратному розмірі земельного податку (4% від нормативної грошової оцінки), що становить 264 151,80грн. за рік на р/р 0051 в УДК м. Лисичанська, ГУДКУ у Луганській області, МФО 804013, код платежу 13050200, ідентифікаційний код 24180679».

«Орендна плата вноситься орендарем щомісячно у розмірі 22012,65грн.» - обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки заявника апеляційної скарги про невмотивоване посилання суду першої інстанції на п. 2.19 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011р. судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки відповідач припустився вільного тлумачення зазначеного акта та дійшов помилкового висновку про необхідність його застосування лише у випадку оскарження рішення органу місцевого самоврядування, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження або визнання незаконним рішення Лисичанської міської ради №1425 від 12.05.2010р.

Що стосується посилань скаржника на невідповідність умов спірної додаткової угоди прохальній частині позовної заяви, судова колегія приймає до уваги наявні в матеріалах справи пояснення прокурора та позивача відносно того, що остання редакція додаткової угоди, запропонованої для підписання відповідачу, є більш розширеною порівняно з позовними вимогами та враховує декілька періодів: з 01.01.2008р. по 01.01.2009р., з 01.01.2009р. по 01.01.2010р., та з 01.01.2010р. по теперішній час. Відповідно, додатковою угодою на кожен період змін нормативної грошової оцінки та враховуючи вимоги законодавства щодо ставок орендної плати, розмір орендної плати також було поділено на періоди: з 01.01.2008р. по 01.01.2009р, з 01.01.2009р. по 01.01.2010р., з 01.01.2010р. по 01.07.2010р. (момент введення нового порядку розрахунку орендної плати згідно рішення Лисичанської міської ради №1425 від 12.05.2010р.), та з 01.07.2010р. по теперішній час. Останнім періодом передбачено розмір орендної плати в розмірі 264 151,80грн., що становить 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто 22012,65грн. щомісячно, що і відображено у резолютивній частині позову.

Доводи апелянта стосовно продажу майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, а отже відсутність права користування відповідача на неї, судова колегія вважає безпідставними з огляду на таке.

Зідно п.п. 2.12, 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. (зі змінами і доповненнями) «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я шляхом укладення договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2012р. відповідач продав Товариству з обмеженою відповідальністю «Автодон» комплекс будівель та споруд, що знаходиться у м. Лисичанськ Луганської області, вул. Косіора, 1, та розташований на спірній земельній ділянці.

Таким чином, в силу ст.ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України, 31 Закону України «Про оренду землі», до нового власника майна перейшло право користування спірною земельною ділянкою за умови його оформлення в установленому законом порядку. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відповідні рішення Лисичанської міської ради про припинення ПАТ «Трест «Луганськвуглеавтоматика» права користування земельною ділянкою та надання такого права ТОВ «Автодон», матеріали, що підтверджували б оформлення вказаним підприємством документації для укладення договору оренди землі, а також докази розірвання договору на право оренди землі №463 від 27.03.2003р., судова колегія дійшла висновку про те, що на теперішній час належним користувачем спірної земельної ділянки є саме відповідач, тому твердження останнього про те, що вказана земельна ділянка не належить йому взагалі, не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

З огляду на наведене, відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2013р. у справі №913/256/13-г ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді матеріалів та обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2013р. (повний текст від 18.03.2013р.) у справі №913/256/13-г - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Трест «Луганськвуглеавтоматика», м. Луганськ, на рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2013р. (повний текст від 18.03.2013р.) у справі №913/256/13-г залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_2

Надруковано примірників 7

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

2- прокуратурі

1-господарському суду

1-ДАГС