донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.02.2013 р. справа №5009/3556/12

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 довіреність б/н від 24.08.2012р. ОСОБА_5 довіреність №182юр від 10.08.2012р.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, Російська Федерація
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.11.2012р. (повний текст підписано 07.12.2012р.)
у справі №5009/3556/12 (суддя Мойсеєнко Т.В.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, Російська Федерація
до Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ, м. Запоріжжя
простягнення 39 165 254,80 російських рублів, що еквівалентно 9 969 907,26грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.11.2012р. у справі №5009/3556/12 у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, Російська Федерація до Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ, м. Запоріжжя про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 39 165 254,80 російських рублів, що еквівалентно 9 969 907,26грн. відмовлено.

Відкритим акціонерним товариством Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, Російська Федерація подана апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування судового рішення у звязку з тим, що наведене рішення є незаконним та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вважає хибним висновок суду про необґрунтованість позовних вимог, оскільки при винесені рішення судом неповністю досліджені обставини, що мають значення для вирішення спору, та висновки, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач наполягає на задоволенні апеляційної скарги, просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить скаргу залишити без задоволення, рішення без змін, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Відкрите акціонерне товариство Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, Російська Федерація звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ, м. Запоріжжя про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 39 165 254,80 російських рублів, що еквівалентно 9 969 907,26грн.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства МОТОР СІЧ, м. Запоріжжя обґрунтовані тим, що в порушення умов контракту №1323/658-Е02-133-RU643/26444 від 30.10.2002р. на поставку двигунів Д-436Т1 відповідач не передав позивачу двигуни, відмовився від контракту та не повернув позивачу сплачений ним аванс в розмірі 35% вартості контракту (1230250 доларів США). З огляду на припинення дії контракту згідно повідомлення відповідача від 13.10.2010р. позивач вважає, що подальше утримання відповідачем сплаченого авансу є таким, що здійснюється без належної на те правової підстави, тому просить стягнути з відповідача суму авансу як безпідставно набуте майно. Нормативно позов обгрунтовано ст.ст.5, 16, 664, 693, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 30.10.2002р. між Федеральним державним унітарним підприємством Російська літакобудівна корпорація МіГ та Відкритим акціонерним товариством МОТОР СІЧ укладено контракт №1323/658-Е02-133-RU643/26444 на поставку двигунів Д-436Т1.

Відповідно до вимог та положень Закону України Про акціонерні товариства №514-VI від 17.09.2008р. Відкрите акціонерне товариство МОТОР СІЧ змінило найменування на Публічне акціонерне товариство МОТОР СІЧ. Тобто належним відповідачем по справі є Публічне акціонерне товариство МОТОР СІЧ.

Одночасно, належним позивачем по справі є Відкрите акціонерне товариство Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, оскільки як зазначено у статуті позивача, Відкрите акціонерне товариство Російська літакобудівна корпорація МіГ створено шляхом перетворення Федерального державного унітарного підприємства Російська літакобудівна корпорація МіГ і є його правонаступником.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 контракту продавець продає, а покупець купує два авіаційних двигуни Д-436Т1. Вищевказані авіаційні двигуни, призначені для встановлення на літак Ту-334-100, в подальшому будуть визначатись як двигун(и).

У додатку 1 до контракту сторони погодили комплект поставки двигуна.

Згідно із п.2.1.1 ст.2 контракту з урахуванням протоколу розбіжностей, який прийнятий в редакції покупця, визначено, що продавець поставить покупцю двигуни на умовах СРТ, м. Москва (Інкотермс, редакція МТП, 2000р.) у 3 кварталі 2003 року за умови точного і повного виконання умов платежу, вказаних у статті 4.

У п.2.1.2 ст.2 контракту зазначено, що строки поставки можуть бути змінені за узгодженням сторін. Дострокова та часткова поставка допускаються за погодженням сторін та не можуть бути підставою для відмови від платежу.

Датою поставки двигунів згідно з п.2.1.3 ст.2 контракту буде вважатися дата оформлення міжнародного транспортного документу про відвантаження двигунів.

У статті 3 контракту визначено, що ціна двигунів за даним контрактом встановлена в доларах США та розуміється на умовах СРТ, м. Москва (Інкотермс, редакція МТП, 2000р.). Ціна двигуна складає 1,757,500 (один мільйон сімсот пятдесят сім тисяч пятсот) доларів США. Загальна сума контракту складає 3,515,000 (три мільйони пятсот пятнадцять тисяч) доларів США. Ціна двигуна не включає в себе вартості вихідного пристрою зовнішнього контуру та системи заміру вібрацій.

Статтею 4 контракту з урахуванням протоколу розбіжностей, який прийнятий в редакції покупця, передбачено, що платежі за поставку двигунів будуть здійснюватися в рублях РФ за курсом ЦБ РФ на день платежу відповідно до наступного графіку:

- 1-й аванс 35% суми контракту у січні 2003 року.

- 2-й аванс 25% загальної суми контракту у квітні 2003 року.

- 3-й аванс 40% загальної суми контракту - в липні 2003 року.

Кожний авансовий платіж здійснюється на підставі наступних документів: рахунок на суму авансового платежу 3 екз.; гарантійне зобовязання продавця на повернення авансового платежу у випадку не поставки двигунів 1 екз.

Згідно з п.11.1 ст.11 контракту даний контракт вступає в силу з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань або розірвання контракту.

Пунктом 11.2 ст.11 контракту сторони погодили, що кожна із сторін має право достроково розірвати даний контракт шляхом надсилання письмового повідомлення, якщо інша сторона не виконує яку-небудь суттєву умову даного контракту або відповідно до умов ст.8 (форс-мажор).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виставив позивачу рахунок №3119п від 17.12.2002р. на сплату авансу в розмірі 35% від загальної суми контракту - на суму 1230250,00 доларів США без ПДВ. Вказаний рахунок містить посилання на контракт.

Господарським судом встановлено, що позивач оплатив рахунок у повному обсязі в сумі 39165254,80 рублів платіжним дорученням №146 від 10.02.2003р.

Решта частини авансових платежів не була сплачена позивачем.

У звязку з тим, що залишок платежу в розмірі 2284750,00 доларів США від позивача не надійшов, відповідач надіслав позивачу лист від 13.10.2010р. №171-юр з повідомленням про одностороннє розірвання контракту на підставі п.11.2 контракту.

На лист позивача від 08.09.2010р. №0012-12-336-2010 щодо готовності сплатити аванс в розмірі 65% ціни контракту та підтвердити поставку двигунів, відповідач надіслав повідомлення від 14.10.2012р. №ВТД/107-2793 про припинення дії контракту та запропонував нові умови поставки двигунів.

Сторони не дійшли згоди щодо нових умов поставки двигунів та вважають контракт припиненим.

Посилаючись на те, що правова підстава для утримання відповідачем суми попередньої оплати відпала, позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати як безпідставно отримане майно на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, положення якої згідно з частиною 3 даної статті застосовується до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України, а також умовами укладеного контракту.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

При цьому, зобов`язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобовязань, які регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України. Обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує виникнення даного виду зобов`язань, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте чи збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином.

За приписом ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, положення цієї статті застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.139 Господарського кодексу України, майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства (п.5 ст.139 Господарського кодексу України).

З аналізу зазначених норм вбачається, що грошові кошти є майном, яке підлягає поверненню потерпілій стороні як безпідставно набуте в розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, обов`язок повернути безпідставно отримане майно (гроші) є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності, тому наявність вини в поведінці особи, що безпідставно збагатіла, не вимагається. У разі невиконання цього обов`язку майно підлягає стягненню з означеної особи в судовому порядку.

Вказаними нормами визначені загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Підставою виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (здійснення будь - яких неправомірних діянь з метою отримання безпідставного збагачення).

Встановлення наявності сукупності зазначених умов є предметом доказування для позивача та, відповідно, оцінки для суду.

Наразі, судова колегія підтримує висновок суду першої інстанції, що позивач звертаючись до суду із даним позовом, помилково посилається на приписи ст.1212 ЦК України, оскільки зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або є неукладеним.

Правовідносини сторін справи є господарськими та такими, що виникли на підставі контракту, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Посилання відповідача на те, що вказаний контракт також містить елементи підряду місцевий суд правомірно визнав необґрунтованими, оскільки з пункту 1.1 контракту вбачається, що предметом контракту є саме купівля-продаж авіаційних двигунів, а не роботи по їх виготовленню, що притаманне договору підряду.

Той факт, що відповідач планував виготовити двигуни на виконання своїх зобовязань з їх продажу, не змінює правової природи укладеного між сторонами контракту, оскільки згідно з ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Підписаний сторонами контракт не є нікчемним або неукладеним, не визнавався судом недійсним. Кошти у сумі 39165254,80грн. були перераховані на виконання контракту №1323/658-Е02-133-RU643/26444 від 30.10.2002р. та рахунку №3119 від 17.12.2002р. В рахунку та платіжному дорученні №146 від 10.02.2003р. є посилання на вказаний контракт. На момент перерахування коштів позивачем даний договір був діючим.

Як зазначав позивач та встановив суд першої інстанцій контракт №1323/658-Е02-133-RU643/26444 від 30.10.2002р. розірваний згідно до п.11.2 контракту на підставі відповідного повідомлення ПАТ «МОТОР СІЧ» від 13.10.2010р. №171-юр.

Згідно з ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п.п.2, 4, 5 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Таким чином, у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняється, але припиняються вони з моменту розірвання договору на майбутнє, а відтак підстава, на якій здійснювалася позивачем попередня оплата на виконання чинного на час перерахування коштів контракту №1323/658-Е02-133-RU643/26444 від 30.10.2002р. не відпала, оскільки контракт було розірвано лише 13.10.2010р.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про наявність між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями ст.1212 Цивільного кодексу України.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не є потерпілим у розумінні ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, а відповідач - особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави, тому відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України позивач не має права вимагати від відповідача повернення попередньої оплати, здійсненої позивачем на виконання своїх зобовязань за діючим на той час контрактом №1323/658-Е02-133-RU643/26444 від 30.10.2002р. (аналогічна правова позиція викладена у Постановах Вищого господарського суду України №16/75-10 від 21.01.2013р. та №26/178 від 23.01.2013р.).

Згідно п.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, як правильно зазначив суд попередньої інстанцій, позивач не позбавлений процесуальної можливості звернення з позовом за захистом права, яке він вважає порушеним в межах, визначених ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилань позивача та недоведеності позовних вимог, у звязку із чим вважає, що місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності з боку відповідача порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача на подання даного позову.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і обєктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.11.2012р. у справі №5009/3556/12 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін за наведеними в постанові мотивами, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Російська літакобудівна корпорація МіГ, м. Москва, Російська Федерація залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.11.2012р. у справі №5009/3556/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 19.02.2013р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови підписаний 19.02.2013р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано: 6 прим.

2 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 гос. суду Запорізької області;

1 ДАГС.