ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" липня 2013 р.Справа № 5023/4205/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Луніній О.В.

за участю учасників судового процесу:

заявника - ОСОБА_1, дов. № 02-36/1649 від 02.07.2013 року

стягувача (за третейською справою) - ОСОБА_2, дов. № 22/04/13 від 22.04.13 року

боржника (за третейською справою) - ОСОБА_3, дов. від 03.12.12 року

розглянувши матеріали справи за заявою ПАТ "Укрсоцбанк", м. Київ, про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 ро у справі № 3/01-11 за позовом ПАТ "Український страховий капітал", м. Київ

до ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів", м. Харків

про стягнення 7434710,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (надалі - заявник), звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27 жовтня 2011 року по справі № 3/01-11.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 жовтня 2012 року по справі № 5023/4205/12 (суддя Суярко Т.Д.) в задоволенні заяви ПАТ "Укрсоцбанк" про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 року по справі № 3/01-11 за позовом ПАТ "Український страховий капітал", м. Київ, до ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 листопада 2012 року (колегії суддів у складі: головуючий суддя - Пуль О.А., судді: Бородіна Л.І., Хачатрян В.С.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2012 року у справі № 5023/4205/12 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23 квітня 2013 року касаційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено частково, ухвала господарського суду Харківської області від 18.10.2012 року та Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.11.2012 року по даній справі скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області 30 травня 2013 року справу № 5023/4282/12 призначено для розгляду судді Калініченко Н.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 червня 2013 року було прийнято справу до розгляду та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 17 червня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 червня 2013 року розгляд справи відкладено до 26 червня 2013 року.

21 червня 2013 року до канцелярії господарського суду Харківської області за вх. № 23085 надійшли матеріали третейської справи № 3/01-11 та правоустановчі документи. Зазначені документи долучені до матеріалів справи.

У судове засідання 26 червня 2013 року з'явились учасники судового процесу.

Заявник у судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами третейської справи.

Стягувач та боржник за третейською справою проти задоволення усного клопотання заявника не заперечили, водночас стягувач за третейською справою надав клопотання (вх. № 23429) про продовження строків розгляду спору, яке мотивоване необхідністю надання додаткових пояснень після ознайомлення з матеріалами третейської справи, просив суд відкласти розгляд справи.

Інші учасники процесу не заперечили проти наданого стягувачем за третейською справою клопотання.

Ухвалою суду від 26 червня 2013 року задоволено клопотання стягувача за третейською справою про продовження строку розгляду спору; продовжено строк розгляду спору на 15 днів, до 15 липня 2013 року; задоволено усні клопотання стягувача за третейською справою та заявника та відкладено розгляд справи на 10 липня 2013 р.

09 липня 2013 року від заявника надійшли пояснення (вх. № 24992) та клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. № 24771), надані документи було залучено судом до матеріалів справи.

Представник заявника у судовому засіданні 10 липня 2013 року підтримав заяву про скасування рішення третейського суду та просив суд задовольнити її у повному обсязі.

Представник ПрАТ "Український страховий капітал" (стягувач за третейською справою) у судовому засіданні проти заяви щодо скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27 жовтня 2011 року по справі № 3/01-11 заперечує та просить суд відмовити у її задоволенні.

Представник ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" (боржник за третейською справою) у судове засідання не зявився, водночас до матеріалів справи долучено відзив останнього на заяву заявника про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27 жовтня 2011 року по справі № 3/01-11 згідно якого ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" заперечує та просить суд відмовити у задоволенні заяви.

З метою зясування питання щодо місцезнаходження третейського суду станом на час розгляду третейської справи № 3/01-11 в засіданні суду 10 липня 2013 року було оголошено перерву до 15 липня 2013 року, згідно ст. 77 ГПК України.

Під час перерви стягувачем за третейською справою до канцелярії суду було подано додаткові пояснення (вх. № 25310 від 12.07.2013 р.) із додатками; подані документи долучено судом до матеріалів справи.

15 липня 2013 року після перерви судове засідання було продовжено.

В засідання суду 15 липня 2013 року зявились всі учасники судового процесу.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про скасування рішення третейського суду, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані ними докази, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27 жовтня 2011 р. по справі № 3/01-11 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут підготовки кадрів" (боржник за третейською справою) на користь Приватного акціонерного товариства "Український страховий капітал" (стягувач за третейською справою) заборгованість за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.09 р. у сумі 7434710,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області 07 грудня 2011 р. у справі № 5023/9073/11 задоволено заяву стягувача за третейською справою про видачу виконавчого документу, на виконання рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27 жовтня 2011 року у справі № 3/01-11 видано наказ наступного змісту: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут підготовки кадрів" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Український страховий Капітал" (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 28/2-А, н/п №43, ) заборгованість за Договором купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19 листопада 2009 року у сумі 7434710,00 грн. (сім мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі сімсот десять гривень 00 коп.)".

Вказана ухвала є чинною та в установленому законом порядку не скасована.

Як вказує заявник, ПАТ "Український страховий капітал" (стягувач за третейською справою) звернувся із вказаними ухвалою та наказом у справі № 5023/9073/11 до господарського суду Харківської області з заявою про порушення справи про банкрутство боржника за третейською справою на тій підставі, що протягом більш ніж трьох місяців боржник (ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів") не виконав безспірні зобов'язання зі сплати заборгованості на загальну суму 21220710,00 грн., з яких 7434710,00 грн. підтверджено вказаним наказом. При цьому заявник зазначає, що оспорюване рішення третейського суду призвело до необхідності порушення справи про банкрутство ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів", що позбавляє ПАТ "Укрсоцбанк" здійснити примусове стягнення заборгованості, як іпотекодержателя належного ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" майна.

Таким чином, заявник вважає, що рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 р. по справі № 3/01-11 безпосередньо стосується його прав та охоронюваних законом інтересів, а тому посилаючись на те, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального права та на підставі не всебічного та неповного встановлення всіх фактичних обставин справи, просить скасувати дане рішення.

При цьому заявник вказує на те, що про оскаржуване рішення він дізнався 17.07.12 р., після подання заяви з вимогами кредитора у справі про банкрутство № 5023/1993/12 та ознайомлення з матеріалами вказаної справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди", рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Вказана норма кореспондується з приписами ст. 122-5 ГПК України, якою передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

При цьому, пунктом 6.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 визначено, що перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено підвідомчість справ третейським судам. Так, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладені, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикцій або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи приписи ст. 6 Закону України "Про третейські суди", справа за позовом Приватного акціонерного товариства "Український страховий капітал" (стягувач за третейською справою) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут підготовки кадрів" (боржник за третейською справою) про стягнення заборгованості, яка виникла у зв'язку із невиконанням останнім умов договору купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року, укладеного між сторонами, підвідомча третейському суду.

Суд не приймає до уваги доводи заявника що у договорі купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року відсутнє відповідне третейське застереження про можливість передачі спору між на розгляд Харківського обласного постійно діючого третейського суду, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" є підставою для скасування рішення третейського суду, виходячи з наступного.

Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року сторони узгодили, що спори та розбіжності, які виникли внаслідок невиконання сторонами умов даного договору та не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в порядку, встановленому чинним законодавством України.

В подальшому, а саме, 04.02.2011 року, ПрАТ "Український страховий капітал" та ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" уклали третейську угоду.

Згідно пункту 1 третейської угоди від 04.02.2011 року сторони домовились, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з договору купівлі-продажу № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року, у зв'язку з ним, або витікають з нього, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають остаточному вирішенню у Харківському обласному постійно діючому третейському суді, що знаходиться за адресою: 61050, АДРЕСА_1, одноособово третейським суддею Дмитренко Миколою Івановичем у відповідності з Регламентом цього третейського суду.

Тобто, дійсно договір купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року не містить пункту, який передбачав би вирішення спору у третейському суді, проте, чинним законодавством України не заборонено укладати третейські угоди, які б встановлювали право сторін передати вирішення спору до третейського суду за умови, що такий спір підвідомчий третейському суду.

Крім того, пунктом 5.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року сторони узгодили, що зміни та доповнення до діючого договору вносяться шляхом підписання сторонами додаткової угоди і є його невід'ємною частиною.

Враховуючи приписи п. 5.1 вищевказаного договору, суд вважає, що укладена 04.02.2011 року третейська угода є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року, а отже вказаним договором передбачено третейське застереження про можливість передачі спору між позивачем та відповідачем на розгляд Харківського обласного постійно діючого третейського суду.

Також, слід звернути увагу на те, що матеріали справи не свідчать, що третейська угода від 04.02.2011 року, укладена між ПрАТ "Український страховий капітал" та ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів", визнана недійсною компетентним судом.

Статтею 3 Регламенту Харківського обласного постійно діючого третейського суду (яка була чинною станом на час розгляду справи в третейському суді) встановлено, що третейський суд розглядає справи в складі одного або трьох суддів, кандидатури яких визначаються позивачем за погодженням сторін згідно затвердженому списку суддів.

Склад третейського суду при розгляді справи № 3/01-11 визначений третейською угодою від 04.02.2012 року, водночас в матеріалах справи наявний список суддів Харківського обласного постійно діючого третейського суду.

Враховуючи умови третейської угоди, положення ст. 3 Регламенту, а також перевіривши матеріали справи суд вважає, що склад третейського суду, який прийняв рішення по справі № 3/01-11 за позовом Приватного акціонерного товариства "Український страховий капітал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут підготовки кадрів" про стягнення 7434710,00 грн., відповідав вимогам закону.

Посилання заявника на розгляд третейської справи неналежним складом третейського суду суд вважає необґрунтованими, оскільки такі посилання заявника ґрунтуються на припущеннях та довільному тлумаченні імені особи третейського судді.

У рішенні Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 року по справі № 3/01-11 зазначено, що розгляд підвідомчих справ здійснюється за місцезнаходженням даного суду.

Відповідно до ст. 9 Регламенту Харківського обласного постійно діючого третейського суду, яка діяла на час розгляду справи № 3/01-11 третейським судом, та відповідно до Положення про Харківський обласний постійно діючий третейський суд (ст. 23 положення) третейський розгляд проводиться за адресою: 61145, м. Харків, вул. Новгородська, 3.

Таким чином, вимоги ст. 31 Закону України "Про третейські суди" у частині місця проведення третейського розгляду справи також було додержано у повному обсязі.

З приводу посилань заявника на те, що Харківський обласний постійно діючий третейський суд приймаючи рішення по справі № 3/01-11 вирішив питання про його права та обов'язки і він не брав участь у справі, що є підставою для скасування рішення третейського суду на підставі п. 5 ч. 2 ст. 122-5 ГПК України та п. 5 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди", суд зазначає наступне.

Згідно ст. 122-1 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо доводів заявника, що укладення зазначеного правочину - договору купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 від 19.11.2009 року та звернення стягнення на майно боржника за третейською справою через невиконання зазначеного договору, безпосередньо стосується законних прав та охоронюваних інтересів ПАТ "Укрсоцбанк", а також те, що оспорюване рішення призвело до необхідності у порушенні провадження у справі про банкрутство боржника, що позбавляє ПАТ "Укрсоцбанк" як іпотекодержателя здійснити примусове стягнення заборгованості з ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів", суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обовязковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Згідно з частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи та було вище вказано в ухвалі суду, рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 року у справі № 3/01-11, як і позовна заява стягувача за третейською справою (позивача в третейській справі), ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі купівлі-продажу № Б148-09/Б147-0 від 19 листопада 2009 року за якими у сторін виникли певні зобовязання (зокрема у боржника за третейською справою - сплатити кошти за товар - векселі) і які в силу закону є обовязковим до виконання, оскільки зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що зокрема передбачено ст. 599 ЦК України. Договір купівлі-продажу № Б148-09/Б147-0 від 19 листопада 2009 року в судовому порядку станом на час розгляду даної заяви заявника недійсним не визнано.

Суд зазначає, що ПАТ "Український страховий капітал" звертався до Харківського обласного постійно діючого третейського суду з позовом про стягнення грошових коштів з ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" та не просив суд стягнути заборгованість за рахунок майна, власником якого є боржник.

Водночас, порушення справи про банкрутство ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" за заявою ПАТ "Український страховий капітал" не є виключним наслідком невиконання вимог договору купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09 та винесенням рішення Харківським обласним постійно діючим третейським судом від 27.10.2011 року по справі № 3/01-11. Звернення до суду з заявою про порушення справи про банкрутство є правом, а не встановленим законом обов'язком ПАТ "Український страховий капітал".

Крім того, на майно власником якого є боржник, накладено обтяження за іпотечними договорами з ПАТ "Укрсоцбанк". Отже, ПАТ "Український страховий капітал" не в змозі задовольнити свої вимоги за рахунок майна, яке обтяжено згідно договору іпотеки з ПАТ "Укрсоцбанк". Водночас, суд вказує на приписи підпункту 2 частини 2 статті 26 та на підпункт "а" частини 1 статті 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (редакція, яка була чинна станом на час порушення справи № 5023/1993/12) за якими заявник у даній справі (заставний кредитор у справі про банкрутство № 5023/1993/12) першочергово задовольняє свої вимоги заставодержателя за рахунок заставного майна.

Таким чином, рішення по третейській справі № 3/01-11 про стягнення заборгованості у зв'язку із невиконанням ТОВ "Харківський інститут підготовки кадрів" умов договору не стосується прав та обов'язків ПАТ "Укрсоцбанк", а доводи заявника що наявність вказаного рішення призвело до порушення справи про банкрутство, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, як зазначено вище, у разі, якщо судом буде прийнято рішення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, то заявник є заставним кредитором першої черги, і його вимоги будуть задовольнятися за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в той час як ПАТ "Український страховний капітал" є кредитором четвертої черги.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до документів, які були надані Харківським постійно діючим третейським судом, в матеріалах третейської справи міститься позовна заява ПрАТ "Український страховний капітал" про стягнення с боржника 7434710,00 грн., копія претензії ПрАТ "Український страховний капітал" та відповідь боржника про визнання боргу, копії первинних документів, що підтверджують борг, а також рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 року по справі № 3/01-11. Підстав вважати про відсутність існування відповідного рішення суд не вбачає.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для скасування рішення третейського суду, суд відмовляє в задоволенні заяви про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27.10.2011 р. по справі № 3/01-11 за позовом Приватного акціонерного товариства "Український страховий капітал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський інститут підготовки кадрів" про стягнення 7434710,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої предявлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права зясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначений перелік способів захисту прав та інтересів.

Згідно до ст. 122-1 ГПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

В даному випадку, обраний заявником спосіб захисту не призведе до поновлення його права, навіть за умови порушення останнього, оскільки заявлена вимога фактично зводиться до скасування рішення третейського суду, яке винесено в силу укладеного між стягувачем та боржником у третейській справі договору купівлі-продажу. Тобто у цій справі відсутній спір між сторонами про наявність цивільного права, оскільки обставини щодо правовідносин між сторонами підлягають оцінці в межах позову за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б148-09/Б147-09.

З урахуванням викладеного, та керуючись статтями ст. 8, 124 Конституції України, ст. ст. 12, 16, 77, 86, 122-5, 122-6 ГПК України, ст. 51 Закону України "Про третейські суди", суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" в задоволенні заяви про скасування рішення Харківського обласного постійно діючого третейського суду від 27 жовтня 2011 року по справі № 3/01-11 повністю.

Повну ухвалу по справі № 5023/4205/12 складено 18 липня 2013 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 5023/4205/12