ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2013 р.Справа № 922/2931/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Рудяк Т.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Тигрес", с. Липини
до ТОВ "Лікон-Трейд", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тигрес", звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікон-Трейд" про стягнення 81944,00 грн. основного боргу та 186,83 грн. пені.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ТР12-127 від 11.12.2012 р. щодо оплати вартості отриманого товару.

В судовому засіданні 05.08.2013 р. представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 28353 від 05.08.2013 р.) та заяву про часткову відмову від позовних вимог (вх. № 28351 від 05.08.2013 р.).

Заява про уточнення позовних вимог, виходячи з її змісту, а також змісту поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 141 944,00 грн. за неналежне виконання останнім умов договору поставки № ТР12-127 від 11.12.2012 р. щодо оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2013 року заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог було прийнято до розгляду.

Розпорядженням в.о керівника апарату господарського суду Харківської області від 27.08.2013 року, у зв'язку з хворобою судді Суярко Т.Д., призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу призначено для розгляду судді Прохорову С.А.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, надав витребувані ухвалою суду документи.

Представник відповідача в призначене судове засідання не зявився, витребуваних судом документів не надав, про час та місце слухання справи був повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в звязку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне:

11 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Тигрес (позивачем по справі, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікон-Трейд" (відповідачем по справі, Покупець) було укладено договір поставки №ТР12-127. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору, постачальник (Позивач) зобовязався в порядку цього договору поставляти і передавати у власність покупцю визначений відповідним договором товар, а покупець, в свою чергу, зобовязався приймати цей товар та своєчасно здійснювати за нього оплату.

Покупець повинен був здійснювати оплату товару на умовах реалізації, з оплатою кожні 14 днів з моменту поставки товару (п.5.4 договору).

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив на адресу відповідача неоплачений товар, загальною вартістю 141 944,00 гривень, що підтверджується підписаними з обох сторін та наявними у матеріалах справи видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Але, відповідач свої зобов'язання за умовами Договору в частині сплати грошових коштів за поставлений товар не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 141 944,00 грн.

Надаючи правову оцінку вище викладеним обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованості за поставлений товар не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення заборгованості, а також, враховуючи, що відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 141 944,00 грн., суд вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікон-Трейд" (61052, м.Харків, вул. Малиновського, буд. 3, , р/р №3067 в ХФ ПАТ "Укрексімбанк", МФО 351618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тигрес (45601, Волинська область, с.Липини, вул.Перемоги,25, , п/р №8900 у АТ "Укрсиббанк" у м.Києві, МФО 351005) 141 944,00 грн. заборгованості та 2 920,50 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.09.2013 р.

Суддя ОСОБА_1

справа №922/2931/13