ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2013 р.Справа № 922/1157/13

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" Державного агенства резерву України, смт.Новопокровка, Харківська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Сінтон", м.Харків
про стягнення 1327246,00 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №42 від 17 січня 2013 року)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 29 травня 2013 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Сінтон" (Відповідача) суми заборгованості у розмірі 1327246,00 гривень, у тому числі, 1187161,00 гривень суми основної заборгованості, 56983,73 гривень суми нарахованої пені та 83101,27 гривень 7% штрафу. Заявлену вимогу обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем умов договору поставки №0046, укладеного між сторонами 18 січня 2013 року. Крім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача 26544,00 гривень судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 березня 2013 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду (суддя Денисюк Т.С.). Провадження у справі порушено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 квітня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 квітня 2013 року було відкладено розгляд справи на 16 квітня 2013 року.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області №454 від 15 квітня 2013 року, беручи до уваги хворобу судді Денисюк Т.С., дану справу було передано до розгляду судді Аріт К.В.

16 квітня 2013 року представник Позивача надав через канцелярію суду пояснення (вх.№14391), в яких вказав на помилку, допущену у резолютивній частині позовної заяви, а саме, у сумі пені, у зв'язку з чим просив суд вважати вірною суму пені у розмірі 56983,73 гривень. Судом було досліджено надані уточнення, та прийнято до розгляду, в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Також, 16 квітня 2013 року представник Відповідача надав через канцелярію суду клопотання (вх.№14282), в якому просив суд перенести розгляд справи на іншу дату, для надання часу на підготовку відзиву на позов.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 квітня 2013 року було відкладено розгляд справи на 30 травня 2013 року, у зв'язку з неявкою Відповідача.

29 травня 2013 року представник Відповідача надав через канцелярію суду повторне клопотання (вх.№19464) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю свого представника бути у судовому засіданні. Також, до відповідного клопотання надав витребувані судом документи, на підтвердження своєї правової позиції по даній справі. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

Суд, розглянувши клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, не вбачає підстав для його задоволення, оскільки представник Відповідача прибув у призначене судове засідання, а тому відмовляє в його задоволенні.

Також, 30 травня 2013 року представник Відповідача надав через канцелярію суду відзив (вх.№ 4383), в якому викладена позиція останнього полягає у тому, що він дійсно укладав спірний договір з Позивачем, відповідний договір ним частково виконувався, також ним була частково повернута сума попередньої оплати, але щодо недопоставки товару на суму 1187161,00 гривень, він не відмовляється від виконання вказаного зобов'язання. Проте, Відповідач вважає, що Позивачем невірно встановлений спосіб захисту порушеного права, а саме, вимога, пред'явлена Позивачем у позові, не встановлена положеннями договору. Тобто, позовна вимога про стягнення грошового зобов'язання є безпідставною, оскільки ніякого грошового зобов'язання у Відповідача перед Позивачем не існує. З урахуванням викладеного, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

До того ж, 30 травня 2013 року представник Позивача надав через канцелярію суду супровідним листом (вх.№19681) додаткові документи, на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

Представник Позивача у відкритому судовому засіданні 30 травня 2013 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Відповідача у відкритому судовому засіданні 30 травня 2013 року проти позовних вимог заперечував. Зазначав про їх необґрунтованість та безпідставність, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

18 січня 2013 року між Державним підприємством "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (Позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Сінтон" (Відповідачем) було укладено договір поставки №0046. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору, постачальник (Відповідач) зобов'язався поставити, а покупець (Позивач) оплатити й прийняти наступний товар: пшеницю 2 класу гр.А.

Датою поставки є дата оформлення видаткової накладної на товар (п.5.2. договору).

Приймання товару по кількості проводиться при участі вповноважених представників сторін, шляхом оформлення відповідних документів. (п.6.1. договору).

Загальна сума поставки орієнтовано становить 2904000,00 гривень і містить у собі вартість продукції

Згідно із п.4.1. договору, Позивач повинен був сплатити на умовах передоплати 90% вартості товару, що підлягає поставці. Остаточний розрахунок повинен був проводитись після прийняття усієї партії товару.

На виконання вищевказаного договору, Позивач перерахував на адресу Відповідача 2600000,00 гривень, що підтверджується наступними платіжними дорученнями (а.с.20-22):

- п/д №148 від 22 січня 2013 року на суму 317000,00 гривень;

- п/д №7 від 22 січня 2013 року на суму 283000,00 гривень;

- п/д №8 від 23 січня 2013 року на суму 2000000,00 гривень.

До того ж, відповідний факт підтверджується податковими накладними від 22 січня 2013 року та 23 січня 2013 року (а.с.24,25).

Вищевказані платежі Позивач здійснив на підставі виставленого Відповідачем рахунку-фактури №1 від 18 січня 2013 року на суму 2904000,00 гривень (а.с.26).

Відповідно до п.6.2.1. договору, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару з 23 січня 2013 року до 31 січня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач поставив на адресу Позивача 87,95 тонн пшениці 2 класу групи А на суму 212839,00 гривень. Даний факт підтверджується підписаними з обох сторін наступними товаро-транспортними накладними та видатковими накладними (а.с.14-19):

- ттн №28/01-1 від 28 січня 2013 року;

- ттн №28/01-2 від 28 січня 2013 року;

- ттн №29/01 від 29 січня 2013 року;

- в/н №3 від 28 січня 2013 року на суму 76520,40 гривень;

- в/н №4 від 28 січня 2013 року на суму 69308,80 гривень;

- в/н №5 від 29 січня 2013 року на суму 67009,80 гривень.

07 лютого 2013 року Відповідач частково повернув на рахунок Позивача частину вартості недопоставленого товару у сумі 1200000,00 гривень. Це підтверджується належним чином засвідченою копією банківської виписки по рахунку №4713 за 07 лютого 2013 року (а.с.23).

Отже, суд, проаналізувавши обставини, вказані у позовній заяві, дійшов висновку про те, що Позивач виконав свої зобовязання за спірним договором належним чином та у повному обсязі. Проте, Відповідач, у свою чергу, зобовязання за спірним договором виконав частково, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед Позивачем у розмірі 1187161,00 гривень, яка до цього часу залишається непогашеною.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.2 цієї статті).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення Відповідачем відповідної заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу Позивача щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості у розмірі 1187161,00 гривень нормативно та документально обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо твердження Відповідача про відсутність грошового зобов'язання з його боку, суд зазначає наступне.

Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредиторові певну суму грошових коштів.

Дійсно, як зазначає Відповідач у відзиві на позов, він не мав за спірним договором грошових зобов'язань перед Позивачем, але він мав обов'язок щодо поставки спірного товару у встановлений договором строк. Відповідне зобов'язання ним не було виконано повністю та у встановлений строк, чим останній порушив свої договірні зобов'язання перед Позивачем. До речі, сам Відповідач проти цього факту не заперечує.

Як було встановлено матеріалами справи, Позивачем було перераховано Відповідачу 90% попередньої оплати, яку останній повністю не повернув, а лише пропонував допоставити відповідний товар. Позивач, в свою чергу, відмовився від допоставки оплаченого товару в усній формі, як зазначено Відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Вищевказана стаття передбачає те, що у покупця виникає можливість пред'явлення до продавця альтернативних вимог - або передати обумовлені договором товари, за які вже була здійснена оплата, або вимагати сплаченої за товар суми. Право вибору при цьому належить покупцеві.

Також, у наданому відзиві Відповідач зазначив про те, що Позивачем не вірно було обрано спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способ, що встановлений договором або законом. Відповідна стаття не встановлює вичерпного переліку способів захисту цивільного права.

Отже, суд не погоджується із твердженням Відповідача про те, що Позивач може вимагати від нього лише примусового виконання обов'язку в натурі, а суд, в свою чергу, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Щодо заявленої вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 56983,73 гривень пені та 83101,27 гривень 7% штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 ЦКУ).

Відповідно до п.7.2 спірного договору, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Позивач нарахував суму пені, в порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд, перевіривши розрахунок пені та штрафу, нарахованих Позивачем, перевіривши період нарахування останнім вказаних сум, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а тому підлягають стягненню з Відповідача у повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на Відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129 Конституції України, ст.ст.530, 548, 599, 612, 629, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193 Господарського кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Сінтон" (61002, АДРЕСА_1, ) на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (63523, Харківська область, Чугуївський район, смт.Новопокровка, вул.ім.В.Вєсіча, 1, код ЄДРПОУ 00953,00 гривень основної заборгованості, 56983,73 гривень пені, 83101,27 гривень 7% штрафу та 26544,92 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04 червня 2013 року.

Суддя ОСОБА_3

Справа №922/1157/13