ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" листопада 2013 р.Справа № 922/3857/13

Суддя господарського суду Харківської області Ольшанченко В.І.

розглянувши заяву Уладово-Люленецької дослідно-селекційної станції Інституту біотехнічних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про відвід судді Ольшанченко В.І. по справі

за позовом ДП Уладово-Люлинецька дослідно-селекційна станція ІБКІЦБ (Вінницька обл., с. Уладівське)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нертус агро" (м. Харків)

про визнання недійсною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати недійсною додаткову угоду від 10.11.11 р. до договору на виконання комплексу технологічних робіт по вирощуванню насіння кукурудзи і покупки насіння №26/01 від 26.01.11 р. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваний правочин, яким було зменшено ціну товару, укладений особою з перевищенням повноважень, без достатнього обсягу цивільної дієздатності, до того ж в день передачі товару замовнику, а правочин, який вчинений в наслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним, та посилається на ч. 2 ст. 203, п. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 232 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 13.09.2013 р. було порушено провадження у справі, розгляд якої призначений на 02.10.2013 р. Надана до позову заява про об'єднання в одне провадження позовних заяв №05/09-13 та 05-1/09-13 була відхилена судом як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати, оскільки додана до вказаної заяви незавірена копія довіреності №22-02/12 від 22.02.12 р. на ОСОБА_1 не може вважатися належним та допустимим доказом наявності у представника позивача повноважень на підписання від його імені документів та представництво інтересів позивача.

У судове засідання 02.10.2013 р. представник позивача не зявився, надав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке було задоволено судом та відкладено розгляд справи на 30.10.2013 р.

Також позивач повторно надав заяву про обєднання справ №922/3857/13 та №922/3856/13 в одне провадження, яка була відхилена судом.

Відповідач надав заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві позивача. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що п. 5.3 договору №26/01 від 26.01.11 р. була передбачена можливість внесення змін до договору, в тому числі й до ціни, акт прийому-передачі виконаних робіт було підписано сторонами після укладення додаткової угоди, таким чином ціна в договорі була змінена до моменту його виконання і тому вимоги ст. 632 ЦК України були дотримані. У даному відзиві відповідач вважає, що директор позивача ОСОБА_2 мав право підписувати господарські договори в період відпустки та перебування на лікарняному, оскільки у статуті позивача відсутні будь-які обмеження щодо укладення господарських договорів директором у період відпустки або ж перебування на лікарняному, а навіть якщо припустити, що директор ОСОБА_2 не мав достатніх повноважень на підписання додаткової угоди, вона не може бути визнана недійсною, оскільки даний правочин було схвалено позивачем в особі наступного директора ОСОБА_3, який надіслав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, тобто ним вчинено дії, які свідчать про прийняття виконання цієї додаткової угоди.

30.10.2013 р. у судове засідання зявилися представники позивача, яким було розяснено їх процесуальні права та обовязки, а також право заявляти відводи складу суду. Відводів складу суду представниками позивача заявлено не було.

Представник позивача заявив клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами, яке було задоволено судом та оголошена перерва для підготовки технічних засобів для звукозапису.

Після підготовки технічних засобів для звукозапису було продовжено судове засідання після перерви, в якому представник позивача заявив усно клопотання про витребування у відповідача доказів.

Розгляд даного клопотання був відкладений судом на наступне судове засідання, оскільки, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, клопотання в письмовому вигляді було здано до канцелярії суду перед початком судового засідання і другого примірника клопотання у представників позивача не було, а представники позивача не змогли чітко назвати суду, які саме докази вони просять витребувати у відповідача; які обставини перешкоджають наданню цих доказів; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідач; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Ухвалою суду від 30.10.2013 р. розгляд справи був відкладений на 06.11.2013 р. Під час оголошення суддею ухвали про відкладення розгляду справи представник позивача перебивав суддю і заважав йому оголошувати ухвалу, на що суддею представнику позивача було зроблено зауваження.

Після судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просить суд витребувати у відповідача скореговані податкові накладні, дозвіл на коригування (зменшення ціни), а також додаток №5 до декларації по ПДВ за 4 квартал 2011 р. в розрізі контрагентів, посилаючись на те, що ці документи необхідні з метою повного та всебічного розгляду справи.

06.11.2013 р. представники позивача без поважних причин у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи під розпис, що є зловживанням процесуальними правами, спрямоване на умисне затягування судового процесу та порушує права інших учасників судового процесу, і суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У судовому засіданні 06.11.2013 р. заява позивача та усне клопотання про витребування у відповідача доказів були задоволені судом.

Після закінчення судового засідання судом було отримано заяву позивача про відвід судді Ольшанченко В.І., в якій позивач погрожує судді звернутися зі скаргою на нього до Вищої кваліфікаційної комісії суддів у випадку не задоволення його заяви про відвід судді, що є втручанням у здійснення правосуддя і тягне за собою кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своєї заяви про відвід судді позивач посилається на якийсь невідомий суду звукозапис, з якого він убачив: що судом не зясована думка сторони про відвід складу суду, що судом двічі було відхилено клопотання позивача про обєднання справ в одне провадження, що судом відкладено розгляд клопотання позивача про витребування додаткових доказів, а також упередженість та неповагу судді до представників позивача, яка проявилася в тому, що при оголошенні суддею ухвали про відкладення розгляду справи представники позивача перебивали суддю та заважали йому оголошувати ухвалу, на що той зробив їм зауваження, сказавши: „Я Вам слова не надавав.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, які можуть бути підставою для відводу судді. Зокрема, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь в судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумніви у його неупередженості. Відвід повинен бути мотивованим та заявлятися до початку вирішення спору.

Наведені ж доводи про відвід судді по даній справі не відповідають дійсності та свідчать про відсутність підстав для відводу. Із вимог процесуального законодавства випливає, що відвід повинен бути мотивований та обґрунтований. Це, зокрема, означає, що відвід повинен бути підтверджений фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах. Наданий же до суду відвід ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки не наведено жодної конкретної обставини для відводу судді в розумінні статті 20 ГПК України.

Вирішення питань про застосування чинного законодавства, зокрема про обєднання справ в одне провадження, є виключним правом судді, в провадженні якого знаходиться справа. При цьому результат вирішення вказаних питань не може свідчити про упереджене ставлення судді відповідно до позивача чи відповідача, інших учасників судового процесу, оскільки наявність чи відсутність підстав для відводу судді не може ставиться в залежність від результату застосування судом норм чинного законодавства.

Крім того, відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. При цьому втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється законом. У разі ж незгоди з винесеним по справі рішенням чи ухвалою, сторона по справі не позбавлена можливості оскаржити постановлене по справі рішення чи ухвалу у порядку і строки, визначені чинним процесуальним законом.

Зазначені вище обставини свідчать, що підстави для відводу судді Ольшанченка В.І. по справі №922/3857/13 відсутні, в звязку з чим в задоволенні заяви Уладово-Люленецької дослідно-селекційної станції Інституту біотехнічних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про відвід судді слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4 - 6, 20, 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Уладово-Люленецької дослідно-селекційної станції Інституту біотехнічних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про відвід судді Ольшанченка В.І. по справі №922/3857/13 відмовити.

Суддя ОСОБА_4