донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.04.2013р. справа №5006/32/116пн/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Москальової І.В.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов., ОСОБА_2 по дов.;

від відповідача: ОСОБА_3 по дов.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. (повний текст від 18.03.2013р.) у справі №5006/32/116пн/2012 (суддя Сковородіна О.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Костянтинівка Донецької області

до Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка Донецької області

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Костянтинівка Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка Донецької області, про скасування рішення сесії міської ради за №6/16-330 від 29.03.2012р., а також про визнання протиправним рішення сесії міської ради, яке заборонило продовження оренди земельної ділянки.

Ухвалою від 01.08.2012р. господарський суд Донецької області порушив провадження у справі №5006/32/116пн/2012, а ухвалою від 20.08.2012р. за клопотанням позивача зупинив провадження у справі на підставі ст. 79 ГПК України до розгляду адміністративної справи за позовом ПП ОСОБА_4 до Костянтинівської міської ради про зобовязання здійснити приватизацію земельної ділянки, яка розглядається Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області.

Ухвалою від 15.01.2013р. провадження у справі №5006/32/116пн/2012 було поновлено.

29.01.2013р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла заява в порядку ст. 22 ГПК України про зміну предмету позову, в якій позивач просив визнати недійсним та скасувати рішення Костянтинівської міської ради Донецької області №6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову ФОП ОСОБА_4 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га під кадастровим номером :00:021:0118 для обслуговування літнього торгівельного майданчика по вул. Ціолковського, 31а.

Рішенням від 12.03.2013р. у справі №5006/32/116пн/2012 господарський суд Донецької області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, обґрунтувавши свій висновок тим, що матеріалами справи підтверджений факт належного виконання позивачем обовязків орендаря за договором, чого відповідачем не спростовано, а також не надано жодного доказу в підтвердження порушення позивачем норм земельного законодавства (акти (протоколи) перевірок дотримання вимог земельного законодавства органами з контролю за використанням земель). З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутність протиправної поведінки з боку позивача, а також інших встановлених законом підстав, які б обумовили відмову у реалізації субєктивних цивільних прав на оренду, вказують на те, що з боку відповідача при прийнятті спірного рішення від 29.03.2012р. порушені приписи загальних засад цивільного законодавства, Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо принципів добросовісності та розумності під час здійснення своїх владних повноважень.

Не погодившись з винесеним рішенням відповідач, Костянтинівська міська рада Донецької області, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що спірне рішення міськради було прийнято у відповідності до норм діючого законодавства, а також з використанням права власника та розпорядження земельними ділянками у межах своїх повноважень. Апелянт наголошує, що судовими рішеннями у справі №5006/36/101пн/2012 позивача було зобовязано звільнити спірну земельну ділянку у звязку із закінченням строку дії договору оренди, чого до теперішнього часу нею не здійснено, акт прийому-передачі земельної ділянки не підписано, а також зазначає, що переважне право позивача на поновлення договору оренди на новий термін поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду, натомість, на даний час питання щодо надання спірної земельної ділянки в оренду не ставиться.

Вищевикладене, на думку заявника, є підставою для відмови у позові, а отже - для скасування незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає викладені в ній доводи необґрунтованими, у звязку з чим просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, 19.04.2013р. на адресу апеляційного господарського суду надійшов другий відзив позивача на апеляційну скаргу з аналогічною позицією.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за договором дарування від 05.08.2005р. ОСОБА_4 отримала в дар літній торгівельний майданчик, який складається з такого майна: тентовий навіс 1шт., добудова до кафе з тентового матеріалу 1шт., біотуалет 1шт., двері деревяні вхідні 1шт., комплект столи-лавки 14шт., барна стойка деревяна 1шт., музичний центр «МХ30JVC» - 1шт., барна стойка деревяна - 1шт., телевізор «Соні» - 1шт., морозильна камера 1шт., обігрівач - 2шт., холодильний охолоджувач 1шт, бочка кег 15шт., редуктор подвійний 1шт., кран пивний 2шт., огорожа деревяна 1шт., кухонний гарнітур 1шт., бочка пивна 900л 1шт., касовий апарат «Міні-600» - 1шт., тротуарна плитка площею 77кв.м., огорожа камяна 39,80м, огорожа кована 39,80м., газові балони 2шт., вентилятор 3шт., обігрівач 2шт., тентові стіни до навісу 4шт., пивні бокали 0,5л. 20шт., тарілки, чашки, стакани, рюмки 10 комплектів.

01.04.2009р. між Костянтинівською міською радою (орендодавцем) та підприємцем ОСОБА_4 (орендарем) було укладено договір оренди землі (зареєстрований у Донецькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 01.04.2009р. за №70), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:021:0118 для обслуговування літнього торгівельного майданчика по вул. Ціолковського, 31а, площею 0,0168га.

Пунктом 6 договору визначено, що його укладено на 3 роки. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Після припинення дії договору, орендар в семиденний строк повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 17 договору).

Дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п. 30 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2012р. (в строк, передбачений п. 6 договору) позивач звернувся до Костянтинівської міської ради із заявою про продовження договору оренди землі за адресою: вул. Ціолковського, 31а, строком на 5 років, на що листом №119 від 01.02.2013р. відповідач відповів, що продовження такого договору не планується у звязку з відсутністю права власності на споруду.

В подальшому, рішенням №6/16-330 від 29.03.2012р. Костянтинівська міська рада відмовила ФОП ОСОБА_4 в продовженні договору оренди землі №70 земельної ділянки з кадастровим номером :00:021:0118 площею 0,0168га по вул. Ціолковського, 31а для обслуговування літньої торгової площадки (52.60 роздрібна торгівля поза межами магазинів) із земель житлової та громадської забудови.

Листом №729/30 від 10.04.2012р. відповідач повідомив позивача про прийняте рішення, а 25.04.2012р. прийняв рішення №6/17-351, яким припинив ОСОБА_4 право оренди на спірну земельну ділянку на підставі п.30 договору оренди від 01.04.2009р., та листом №891 від 24.05.2012р. Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради просило позивача зявитись до Виконавчого комітету для підписання акту приймання-передачі земельної ділянки у звязку із закінченням строку дії договору та припиненням права оренди рішенням сесії Костянтинівської міської ради №6/17-351 від 25.04.2012р. З матеріалів справи вбачається, що обовязку щодо повернення земельної ділянки власнику у звязку із закінченням строку дії договору оренди позивач не виконав, у звязку з чим рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. у справі №5006/36/101пн/2012 (залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012р.) ФОП ОСОБА_4 було зобовязано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0168га з кадастровим номером :00:021:0118.

Разом з цим, не погодившись із рішенням міськради про відмову у продовженні строку оренди, позивач оскаржив його до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, який постановою від 15.06.2012р. у справі №0527/3456/2012 відмовив позивачу у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення №6-16/330 від 29.03.2012р. Проте ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.07.2012р. у справі №2а/0527/3456/2012 зазначена постанова була скасована, провадження у справі закрито у звязку з порушенням судом першої інстанції правил підсудності при вирішенні даного спору.

З огляду на викладене, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з відповідними позовними вимогами.

Як вже зазначалось вище, місцевий господарський суд заявлені позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія не може погодитись з таким висновком з наступних підстав.

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Пунктом 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (чинний на момент прийняття спірного рішення) закріплено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття спірного рішення), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до п.34 ст. 26, ст. 59, п.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у відповідній редакції), питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради у формі рішення, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним рішення Костянтинівської міської ради №6-16/330 від 29.03.2012р. «Про надання, припинення прав користування земельними ділянками та продовження договорів оренди землі» позивач посилається на те, що в силу закону та п. 6 договору має як орендар, що належно виконує взяті на себе обовязки, переважне право на поновлення договору оренди. Натомість, приймаючи спірне рішення, відповідач не зазначив про наявність будь-яких порушень умов договору з боку позивача, що саме стало підставою для відмови у продовженні строку дії договору. Крім того, позивач зазначає, що продовжує користуватись спірною земельною ділянкою по закінченню терміну дії договору, оскільки оскаржуване рішення про відмову у продовженні строку дії договору оренди свідчить про порушення норм Закону та Конституції України, а також права позивача, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Судова колегія вважає вказані посилання необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 93 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст. 116 ЗК України у відповідній редакції).

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст. 122 ЗК України у відповідній редакції).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (стаття 124 вказаного Кодексу).

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2009р. позивач на підставі договору оренди від 01.04.2009р. був належним землекористувачем земельної ділянки площею 0,0168га по вул. Ціолковського, 31а у м. Костянтинівка Донецької області. Пунктом 6 договору сторони визначили переважне право орендаря, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, за інших рівних умов на поновлення договору, для чого встановили обовязок не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В матеріалах справи наявні докази, що позивач у відповідності з вказаним пунктом договору звертався до відповідача з проханням продовжити термін дії договору на 5 років, проте листом від 01.02.2012р. №119 відповідач відповів про відсутність наміру продовжувати з позивачем орендні відносини, а рішенням №6/16-330 від 29.03.2012р. Костянтинівська міська рада відмовила орендарю у продовження терміну дії договору. Таким чином, з огляду на п.6 договору оренди від 01.04.2009р., строк його дії скінчився 01.04.2012р.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції) передбачено, що однією з підстав припинення дії договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ст. 34 Закону).

Разом з цим, статтею 33 вказаного Закону визначено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки за умовами договору, перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

В матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем встановленого зазначеною нормою обовязку щодо надання до міської ради разом із заявою про поновлення договору оренди проекту додаткової угоди, натомість, містяться докази наявності заперечень відповідача щодо поновлення орендних відносин (лист №119 від 01.02.2012р.).

Крім того, матеріалами справи підтверджено факт належного виконання позивачем обовязків за договором відносно внесення орендної плати, проте наявні наступні відомості.

01.02.2012р. відносно позивача було порушено кримінальну справу за ст. 204 ч.1 КК України за фактом незаконного зберігання в приміщенні кафе «Зеленка», розташованого за адресою: вул. Ціолковського, 31а, м. Костянтинівка, з метою збуту, а також збуту незаконно виготовлених спиртних напоїв. Постановою ст. слідчого СО Костянтинівського ГО ГУМВС України в Донецькій області від 22.06.2012р. кримінальне переслідування ОСОБА_4 було припинено, досудове слідство по кримінальній справі №38-2012-03-1382 призупинено.

17.01.2012р. депутат Костянтинівської міської ради ОСОБА_5 листом на адресу міського голови доповіла про факти порушення громадського порядку відвідувачами кафе «Зеленка», недотримання санітарних норм адміністрацією кафе. В матеріалах справи також наявна заява мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 В.В. до міського голови ОСОБА_6 із заявою про порушення порядку відвідувачами кафе «Зеленка», гучну музику та забруднення прилеглої території. Крім того, 09.10.2011р. контролер к/г доповів начальнику управління ЖКГ ОСОБА_7 про наявність біля павільйону реалізації пива «Зеленка» сміття, недопалків, та ін., туалет постійно закритий (зі слів клієнтів), а листом від 21.02.2012р. начальник відділу торгівлі та захисту прав споживачів ОСОБА_8 звернувся до міського голови із доповіддю про недоліки в роботі буфета «Зеленка» приватного підприємця ОСОБА_4, які створюють незручності для мешканців поряд розташованих житлових будинків, а саме - не дотримання режиму роботи, санітарних норм, гучну музику, відсутність туалету.

Згідно резолюцій на вказаних листах, дані відомості планувалось врахувати при продовженні договору оренди землі.

Крім того, в матеріалах справи наявний протокол про порушення санітарних норм від 03.03.2012р., складений працівником Державної санітарно-епідеміологічної служби відносно ФОП ОСОБА_4 в буфеті «Зеленка», яким зафіксовані порушення ст.ст. 17, 26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного добробуту населення», р. 9,10,14 ОСОБА_6. Правил для підприємств загального харчування, тощо. Підпис позивача у вказаному протоколі засвідчив, що усі порушення будуть усунуті. Постановою про накладення штрафу №57 від 05.03.2012р. ОСОБА_4 було визнано винною у скоєнні виявлених адміністративних порушень, а також накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 102,00грн.

За вказаних обставин, судова колегія вважає, що Костянтинівська міська рада при прийнятті спірного рішення про відмову у продовженні договору оренди землі з позивачем, мала обґрунтовані сумніви у доцільності такого продовження, а також вмотивовані заперечення з цього приводу. Крім того, наведені норми законодавства передбачають право орендаря (переважне), за умови належного виконання обовязків за договором, на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), однак не визначають обовязку орендодавця безперечного погодження на таке поновлення та обовязкового прийняття позитивного рішення стосовно укладання договору на новий строк.

Згідно п. 2 Розяснень Президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000р. (зі змінами і доповненнями), підставами для визнання акта державного чи іншого органу недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для визнання недійсним спірного рішення Костянтинівської міської ради №6/16-330 від 29.03.2012р., оскільки матеріалами справи не підтверджено факт його невідповідності вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Порушення прав позивача шляхом позбавлення його можливості використовувати спірну земельну ділянку в подальшому у звязку із закінченням терміну дії договору та відмовою у його поновленні, у даному випадку, є одним із ризиків, який позивач як фізична особа-підприємець несе в ході своєї діяльності в силу закону, проте не впливає на визначення законності чи обґрунтованості оскаржуваного рішення. Крім того, зі змісту позовних вимог (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) вбачається, що позивач просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Костянтинівської міської ради Донецької області №6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову ФОП ОСОБА_4 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га під кадастровим номером :00:021:0118 для обслуговування літнього торгівельного майданчика по вул. Ціолковського, 31а, в той час як висновок зі спірного питання містить лише п.44 вищевказаного акту.

Стосовно зауваження суду першої інстанції відносно критичної оцінки твердження відповідача про те, що продовження спірного договору оренди не планується у звязку з відсутністю права власності на споруди, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

По-перше, умовами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не містить визначеного переліку підстав, якими орендодавцю необхідно обґрунтувати заперечення відносно поновлення договірних відносин.

До того ж, перехід права користування земельної ділянки на умовах, на яких нею користувався попередній землевласник, передбачений лише ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, тобто за наявності оформленого права власності на обєкт нерухомості.

Разом з цим, в матеріалах справи наявні листи Костянтинівського МБТІ №2098 від 05.08.2008р. та №4428 від 09.10.2012р., відповідно яких придбане позивачем за договором дарування від 05.08.2005р. майно не є нерухомим, тому право на нього не підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, оскільки позивач не є власником нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, він не набуває права вимагати обовязкового переоформлення права користування нею в порядку ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, а є потенційним орендарем на загальних підставах. В свою чергу, відповідач при прийнятті спірного рішення використав право власника на розпорядження земельною ділянкою у межах своїх повноважень.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасувати рішення Костянтинівської міської ради Донецької області №6/16-330 від 29.03.2012р., оскільки вони не обґрунтовані, не доведені, та такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, за висновком судової колегії, всупереч вимогам ст. 43 ГПК України рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. у справі №5006/32/116пн/2012 не ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на позивача.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст. 104, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. (повний текст від 18.03.2013р.) у справі №5006/32/116пн/2012 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. (повний текст від 18.03.2013р.) у справі №5006/32/116пн/2012 скасувати.

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Костянтинівка Донецької області, до Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка Донецької області, про визнання недійсним та скасування рішення Костянтинівської міської ради Донецької області №6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову ФОП ОСОБА_4 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га під кадастровим номером :00:021:0118 для обслуговування літнього торгівельного майданчика по вул. Ціолковського, 31а відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Костянтинівка Донецької області, на користь Костянтинівської міської ради, м. Костянтинівка Донецької області, 573,50грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_9

Надруковано примірників 5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС