ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

(вступна та резолютивна частини)

іменем України

13.06.2013 Справа № 905/3772/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м. Добропілля, м. Білицьке

до Державне підприємство «Донецька залізниця», м. Донецьк.

Ціна позову 1369,57 грн.

Суддя Говорун О.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 02.01.2013;

від відповідача ОСОБА_2, юрисконсульт, довіреність № Н-01/1402 від 31.05.2013.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державне підприємство «Донецька залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 1369,57 грн. вартості нестачі вантажу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вагон №60724812 на станцію призначення прибув з недостачею вантажу, яка підтверджена складеним станцією Добропілля Донецької залізниці комерційним актом БА №786590/5 від 20.02.2013. Недостача виникла в звязку з незбереженням вантажу перевізником під час перевезення.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що відправником в порушення ст. 31 Статут залізниць України не визначено придатність рухомого складу для перевезення в комерційному відношенні.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

10.02.2013, за накладною №53206421, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (вантажовідправник), зі станції Фащевка Донецької залізниці на станцію Добропілля Донецької залізниці, відвантажив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (вантажоодержувач) у вагоні №60724812 вантаж антрацит, масою 70000кг. Згідно накладної №53206421 вантаж завантажено у вагон відправником. Навантаження нижче бортів, вантаж змерзається, маркування проведено двома паралельними борознами шириною 100мм по довжині вагону (а.с.13).

На станції Добропілля, був складений комерційний акт БА №786590/5 від 20.02.2013, в розділі «Д» якого зазначено: «відповідно до акту Ф.ГУ-23 №78 від 16.02.2013 ст. Красноармійськ та акту Ф.ГУ-23 №44 від 18.02.2013, складеного на ст. Добропілля, проведено комісійне переважування вагону №60724812 з вантажем антрацит, на справних 150т. тензометричних вагонних вагах вантажовідправника ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ш. «Алмазна», повірених 31.01.2013. За накладною значиться: брутто 93300кг, тара 23300кг, нетто 70000кг, у дійсності виявилось: брутто 91400кг, тара за накладною 23300кг, нетто 68100кг, що менше на 1900кг. Розміщення антрациту у вагоні рівномірне, нижче рівня бортів на 150мм, ліворуч по ходу руху потягу над 6-м та 7-м люками заглиблення довжиною 4,0м, шириною 2,0м, глибиною 0,5м, в місті заглиблення маркування розчином вапна та борознами порушено, протікання вантажу відсутнє» (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором перевезення перевізник зобовязаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України (далі ГК України), підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.2 ст.924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт», залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно ч.1 ст. 23 вищевказаного Закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Стаття 110 Статуту залізниць України (далі - Статут) передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а) ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Згідно ч.1 ст. 31 Статуту, залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Абзацом 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р. встановлено що, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Досліджені у судовому засіданні докази, свідчать про те, що нестача виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагону, вантажу, його маркування та кріплення у вагоні, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, про наявність заглиблень та порушення маркування не зазначалось.

Часткова відсутність маркування свідчить про втрату частини вантажу під час перевезення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребоває докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що недостача вантажу сталась внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування. Залізниця не довела, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК України, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 статті 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, відповідно до ч.2 ст.114 Статуту, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу, якого не вистачає у вагоні №60724812, з урахуванням норми природної втрати маси вантажу зданого до перевезення (п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644) становить 1369 грн. 57 коп.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1а, ) 1369 грн. 57 коп. вартості нестачі вантажу та 1720 грн. 50 коп. витрат з оплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 13 червня 2013 року.

Суддя О.В. Говорун