ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" серпня 2013 р. Справа № 918/1102/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 -Долинський спецкар'єр"

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" Філія "Костопільський райавтодор"

про стягнення в сумі 103 891 грн. 46 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 05.08.2013 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 18-12 від 03.01.2012 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Івано-Долинський спецкар'єр» (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України"в особі філії "Костопільський райавтодор" (далі відповідач) про стягнення 104 574,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

30.01.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 30-01-12 (надалі-договір), за умовами якого позивач (продавець) зобов'язався виготовити та поставити у власність відповідача (покупця) певну продукцію, а відповідач зобов'язався прийняти цю продукцію та своєчасно здійснити її оплату на умовах даного договору.

На виконання умов даного договору позивач поставив відповідачу продукцію, що стверджується видатковими накладними та довіреностями.

У свою чергу, відповідач провів часткову оплату продукції, залишок заборгованості становить 95 490,50 грн.

Крім того, між позивачем та відповідачем укладено договір підряду на виконання робіт по очищенню автодоріг загального користування від снігового покриву і заметів в осінньо-зимовий період 2012-2013 років від 12.10.2012 року, за яким позивач (підрядник) виділяє відповідачу (замовнику) снігоочисну техніку (бульдозер Т-130) для очищення від снігового покриву і заметів проїзну частину дороги Бережниця-Степань-Деражне-Клевань.

На виконання умов вказаного договору позивачем виконані роботи по очищенню автодоріг, що підтверджується товарно-транспортними накладними, видатковою накладною.

Однак відповідачем вартість виконаних робіт неоплачена, сума боргу складає 9 083,52 грн.

Відтак, загальний розмір заборгованості за двома договорами становить 104 574,02 грн.

В матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 11, 509, 526, 530, 612 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України.

Ухвалою суду від 26.07.2013 року порушено провадження, справу призначено до судового розгляду на 06.08.2013 року.

У судовому засіданні 06.08.2013 року оголошено перерву до 20.08.2013 року.

15.08.2013 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній зменшує розмір позовних вимог за договором № 30-01-12 від 30.01.2012 року з 95 490,50 грн. до 94 807,94 грн. основного боргу та просить суд стягнути всього 103 891,46 грн.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог подана у порядку та строки, визначені ст. 22 ГПК України, не суперечить вимогам законодавства та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, відтак приймається судом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 30-01-12 (надалі-договір), за умовами якого позивач (продавець) зобов'язався виготовити та поставити у власність відповідача (покупця) певну продукцію, а відповідач зобов'язався прийняти цю продукцію та своєчасно здійснити її оплату на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Загальна сума договору складається із сум, визначених у накладних за період дії чинного договору, які є невід'ємною частиною договору. Загальна кількість продукції, що поставляється продавцем покупцю за чинним договором, складається із кількостей, вказаних в накладних, виписаних протягом терміну дії цього договору (п. 2.2. договору).

За п. 6.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2012 року при відсутності у сторін претензій одна до одної.

На виконання умов вказаного договору позивачем поставлено відповідачу базальтову продукцію на загальну суму 106 708,90 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0004292 від 28.12.2012 року, № РН-0002013 від 04.07.2012 року, № РН-0002526 від 30.07.2012 року, № РН-0003046 від 31.08.2012 року, № РН-0003350 від 28.09.2012 року, № РН-0003790 від 31.10.2012 року, № РН-0004019 від 19.11.2012 року, № РН-0004292 від 28.12.2012 року, довіреностями № 52 від 15.06.2012 року, № 61 від 03.07.2012 року, № 80 від 21.08.2012 року, № 88 від 03.09.2012 року, № 103 від 04.10.2012 року, № 118 від 01.11.2012 року, № 131 від 04.12.2012 року.

Відповідно до п. 4.2. договору моментом поставки продукції вважається передача її продавцем покупцю або транспортній організації.

Згідно з п. 5.1. розрахунки за продукцію, що поставляється за даним договором, здійснюються за цінами, що діють на день відвантаження, шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Відповідач свої зобов'язання з оплати продукції за договором виконав частково, сплативши 15 009,80 грн., відтак залишок заборгованості становить 91 699,10 грн.

Крім того, судом з наявними матеріалами справи встановлено, що частина продукції поставлялася поза межами договору № 30-01-12 від 30.12.2012 року.

Зокрема, за видатковими накладними № РН-0000066 від 21.01.2013 року, № РН-0000210 від 28.02.2013 року, № РН-0000364 від 29.03.2013 року, № РН-0001140 від 31.05.2013 року, довіреностями № 5 від 10.01.2013 року, № 18 від 04.02.2013 року, № 34 від 11.03.2013 року, № 68 від 14.05.2013 року позивачем відповідачу поставлено продукцію на загальну суму 3 791,40 грн.

Як вбачається з вказаних видаткових накладних, підставою для їх оформлення є договір № 10-01-13 від 10.01.2013 року.

Зважаючи, що строк дії договору № 30-01-12 від 30.12.2012 року закінчився 31.12.2012 року, а договір № 10-01-13 від 10.01.2013 року сторонами наданий не був, відтак суд дійшов висновку, що поставка на суму 3 791,40 грн. була позадоговірною.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткові накладні, надані позивачем в підтвердження факту поставки товару, відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену продукцію становить 95 490,50 грн., а з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог - 94 807,94 грн.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розмінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України, і положення ч. 2 ст. 530 ЦК України до відповідних правовідносин не застосовуються.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 94 807,94 грн. за поставлену згідно з договором та видатковими накладними продукцію.

Крім того, між позивачем та відповідачем укладено договір підряду на виконання робіт по очищенню автодоріг загального користування від снігового покриву і заметів в осінньо-зимовий період 2012-2013 років від 12.10.2012 року, за яким позивач (підрядник) виділяє відповідачу (замовнику) снігоочисну техніку (бульдозер Т-130) для очищення від снігового покриву і заметів проїзну частину дороги Бережниця-Степань-Деражне-Клевань (п. 1 договору).

Всі роботи виконуються під керівництвом замовника (п. 2 договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що вартість робіт визначається згідно з калькуляцій, затверджених підрядником і погоджених замовником.

Згідно з калькуляцією сторонами погоджено розрахунок тарифів на послуги автотранспорту з 01.01.2012 року.

Відповідно до п. 3.2. договору договірна ціна є динамічною і корегується з врахуванням рішень з цього питання.

Розрахунки замовник здійснює згідно з товарно-транспортних накладних, завірених відповідальним представником замовника (п. 4 договору).

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивачем виконанні роботи з очищення доріг на загальну суму 9 083,52 грн., що стверджується видатковою накладною № НОМЕР_1 від 28.12.2012 року, товарно-транспортними накладними від 16.12.2012 року, від 17.12.2012 року, від 18.12.2012 року.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст. 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що мотивованої відмови від приймання виконаних робіт з боку відповідача не надходило, обсяг робіт погоджений сторонами, недоліків під час виконання робіт сторонами не виявлено.

У силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

На виконання вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України 23.04.2013 року позивачем на адресу відповідача направлений лист-вимога на загальну суму з поставки продукції та виконаних робіт по очищенню снігу, яку відповідач отримав 25.04.2013 року, однак розрахунків не провів.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором підряду складає 9 083,52 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем з поставки продукції та виконання робіт з очищення доріг з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог складає 103 891,46 грн.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків станом на 02.08.2013 року, підписаним обома сторонами.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в розмірі 103 891,46 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем зменшено розмір позовних вимог з 104 574,02 грн. до 103 891,46 грн.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з платіжним дорученням № 3321 від 04.07.2013 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 091,48 грн.

Відтак, поверненню підлягає судовий збір на суму 13,65 грн.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Щодо судового збору в розмірі 2 077,83 грн., то останній згідно зі ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі Філії "Костопільський райавтодор" (вул. Остафова,7, м. Рівне, 33028, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Івано-Долинський спецкар'єр" (с. Базальтове, Костопільський район, Рівненська область, 35042, ) 103 891,46 грн. основного боргу, 2 077,83 грн. судового збору.

3. Ухвалою суду повернути Публічному акціонерному товариству "Івано-Долинський спецкар'єр" (вул. с. Базальтове, Костопільський район, Рівненська область, 35042, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 13,65 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 20.08.2013 року.

Суддя Андрійчук О.В.