Господарський суд Чернігівської області
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" липня 2013р. Справа № 5028/10/72/2012

Боржник: Закрите акціонерне товариство науково-виробничого обєднання „Чернігівеліткартопля,

вул. Я.Лизогуба, 13, смт. Седнів, Чернігівський район, Чернігівська область, 15522

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю ДПЗКУ-МТС,

вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033

про розстрочення виконання рішення суду

по справі № 5028/10/72/2012:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ДПЗКУ-МТС,

вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033

Відповідач: Закрите акціонерне товариство Науково-виробниче обєднання Чернігівеліткартопля,

вул. Я.Лизогуба, 13, смт. Седнів, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 551820,36 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

заявник (боржник): ОСОБА_1, довіреність б/н від 04.03.2013р., представник

стягувач: ОСОБА_2, довіреність № 130 юр/Д-121/2012 від 29.10.2012р.,

представник

Боржником - Закритим акціонерним товариством Науково-виробниче об"єднання "Чернігівеліткартопля" подано заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року у справі №5028/10/72/2012 на 12 місяців рівними платежами на кожний місяць.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду боржник зазначає, що ЗАТ НВО Чернігівеліткартопля на даний час знаходиться майже на межі банкрутства, а стягнення всієї суми заборгованості в короткий проміжок часу до отримання та продажу врожаю 2013р. ставить під загрозу існування товариства, як юридичної особи. Боржник вказує на те, що пріоритетним та основним напрямком підприємства є рослинництво, яке є сезонним та потребує значних фінансових вкладень та витрат. В 2012 році ЗАТ НВО Чернігівеліткартопля отримало дуже низький врожай, що на думку заявника спричинило неналежне виконання взятих на себе зобовязань по спірному договору.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року по справі № 5028/10/72/2012 на 12 місяців рівними платежами на кожний місяць.

Представник стягувача проти розстрочення виконання рішення суду по справі № 5028/10/72/2012 заперечував. Згідно письмових заперечень, залучених судом до матеріалів справи за клопотанням стягувача, стягувач заявив, що з моменту виникнення у боржника зобов»язання щодо оплати заборгованості перед стягувачем ( з 2011р.), минуло вже два повноцінних цикла збирання врожаю (ранніх та пізніх зернових), проте, боржник не перерахував стягувачу жодної гривні. Невиконання боржником зобов»язань перед стягувачем протягом двох років, призводить до негативних наслідків саме для стягувача , а подання боржником заяви про розстрочення є, на думку стягувача, зловживання боржником процесуальними правами, спрямованими на невиконання боржником судового рішення по даній справі.

Дослідивши матеріали справи та докази ускладнення виконання рішення, вислухавши в судовому засіданні пояснення повноважних представників стягувача та боржника, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року по справі № 5028/10/72/2012 позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з Закритого акціонерного товариства Науково-виробниче об"єднання "Чернігівеліткартопля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" 525320,00 грн. боргу, 9613,36 грн. пені, 16641,65 грн. 3% річних, 190,99 грн. інфляційних втрат та 11035,32 грн. судового збору В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2013 року рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року по справі № 5028/10/72/2012 було скасовано та прийнято нове рішення, згідно якого в позові Товариства з обмеженою відповідальністю ДПЗКУ-МТС до ЗАТ НВО Чернігівкартопля про стягнення 551820,36 грн. відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2013 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2013 року було скасовано. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012р. у справі № 5028/10/72/2012 залишено без змін в частині стягнення із Закритого акціонерного товариства Науково виробничого обєднання «Чернігівеліткартопля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДПЗКУ-МТС 525320,00 грн. основного боргу, 16641,65 грн. 3% річних, 190,99 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення 9613,36 грн. пені рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012р. у справі № 5028/10/72/2012 скасовано, і в цій частині справу № 5028/10/72/2012 передано на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

09.07.2013 року на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року та постанови Вищого господарського суду України від 10.06.2013 року було видано наказ про примусове виконання рішення по справі № 5028/10/72/2012, який на даний час не виконано.

Боржник просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року по справі № 5028/10/72/2012 на 12 місяців рівними платежами на кожен місяць та посилається на ту обставину, що виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року до отримання та продажу врожаю 2013 року є неможливим.

Відповідно до приписів ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Частиною 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Виходячи зі змісту зазначеної статті обовязковою умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до вимог п.7.2. постанови Пленуми Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України№ 9 від 17.10.2012 р., вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Представник боржника в судовому засіданні в обґрунтування заяви про розстрочку зазначив, що товариство є сільгоспвиробником, перебуває в скрутному матеріальному становищі, згідно, зокрема, балансу та звіту про фінансові результати за 1 квартал 2013р. дебіторська заборгованість складає 4466 тис.грн., довгострокові зобов»язання і забезпечення становять 2400 тис.грн.

Представник стягувача в судовому засіданні заявив письмове клопотання про залучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом. З посиланням на надані стягувачем копій балансів за 2012р та 1 кв.2013р., стягувач заявив, що за 1 кв.2013р. дебіторська заборгованість стягувача складає 27408 тис.грн., довгострокові зобов»язання і забезпечення становять 968194 тис.грн., поточні зобов»язання 132604 тис.грн., вся сільгосптехніка перебуває в лізингу, заборгованість по якому також стягувачем не погашена. Стягувач вважає, що його матеріальний стан ще гірше, ніж у боржника, що також враховується господарським судом при вирішенні питання про розстрочення виконання судового рішення .

Враховуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що посилання боржника на скрутне фінансове становище, є недостатнім, не може бути винятковою обставиною в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, яка б свідчила про неможливість виконання рішення в силу якихось обєктивних обставин, які б унеможливили б виконання рішення суду у встановлений судом спосіб по справі № 5028/10/72/2012 та за наявності якої можливе надання розстрочення виконання рішення, оскільки відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Недодержання контрагентами боржника своїх обовязків також не є виключними обставинами, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення Господарського суду у справі №5028/10/72/2012, а також не впливає на обовязок боржника виконувати свої договірні зобовязання перед стягувачем та відповідно не виключають його вини у виникненні заборгованості.

Крім того, невиконання боржником договірних зобовязань перед стягувачем, діяльність якого, згідно довідки з ЄДР ( а.с.21,22 т.1/2), також пов»язана з сільгоспвиробництвом, ставить під загрозу фінансовий стан стягувача, який в судовому засіданні заперечував щодо заяви боржника про надання розстрочки виконання рішення суду з посиланням на докази щодо свого скрутного матеріального становища .

Таким чином, суд доходить висновку, що боржником не подано належних та достатніх доказів на підтвердження існування виключних обставин, що ускладнюють виконання боржником рішення суду у даній справі.

Відповідно до ст. 124 Конституції України рішення суду є обовязковими до виконання.

Згідно ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 86, 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви боржника про розстрочення виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.12.2012 року по справі № 5028/10/72/2012 відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам по справі.

Суддя І.Г.Мурашко

18.07.13