ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.07.2013 р. Справа №914/1889/13

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехАвто-Плюс», м.Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Львів», м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, м.Львів

про визнання виконавчого напису №188 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, що вчинений у м.Львові 03.04.2013р. за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Львів» на звернення стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехАвто-Плюс» таким, що не підлягає виконанню

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3;

від третьої особи: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «ТехАвто-Плюс» подано позов до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Львів» про визнання виконавчого напису №188 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1, що вчинений у м.Львові 03.04.2013р. за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Львів» на звернення стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехАвто-Плюс» таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні 17.07.2013р. представник позивача підтримав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову з підстав, зазначених у відповідній заяві, у якій просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису.

У судовому засіданні 17.07.2013р. представник усно заперечив проти вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У абзаці 2 пункту 3 даної постанови передбачено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» статтею 106 ГПК України передбачено можливість оскарження ухвал про забезпечення позову, скасування забезпечення позову. Відтак ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову або в задоволенні клопотання про скасування заходів до забезпечення позову оскарженню не підлягають.

З поданої заяви не вбачається яким чином невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання імовірного рішення суду про задоволення позовних вимог щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехАвто-Плюс» про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Суддя Яворський Б.І.