ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2013 р.Справа № 5023/5584/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Спеціалізована ДПІ по роботі з великими платниками податків м. Харків
до Ліквідатор Публічного АТ "Земельний банк" ОСОБА_2, м. Харків
про визнання незаконними дій ліквідатора
за участю представників сторін:

позивача - Калініної О.О.

відповідача - Маміної Л.В., Редіної В.Б.

третьої особи - не з'явилась

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2012 року до господарського суду звернулася Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС ( надалі - позивач) з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Земельний банк" ( надалі - відповідач) та просить про визнання незаконними дії ліквідатора ПАТ "Земельний банк" щодо неакцептування та не включення до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України, документально підтверджених, грошових вимог СДПІ до боржника на загальну суму 24 122 373,70 грн. та зобов'язати ліквідатора ПАТ "Земельний банк" акцептувати та включити до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України вищезазначені грошові вимоги.

В подальшому Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС уточнила вимоги позовної заяви в частині збільшення суми неакцептованого та не включеного до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України боргу з податку на прибуток банків та боргу з податку на додану вартість у загальному розмірі 29 582 642,70 грн. ( т.3 а.с. 16-20).

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.07.2012 р. у справі №5023/5584/12, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2012 р., у позові відмовлено повністю ( т.3 а.с.75-81) та (т.3 а.с.119- 127).

Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2012 р. рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2012 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2012 р. скасовано, справу №5023/5584/12 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області ( т.3 а.с.162- 167).

До розгляду справи по суті Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС надала уточнення до позовної заяви, в якому збільшила суми неакцептованого та не включеного до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України боргу з податку на прибуток банків та боргу з податку на додану вартість у загальному розмірі 40 408 785,70 грн. ( т.3 а.с.27-31).

За результатами нового розгляду справи, якій було присвоєно №5023/5584/12(5023/1823/12), рішенням господарського суду Харківської області від 30.01.2013 р. в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Земельний банк" щодо неакцептування та не включення до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України документально підтверджених грошових вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС до боржника на загальну суму 40 408 785,70 грн. та зобов'язання ліквідатора ПАТ "Земельний банк" акцептувати та включити до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України вищезазначені грошові вимоги відмовлено повністю ( т 3. а.с.69-78).

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 13.03.2013 року рішення господарського суду від 30.01.2013 року залишив без змін ( т.3.а.с.116-127).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Вищим господарським судом України, предметом розгляду у даній справі є дії ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Земельний банк" щодо неакцептування та не включення до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС на загальну суму 40 408 785,70 грн., що складається з боргу з податку на прибуток банків та боргу з податку на додану вартість.

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС вказані дії оскаржила, та просила визнати їх недійсними та зобов'язати ліквідатора ПАТ "Земельний банк" акцептувати та включити до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України вищезазначені грошові вимоги.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що під час нового розгляду справи місцевому суду слід визначити наявність чи відсутність податкового боргу в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, та при його наявності встановити його розмір, можливість акцептування кредиторських вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС ліквідатором Публічного акціонерного товариства "Земельний банк" та включення до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України.

Відповідно до приписів статті 111-12 Господарського процесуально кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою від 08.08.2013 року справу призначено до розгляду.

17.09.2013 року позивач надав уточнену позовну заяву якою збільшив розмір позовних вимог та просить суд визнання незаконними дії ліквідатора ПАТ "Земельний банк" щодо неакцептування та не включення до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України, документально підтверджених грошових вимог СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів до боржника на загальну суму 49864198,70 грн. ( т.4 а.с.26-59).

Судом на підставі ст. 22 ГПК прийнято до розгляду уточнену позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідачем заявлене клопотання щодо призначення у справі економічної експертизи на вирішення якої останній просить поставити наступні питання,

1) чи підтверджується документально зазначене в акті № 2154/50-2/19358721 від 8 листопада 2011 року про результати камеральної перевірки платника податку на прибуток СДПІ м. Харкова по роботі з великими платниками податків заниження об'єкта оподаткування Публічним акціонерним товариством "Земельний банк" за періоди : за 3 квартали 2010 року, за 2010 рік, за ! квартал 2011 року, за П квартал 2011 року і донарахування до сплати податку на прибуток ?

2) чи може порушити строки сплати податків юридична особа, яка не зобов'язана їх сплачувати ?

10.10.2013 року Харківський науково - дослідний інститут судових експертиз ім. проф.М.С. Бокаріуса сторонам надіслав клопотання щодо надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення судової економічної експертизи № 9197 та рахунок № 2767 від 04.10.2013 року за виконання експертизи на суму 8 832 грн. (том. 4 а.с.14-105).

Розгляд справи був зупинений з метою проведення судової експертизи . ( т.4 а.с.95-98). Дана ухвала позивачем у справі була оскаржена до Харківського апеляційного господарського суду.

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 21.11.2013 року ухвалу господарського суду Харківської області від 23.09.2013 року залишив без змін. ( т.4 а.с.165- 169).

Ухвалою від 27.11.2013 року на підставі ч.2 ст.79 ГПК України провадження по справі поновлено та призначено розгляд справи на 09.12.2013 року.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 09.12.2013 по 11.12.2013 року.

У призначеному судовому засіданні представник позивач вказує, що при наявності податкового боргу, який безпосередньо виник в межах ліквідаційної процедури, ліквідатор фактично обмежує право СДПІ - кредитора, що передбачене п. 8 ч. 1 ст. 91 Закону «Про банки та банківську діяльність» №2121, оскільки дана норма, фактично, передбачає можливість визнання вимог поданих в межах ліквідаційної процедури.

Також позивачем надано уточнення до позовної заяви, якими збільшено розмір позовних вимог на 73 741,00 грн. Збільшення податкового боргу відбулося за рахунок подачі відповідачем декларацій з податку на додану вартість:

- № від 12.08.2013 року за липень 2013 року, сума самостійно нарахованих зобов'язань складає 7364,00 грн.;

- № від 13.09.2013 року за серпень 2013 року сума самостійно нарахованих зобов'язань складає 7364,00 грн.

29.10.2013 року позивачем направлено лист ліквідатору Банку з вимогою на суму 7674,00 грн.

Листом від 06.11.2013 року №02-15/1148 ліквідатором відмовлено у акцептуванні наведених вимог кредитора.

Крім того, у зв'язку з подачею відповідачем податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2013 року № від 13.11.2013 року, якою відповідачем самостійно нараховано суму зобов'язань на суму 66067,00 грн., позивач звернувся до ліквідатора Банку з вимогою від 06.12.2013 року №5019/10/10-012 про включення наведеної суми боргу до переліку акцептованих вимог, для їх затвердження Національним банком України. Відповіді ліквідатора на час подання уточнення до позовних вимог позивачем не отримано.

Враховуючи заявлені раніше вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені зобов'язання з податку на додану вартість і податку на прибуток банківських установ та, враховуючи збільшення вказаної заборгованості за рахунок несплати самостійно визначеного зобов'язання на суму 73741,00 грн., СДПІ має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, що виникли під час проведення ліквідації на загальну суму 49 937 939,70 грн.

Суд розглянувши наведені уточнення на підставі ст. 22 ГПК України приймає їх до розгляду.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві. Через канцелярію суду надав копії первинних документів, витребуваних експертом для проведення експертизи та повторно заявив клопотання про проведення судової експертизи.

Суд, розглянувши клопотання відповідача та надані документи, зазначає наступне, відповідно до приписів ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторни, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше ніж як на 15 днів.

Сторонами у судовому засіданні не було заявлено клопотання про продовження строку вирішення спору за межами, визначеними ч.1 ст. 69 ГПК України.

Враховуючи викладене та те, що розгляд справи триває досить довгий час та строк вирішення спору закінчився, суд відмовляє у задоволенні клопотання про проведення судової експертизи.

Відтак, кошти сплачені відповідачем за проведення експертизи у розмірі 8 832,00 грн. (платіжне доручення №2 від 29.10.2013 року) підлягають поверненню експертною установою.

Третя особа надала письмове пояснення, в якому зазначила, що кошти, які на сьогоднішній час отримує відповідач, не є доходом в розумінні чинного законодавства України, а є коштами, що формують ліквідаційну масу, призначену для погашення вимог кредиторів та оплати витрат ліквідатора. Проти позову заперечує, посилаючись на те, що Закон про банки не передбачає в якості витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, сплату ліквідатором податків. З урахуванням викладеного, третя особа вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11 травня 2010 року Постановою правління Національного банку України №231 в ПАТ "Земельний банк" введено тимчасову адміністрацію та мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 3 місяці з 12.05.2010 року по 11.08.2010 року, про що опубліковано оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" №87 від 15 травня 2010 року (а.с. 51).

Згідно ст. 87, п.7 ст.91 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банк може бути ліквідований - з ініціативи національного банку України, а також скасовується арешт, накладений на майно банку, чи інші обмеження щодо розпорядження його майном. Ліквідація банку вважається завершеною, а Банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Постановою Правління Національного банку України від 30.07.2010 р. № 375 „Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Земельний банк"" було відкликано банківську ліцензію та призначено ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Земельний банк".

Публічне акціонерне товариство "Земельний банк" (надалі - банк) є юридичною особою (свідоцтво про державну реєстрацію серії А01 №423531) та діє на підставі статуту, погодженого Національним банком України, затвердженого загальними зборами Харківського акціонерного комерційного Земельного банку (протокол №44 від 06.11.2009 р.).

Банк знаходиться на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС.

Як вказує позивач, у даного платника податків і зборів обліковується узгоджена заборгованість за зобов'язаннями перед державним та місцевим бюджетами.

08.11.2011 р. позивачем на адресу ПАТ "Земельний банк" було направлено заяву за вих. №15059/10/10-012 від 05.11.2011 р. з кредиторськими вимогами позивача за несплачені самостійно узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток банківських установ на загальну суму 2286588,70 грн., які обліковувались станом на 14.09.2011 р.

Крім цього, враховуючи збільшення податкового боргу банку, позивачем було направлено заяву з вимогами до боржника - банку за вих. №15770/10/10-012 від 22.11.2011 р., якою позивач збільшив кредиторські вимоги за несплачене самостійно узгоджене грошове зобов'язання з податку на прибуток банківських установ на загальну суму 6181225,00 грн., яке виникло за період з 14.09.2011 р. по 22.11.2011 р.

Як вказує позивач, його заява з вимогами до боржника за вих. №15770/10/10-012 від 22.11.2011 р. у сумі 6181225,00 грн. взагалі залишилась без відповіді.

Всього позивач просив розглянути, акцептувати та визнати у повному обсязі кредиторські вимоги до банку на суму 8467813,70 грн.

У відповідь на вимоги позивача від ліквідатора банку ОСОБА_2 12.12.2011 р. надійшов лист за вих. №02-15/5201 від 08.12.2011 р. про відмову визнання заяви з вимогами до боржника у сумі 2286588,70 грн. В обґрунтування відмови ОСОБА_2 посилався на відсутність підстав включення поточних вимог до реєстру вимог кредиторів та на п. 1.3 ст. 1 ПКУ, який передбачає неможливість застосування Податкового кодексу щодо погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу банку, що перебуває в ліквідаційній процедурі.

Позивач зазначає, що відповідач на підставі та на виконання вимог ст. 152 ПКУ, як платник податку на прибуток банку, самостійно визначив його розмір за 2011 рік у сумі 6081086,00 грн. та подав до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС податкову декларацію з податку на прибуток банку (вх. № від 26.01.2012 р.) по формі, затвердженій наказом ДПА України №98 „Про затвердження форми декларації з податку на прибуток банку".

Граничний термін сплати податку по зазначеній декларації становить 19.02.2012 р.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС було проведено камеральну перевірку податкової декларації за другий квартал 2011 р. платника податку - ПАТ "Земельний банк", за результатами якої складено акт №2154/50-2/19358721 від 08.11.2011 р.

Камеральною перевіркою було встановлено порушення п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на загальну суму 39531095,00 грн., внаслідок чого банком занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток на 9557971,00 грн.

21.12.2011 р. позивачем на підставі акту перевірки було винесене податкове повідомлення-рішення №, яким банку визначено податкове зобов'язання в сумі 9557971,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було отримано платником податку 27.01.2012 р. (згідно повідомлення розписки про вручення відправлення спецзв'язку), тому граничний термін його сплати становив 06.02.2012 р.

Відповідач оскаржив у Харківському окружному адміністративному суді податкове повідомлення-рішення від 21.12.2011 р. на суму 9557971,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2012 р. по справі №2-а-1946/12/2070 відмовлено в позові про визнання недійсним податкового-повідомлення рішення від 21.12.2011 р. на суму 9557971,00 грн.

Зазначену постанову відповідач оскаржив у Харківському апеляційному адміністративному суді.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 року у справі №2а-1946/12/2070 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Земельний банк" залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2013 року касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Земельний банк" залишена без руху, а скаржникові до 17 травня 2013 року запропоновано усунути недолік, виконавши вимоги ч. 5 ст. 213 КАС України і роз'яснено наслідки невиконання вимог ухвали.

Ухвалою від 21.06.2013 року на підставі ч. 6 ст. 214 КАС України, дану касаційну скаргу повернуто скаржникові.

Таким чином, сума зобов'язань у розмірі 9557971,00 грн., нарахована контролюючим органом за результатами камеральної перевірки, є узгодженою в розумінні ст. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України та є податковим боргом.

Таким чином, згідно зворотного боку облікової картки банку з податку на прибуток станом на 20.02.2012 р. заборгованість ПАТ "Земельний банк" збільшилась на 15 639 057,00 грн. (в.т.ч. сума грошового зобов'язання самостійно узгодженого платником податків у поданих деклараціях з податку на прибуток банківських установ за 2011 рік у сумі 6 081 086,00 грн. та суми нарахованої контролюючим органом за результатами камеральної перевірки у розмірі 9 557 971,00 грн.)

Як встановлено судом, вищевказані суми відповідачем сплачені не були, тому позивач вважає їх податковим боргом, який обліковується в картці особового рахунку.

Також позивач зазначає, а також це підтверджується деклараціями з податку на додану вартість, наявними в матеріалах справи, що банк, як платник податку на додану вартість, самостійно визначив його розмір на серпень 2011 року у сумі 6991,00 грн. та подав до позивача податкову декларацію (вх. № від 07.09.2011 р.) по формі та з дотриманням порядку її заповнення, затвердженій наказом ДПА України №41 від 25.01.2011 р. "Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ". Граничний термін сплати ПДВ по вказаній декларації - 30.09.2011 р.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що відповідачем 16.03.2012 року подано декларацію № (а.с. 35-37) по формі та з дотриманням порядку її заповнення, затвердженій наказом ДПА України №41 від 25.01.2011 р. "Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ", якою визначено суму зобов'язань у розмірі 8512 грн. Граничний термін сплати ПДВ по вказаній декларації - 30.03.2012 р.

Згідно зворотного боку облікової картки відповідача з ПДВ станом на 05.04.2012 р. за ним рахується заборгованість у сумі 63962,12 грн. (з урахуванням поданих раніше кредиторських вимог).

Враховуючи заявлені раніше вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток банківських установ на загальну суму 8467813,70 грн., загальний розмір вимог позивача до боржника щодо його майнових зобов'язань, які виникли під час проведення ліквідації, склав 24122373,70 грн.

Заява позивача з вимогою до боржника у сумі 24122373,70 грн. за №2942/10/10-012 від 12.03.2012 р. була направлена на адресу ліквідатора ОСОБА_2 14.03.2012 р., однак відповіді на неї не надійшло.

В уточненнях до позовної заяви в частині збільшення суми неакцептованого та не включеного до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України боргу від 06.06.2012 р., наданих позивачем суду 7 червня 2012 р., позивач зазначає, що грошові зобов'язання банку станом на 30.05.2012 р. збільшились у зв'язку з подачею Банком декларації з податку на прибуток (вх.№902891955 від 08.05.2012 р.), якою самостійно визначено його розмір за 1 квартал 2012 р. у сумі 5415796,00 грн. Граничний термін сплати податку 20.05.2012 року.

Крім того, Банком подано декларацію з податку на додану вартість за:

- березень 2012 року № від 17.04.2012 р з визначеною сумою до сплати у розмірі 44473,00 грн., граничний термін сплати 30.04.2012 р.

Таким чином, грошові зобов'язання Банку перед бюджетом та відповідно, грошові вимоги СДПІ до боржника збільшились на суму 5 460 269,00 грн.

Враховуючи заявлені раніше вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість і податку на прибуток банківських установ на загальну суму 24122373,70 грн. та враховуючи збільшення вказаної заборгованості за рахунок несплати самостійно визначеного зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, розмір вимоги позивача до боржника склав у загальному розмірі 29582642,70 грн.

18.01.2013 року позивачем надано уточнення до позовної заяви якими збільшено розмір позовних вимог, як таких що неакцептовані та не включених до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України на загальну суму 10 826 143,00 грн.

Так сума податкового боргу збільшилась за рахунок несплати відповідачем самостійно узгоджених грошових зобов'язань, нарахованих у деклараціях:

- з податку на додану вартість № від 12.09.2012, сума самостійно нарахованих зобов'язань складає 2217,00 грн., № від 12.11.2012 року, сума зобов'язань 540 грн.;

- з податку на прибуток банку № від 24.07.2012 року, якою самостійно визначено розмір податку у сумі 5 412 413,00 грн.

Враховуючи заявлені раніше вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість і податку на прибуток банківських установ на загальну суму 29582642,70 грн. та враховуючи збільшення вказаної заборгованості за рахунок несплати самостійно визначеного зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, розмір вимоги позивача до боржника склав у загальному розмірі 40 408 785,70 грн.

17.09.2013 року позивач надав уточнену позовну заяву, якою збільшив розмір позовних вимог за рахунок подачі відповідачем податкової декларації з податку на прибуток банку за 2012 рік, якою відповідач самостійно визначив його розмір у сумі 5 695 346,00 грн., граничний термін сплати податку по зазначеній декларації становить 19.02.2013 року.

Окрім того, банк має заборгованість з авансових внесків за ІІІ-квартал 2012 року у розмірі 3 608 708,00 грн., граничний термін сплати яких становить 18.01.2013 року та 20.02.2013 року.

Також банком було подано податкові декларації з податку на додану вартість: № від 09.10.2012 р., № від 12.12.2012 р., № від 18.01.2013 р., № від 08.02.2013 р., № від 06.03.2013 р., № від 04.04.2013 р., № від 17.05.2013 р., № від 10.07.2013 р., якими відповідачем самостійно визначено суму податкових зобов'язання на загальну суму 150 465,00 грн.

01.08.2012 року податковою інспекцією на адресу банку направлено вимоги до бржника за №345/10/10-012 на суму 9454519,00 грн.

Листом №02-15/387 від 08.08.2013 року, ліквідатором Банку відмовлено у акцептуванні наведених вимог позивача.

Враховуючи заявлені раніше вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені зобов'язання з податку на додану вартість і податку на прибуток банківських установ та, враховуючи збільшення вказаної заборгованості за рахунок несплати самостійно визначеного зобов'язання на суму 9454519,00 грн., СДПІ має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, що виникли під час проведення ліквідації на загальну суму 49 864 198,70 грн.

Також позивачем надано уточнення до позовної заяви, якими збільшено розмір позовних вимог на 73 741,00 грн. Збільшення податкового боргу відбулося за рахунок подачі відповідачем декларацій з податку на додану вартість:

- № від 12.08.2013 року за липень 2013 року, сума самостійно нарахованих зобов'язань складає 7364,00 грн.;

- № від 13.09.2013 року за серпень 2013 року сума самостійно нарахованих зобов'язань складає 7364,00 грн.

29.10.2013 року позивачем направлено лист ліквідатору Банку з вимогою на суму 7674,00 грн.

Листом від 06.11.2013 року №02-15/1148 ліквідатором відмовлено у акцептуванні наведених вимог кредитора.

Крім того, у зв'язку з подачею відповідачем податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2013 року № від 13.11.2013 року, якою відповідачем самостійно нараховано суму зобов'язань на суму 66067,00 грн., позивач звернувся до ліквідатора Банку з вимогою від 06.12.2013 року №5019/10/10-012 про включення наведеної суми боргу до переліку акцептованих вимог, для їх затвердження Національним банком України. Відповіді ліквідатора на час подання уточнення до позовних вимог позивачем не отримано.

Враховуючи заявлені раніше вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені зобов'язання з податку на додану вартість і податку на прибуток банківських установ та, враховуючи збільшення вказаної заборгованості за рахунок несплати самостійно визначеного зобов'язання на суму 73741,00 грн., СДПІ має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, що виникли під час проведення ліквідації на загальну суму 49 937 939,70 грн.

Позивач вважає, що, відмовляючи у визнанні кредиторських вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС, ліквідатором банку ОСОБА_2 було порушено низку правових норм, зокрема Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України "Про банки та банківську діяльність" та фактично обмежено право позивача як кредитора.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України "Про банки та банківську діяльність" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Банк може бути ліквідований: з ініціативи власників банку; з ініціативи Національного банку України (у тому числі за заявою кредиторів).

Частиною 3 ст. 87 цього Закону передбачено, що ліквідація банку з ініціативи Національного банку України здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Таким чином, Закон України "Про банки та банківську діяльність" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в даному випадку є спеціальним та регулює процедуру ліквідації банку з ініціативи Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону України "Про банки та банківську діяльність" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ліквідатором здійснюється опублікування відомостей про відкриття ліквідаційної процедури у газеті "Урядовий кур'єр" чи "Голос України" за рахунок банку у строки, передбачені законами України, з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії або власником банку рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Закону протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Закону ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури.

Відповідно до пункту 9.2. глави 9 розділу 6 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства" № 369 від 28.08.2001 р., ліквідатор складає перелік (реєстр) акцептованих ним вимог на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про ліквідацію.

Отже, зазначеними вище приписами законодавства, врегульовано правовідносини кредиторів, вимоги яких виникли на дату прийняття рішення про ліквідацію банку.

У даній же справі СДПІ заявлено поточні вимоги, які виникли в ліквідаційній процедурі банку на підставі самостійно визначених та заявлених банком сум податків на прибуток та податку на додану вартість, а також нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Так, відповідно до ст. 91 Закону України "Про банки та банківську діяльність", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, а вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.3 ст.85 Закону України "Про банки та банківську діяльність" у період мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ч.3 ст.88 Закону України "Про банки та банківську діяльність", законодавство України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним застосовується в частині, що не суперечить нормам цього Закону.

Норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992р. № 2343-XII ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

Згідно із визначенням, наведеним в статті 1 Закону № 2343-XII, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ст.85 Закону України "Про банки та банківську діяльність" з моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів розпочинається відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) в розмірах, які обліковуються на дату закінчення дії мораторію. Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що на нього з моменту відкликання ліцензії та початку ліквідаційної процедури не розповсюджуються вимоги Податкового кодексу України та він звільняється від сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Пунктом 2 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним (банкрутом) застосовується в частині, що не суперечить нормам Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 23 названого Закону вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 р., податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 46.1. ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання.

Згідно приписів п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Положеннями п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. В разі виявлення таких випадків платник податків може самостійно внести відповідні зміни до податкової звітності, в порядку, який визначений ст. 50 Податкового кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що банком як платником податків в податкових деклараціях самостійно визначено суму податкових зобов'язань в загальній сумі 40 379 968,70 грн., також сума зобов'язання була збільшена контролюючим органом за результатами проведення камеральної перевірки на 9557971,00 грн., однак у визначені законодавством строки узгоджені суми зобов'язань сплачені не були, оскільки банк знаходиться у ліквідаційній процедурі.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до ліквідатора з вимогою про включення наведеної суми боргу до акцептованих вимог, для їх затвердження Національним банком України, оскільки Податковий кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми розділу Y "Тимчасова адміністрація та ліквідація банків" Закону України "Про банки і банківську діяльність" та податкова інспекція позбавлена права звертатися до суду з позовом про стягнення суми боргу.

В статті 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, законодавець визначив порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, який передбачав складення акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України; тільки після затвердження Національним банком цього переліку він набуває статусу реєстру кредиторських вимог до Банку і у ліквідатора з'являється можливість задовольняти вимоги кредиторів у порядку встановленому ст. 96 Закону про банки, тобто лише у визначеній законодавцем певній черговості.

Згідно п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України Податковим кодексом не регулюються питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюється норми розділу V "Про банки і банківську діяльність". Але ПАТ "Земельний банк" є платником податків та на нього розповсюджуються норми Податкового кодексу України щодо визначення податкових зобов'язань самостійно або контролюючим органом.

З урахуванням вищенаведеного, суд знаходить достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання ліквідатора включити грошові вимоги позивача у загальній сумі 49 871872,70 грн. до реєстру вимог кредиторів.

У частині позовних вимог про включення суми боргу у розмірі 66067,0 грн. до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не доведено, що ліквідатором Банку відмовлено у акцептуванні наведеної суми. Крім того, строк розгляду вимог кредиторів Ліквідатором на дату звернення з уточненнями до позовної заяви не минув.

При цьому, що стосується вимог про визнання незаконними дій щодо неакцептування та не включення до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України, документально підтверджених грошових вимог до боржника на загальну суму 49937939,70 грн., суд в цій частині вважає за необхідне відмовити в позові.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Чинним законодавством не передбачено можливості визнання незаконними дій будь-кого, окрім органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, проте як ліквідатор банку до таких осіб не відноситься.

Жодних договорів між сторонами, які б визначали можливість застосування вказаного способу захисту також немає.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що в цій частині позивачем обрано невірний спосіб захисту, у зв'язку з чим в задоволенні такої позовної вимоги відмовляє.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, від сплати якого позивач звільнений, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 80, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду уточнення до позовної заяв про збільшення розміру позовних вимог .

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Земельний банк» ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) визнати вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ Міндоходів (61052, м. Харків, вул. К. Маркса, 30) на загальну суму 49 871872,70 грн. та включити їх до переліку акцептованих вимог для затвердження Національним банком України.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Земельний банк» в особі ліквідатора ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (Управління Державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код одержувача: 37999654, рахунок 3003 в ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, призначення платежу *; 101; код бюджетної класифікації 22030001; 03500039 Судовий збір ГС Х/о, п. 1) - 1147,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.12.2013 р.

Суддя Лаврова Л.С.