ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" лютого 2013 р.Справа № 5023/9106/11

Суддя господарського суду Харківської області Калініченко Н.В.

при секретарі судвого засідання ОСОБА_1

за участю представників:

стягувач: ОСОБА_2, доручення від 01.01.2013 р.

боржник - не зявився

розглянувши заяву ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія" про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу по справі за позовом ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія", м. Харків

до ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" в особі філії ГПУ "Шебелинкагазвидобування" , смт. Червоний Донець

про стягнення 30506,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 грудня 2011 року по справі 5023/9106/11 позов задоволено повністю, стягнуто з ДК "Укргазвидобування НАК "Нафтогаз України" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", 64250, Харківська область, Балаклійський район, смт. Червоний Донець, вул. Жовтнева, 9 (ідентифікаційний код 00153146) на користь ТОВ "НВП "Українська Енергетична компанія", 61052, м. Харків, вул. Клочківська, 346-а (ідентифікаційний код 36374862) 28265,88 грн. боргу, 1436,26 грн. інфляційних, 789,89 грн. річних, 304,92 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу рішення господарського суду Харківської області від 19 грудня 2011 року набрало чинності 03 січня 2012 року. 03 січня 2012 року на виконання рішення від 19 грудня 2011 року, з дотриманням вимог чинного законодавства, видано наказ та направлено рекомендованою поштою на адресу стягувача за вихідним номером 000019, про що внесено запис до Книги обліку вихідних документів рекомендованої кореспонденції.

05 січня 2012 року до господарського суду Харківської області поштою надійшла апеляційна скарга ДК "Укргазвидобування НАК "Нафтогаз України" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" на рішення господарського суду Харківської області від 19 грудня 2012 року, справу було направлено до Харківського апеляційного господарського суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06 лютого 2012 року рішення у справі № 5023/9106/11 від 19 грудня 2012 року залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

17 січня 2013 року до суду надійшла заява ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія" (вх. 1796) про видачу судового наказу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 січня 2013 року відмовлено ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія" в задоволенні заяви про видачу судового наказу.

25 січня 2013 року до суду надійшла заява ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія" (вх. 3008) про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу.

Розглянувши заяву стягувача, ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія", суд ухвалою від 28 січня 2013 року прийняв заяву до розгляду та призначив її розгляду у судовому засіданні на 13 лютого 2013 року.

В судове засідання 13 лютого 2013 року зявився представник стягувача, який надав заяву про залучення до матеріалів справи додаткових доказів: копії запита стягувача до Харківської дирекції Українського ДП поштового звязку "Укрпошта" від 23.01.2013 р., копії відповіді на запит від 01.02.2013 р., а також докаи направлення на адресу боржника заяви про відновлення строку та видачі дубліката наказу. Заява із додатками залучена до матеріалів справи.

Боржник в судове засідання не зявився, обґрунтувань своєї позиції щодо заяви суду не надав.

Беручи до уваги те, що згідно ст. 119 ГПК України неявка боржника і стягувача у засідання суду не є перешкодою для розгляду заяви, суд розглядає заяву стягувача за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши пояснення представника стягувача, дослідивши його заяву про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу, суд вважає заяву необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню виходячи з наступного:

Частина перша ст. 119 ГПК України встановлює право господарського суду відновити пропущений строк для предявлення наказу до виконання. Відновлення пропущеного процесуального строку передбачено також і ст. 53 ГПК України. Водночас, на відміну ст. 53 ГПК України, у випадку пропуску строку для предявлення наказу до виконання ст. 119 ГПК України не передбачає можливості відновлення строку за ініціативою господарського суду.

Пропуск процесуального строку в процесуальному праві - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Господарський суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає причини пропуску строку поважними. Відновлення процесуального строку означає лише, що суд дає дозвіл особі вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущений. Тобто відновлення строку не означає, що перебіг строку продовжується. Питання про відновлення строку може бути порушено лише після закінчення процесуального строку.

Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відновлення процесуального строку являє собою визнання судовим органом (суддею) дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними.

Суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає причини пропуску строку поважними. Відновлення процесуального строку означає лише, що суд надає дозвіл особі вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущено. Тобто відновлення строку не означає, що перебіг строку продовжується.

Вищий господарський суд України у п. 1 інформаційного листа від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" на запитання, чи достатньо для вирішення господарським судом питання про відновлення процесуального строку самого лише клопотання про це або наявність поважної причини пропуску строку має бути доведена, відповів так. Згідно з частиною першою статті 53 ГПК за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. Отже, наведена норма пов'язує можливість від новлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК.

У п. 8 Інформаційного листа від 06.08.2008 р. № 01-8/471 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)" Вищій господарський суд вказав наступне: у застосуванні частини першої статті 53 ГПК господарський суд повинен у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин пропуску процесуального строку оцінити доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Відповідно до частини першої статті 53 ГПК за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законодавством строку поважною і відновити пропущений строк. ГПК не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску процесуального строку оцінити доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Стаття 119 ГПК України, на яку посилається стягувач при зверненні із заявою, що розглядається судом, вказує саме на те, що лише у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Однак стягувачем в обґрунтування поданої нам заяви не надано доказів, яки б свідчили про наявність поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку та можливості його відновлення.

Посилання стягувача на його лист-запит від 23.01.2013 року до Харківської дирекції Українського ДП поштового звязку "Укрпошта" та на копію листа-відповіді від 01.02.2013 р. на запит не є підставами для відновлення пропущеного строку, вказаний запит було зроблено стягувачем за спливом встановленого строку для предявлення наказу до виконання, який визначається у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження". Саме причин (причини) пропуску строку стягувачем не обґрунтовані взагалі. Стягувач вказує про пропуск строку для предявлення наказу до виконання, проте саме з яких причин стягувачем пропущено річний строк та які причини є поважними для його відновлення стягувачем не вказано і суду не доведено.

Посилання стягувача на неотримання ним наказу суду на виконання рішення господарського суду та постанови Харківського апеляційного господарського суду як на поважність причини пропуску строку на предявлення наказу до виконання з тих підстав, що процесуальний закон покладає обовязок видачі наказу саме на суд, який зобовязаний вручити цей наказ безпосередньо стягувачеві або надіслати йому рекомендованим чи цінним листом та на відсутність будь-яких обовязків з цього привиду щодо стягувача суд вважає необґрунтованими. Наказ суду було направлено на адресу стягувача, яка ним вказана у позовній заяві, стягувач починаючи з моменту винесення рішення (постанови) судами жодного разу не звертався з питання щодо неотримання наказу до суду, які і не звертався до поштової установи до спливу визначеного законом строку для предявлення наказу до виконання з питанням щодо неотримання наказу суду у справі. Інших обґрунтувань чи доказів в обґрунтування поважності причин для відновлення пропущеного стягувачем строку для предявлення наказу до виконання останнім не вказано та не доведено.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2012 року стягувачеві за вих. № 000019 було направлено наказ суду. Рішення суду по даній справі залишено без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06 лютого 2012 року.

Видачу нового наказу на виконання Постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06.02.2012 р. діючим ГПК України не передбачено. Така сама позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", а саме п. 11, у якому зазначено, що у разі коли за результатами апеляційного розгляду оскаржене судове рішення буде залишене без змін, новий наказ на його виконання не видається, а виконується раніше виданий наказ. Якщо на час прийняття судового акта апеляційної інстанції строк для пред'явлення цього наказу до виконання закінчився, зазначений строк підлягає відновленню згідно із статтею 119 ГПК.

Згідно до Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження. Водночас, права сторін за господарським процесом визначені зокрема у ст. 22 ГПК України.

За приписами ст. 115 ГПК України рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на те, що стягувачем не доведено суду саме наявність поважності причин пропуску відповідного строку, оскільки причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, на даних доказів за правилами ст. 43 ГПК України, суд вважає заяву стягувача в частині вимог щодо поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання необґрунтованими, непідтвердженими жодними доказами та відмовляє у задоволенні.

Беручи до уваги приписи ст. 120 ГПК України, згідно якої у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання, оскільки строк на предявлення наказу до виконання сплинув 04.01.2013 року і судом не поновлено з підстав викладених вище, суд відмовляє стягувачеві в частині вимог щодо видачі дублікату наказу суду по даній справі.

Також суд звертає увагу на те, що до заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; або, при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено. Жодної з таких довідок стягувачем до суду не надано.

Керуючись ст.ст. 43, 53, 86, 119, 120 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити стягувачеві - ТОВ "НВП "Українська Енергетична Компанія" в задоволенні заяви про поновлення строку для предявлення наказу до виконання та у видачі дублікату судового наказу.

Повну ухвалу по справі № 5023/9106/11 складено 18 лютого 2013 року.

Суддя ОСОБА_3
справа № 5023/9106/11