ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" січня 2013 р. Справа № 5019/1905/12

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трасмет»

довідповідача Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод»

про стягнення заборгованості в розмірі 123141,10 грн.

Суддя Мамченко Ю.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №6 від 04.01.2012 року);

від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трасмет» звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод» про стягнення заборгованості за Договором поставки металобрухту чорних металів №26-1/10 від26.10.2011 року в розмірі 114637,50 грн. основного боргу та 8503,60 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем належним чином зобов'язань з оплати поставного товару за Договором поставки металобрухту чорних металів №26-1/10 від26.10.2011 року, що зумовило нарахування позивачем пені та звернення останнього з позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте відповідачем через канцелярію суду подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого Закрите акціонерне товариство «Рівненський ливарний завод» просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог на підставі ч.2 ст. 14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, вивчивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмет» та Закритим акціонерним товариством «Рівненський ливарний завод» був укладений Договорі поставки металобрухту чорних металів №26-1/10, згідно з умовами якого Постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити брухт чорних металів.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку металобрухту на суму 257052,50 грн., з яких відповідачем оплачено 142415,00 грн..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.12.2011 року порушено провадження у справі №5019/2862/11 про банкрутство ЗАТ «Рівненський ливарний завод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод» було опубліковано в газеті Урядовий кур'єр № 79 (4723) від 04.05.2012 року.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі - Закон) мораторій на задоволення вимог кредиторів -зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Водночас, за визначенням, яке міститься в абз. 7 ст. 1 Закону, грошовим зобов'язанням є зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, зобов'язання боржника - фізичної особи - підприємця, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не пов'язаних із здійсненням таким боржником підприємницької діяльності. Склад і розмір грошових зобов'язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Конкурсні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника (абз.6 ст.1 Закону).

На підставі ч.15 ст.11 Закону всі кредитори, незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника за правилами статті 14 Закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно до частини другої цієї ж статті Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Отже, Закон пов'язує з пропуском конкурсними кредиторами строку, встановленого для подання ними заяв, припинення їх права вимоги до боржника.

З урахуванням наведеного суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача 114637,50 грн. основного боргу та 8503,60 грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання є конкурсними, оскільки виникли до порушення провадження у справі №5019/2862/11 про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод».

Разом з тим, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмет» стосовно вказаних вимог з відповідною заявою у справі про банкрутство в передбачений ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк до суду не зверталось, у зв'язку з чим його вимоги вважаються погашеними.

Статтею 1 наведеного Закону визначено, що погашеними вимогами кредиторів є задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов'язань, що відбувається внаслідок застосування ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» слід вважати припиненням цих зобов'язань відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмет» позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства та спростовуються наявними в справі доказами, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Правова позиція зі спірних правовідносин викладена в постанові Вищого господарського суду України №7/334/07-21/268/07 від 15.05.2008 року, п.54 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство» відповідно до якого, якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини другої статті 14 Закону.

Приписами ст. 44 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При цьому, згідно з ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Мамченко Ю.А.

Повний текст рішення суддею підписаний « 24» січня 2013 року.