донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.02.2013 р. справа №9пн/5014/2893/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Чернота Л.Ф.
суддівДіброви Г.І., Шевкової Т.А.

від позивача:не з»явився
від відповідача:не з»явився

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області

на рішення господарського суду Луганської області
від26.11.2012 року
у справі№9пн/5014/2893/2012 (суддя Ворожцов А.Г.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області
до відповідача Краснодонської об»єднаної державної податкової інспекції Луганської області Державної податкової служби, м.Краснодон Луганської області
про витребування майна
ВСТАНОВИВ:

У 2012 році Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області, звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Краснодонської об»єднаної державної податкової інспекції Луганської області Державної податкової служби, м.Краснодон Луганської області про витребування майна.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.11.12р. у позовних вимогах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області було відмовлено.

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права України та порушенням норм процесуального права. Тому, він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Луганської області від 26.11.12р. скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, Краснодонська об»єднана державна податкова інспекція Луганської області Державної податкової служби, м.Краснодон Луганської області, у судове засідання не з»явився, але через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, який долучено до матеріалів справи

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області, до судового засідання апеляційної інстанції не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України не скористався, причини неявки не пояснив, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, ухвалою суду про порушення апеляційного провадження від 20.12.2012р. явка сторін не визнана обов»язковою, тому апеляційна інстанція вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, оскільки неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору, а повний текст постанови направляється учасникам процесу в установленому порядку

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2008р. Держмитслужбою України Луганської митниці було складено протокол про порушення митних правил у відношенні невстановленої особи, що передував порушенню кримінальної справи № 1323 за фактом замаху на контрабанду через митний кордон України поза митним контролем.

Оскільки особа, яка вчинила правопорушення не була встановлена, матеріальні цінності, що визнані речовими доказами за карною справою, були передані за відповідним актом опису і попередньої оцінки майна на облік до Краснодонської ОДПІ з ознаками безхазяйного майна.

Цивільне законодавство України визначає загальне правило набуття права власності - це підстави, не заборонені законом, не встановлюючи виключний перелік таких підстав. Крім того, законодавством встановлена презумпція правомірності набуття права власності - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном у повному обсязі, при цьому на зміст права власності не впливають місцезнаходження власника та місцезнаходження майна.

За правилом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На думку позивача, йому належить майно на праві власності та посилається на: договір №1 від 31.01.08р., укладений між приватним підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5, накладну №1 від 31.01.08р, договір № 2 від 31.01.08р. та накладну №2 від 31.01.08р., але за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи, що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених за родовими ознакам.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 04.07.2011р. з вимогою про повернення матеріальних цінностей, але листом відповідача №11769/24-009 від 15.07.2011р. відмовлено у розгляді вищевказаної заяви за відсутністю доказів, які підтверджують право власності.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності ( ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до сторони за договором зберігання.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок щодо неправильного засібу захисту та посилання позивача на те, що вищезазначені документи не є підставою для задоволення позовної заяви, оскільки на накладних відсутні посилання на договори зберігання, а тому і факт передачі майна позивачем не доведено. Крім того, майно, яке міститься у накладних не наділене індивідуальними ознаками, що підтверджує невірно обраний спосіб захисту.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустими доказами у розумінні ст. ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, що його право порушено

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 26.11.2012 року у справі №9пн/5014/2893/2012 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Амвросіївка Донецької області на рішення господарського суду Луганської області від 26.11.2012 року у справі №9пн/5014/2893/2012 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 26.11.2012 року у справі №9пн/5014/2893/2012 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді Г.І.Діброва

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 у справу;

2 позивачу;

3 відповідачу;

4 ДАГС;

5 ГС Луг. обл.