РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2013 р. Справа № 902/5/13-г(2)

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Яремі Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вілар" на рішення господарського суду Вінницької області від 12.03.2013 року у справі № 902/5/13-г(2)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вілар"

про стягнення 25500 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулося в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вілар" про стягнення 25 500 грн. в порядку регресу.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 12.03.2013 року (суддя Тісецький С.С.) позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вілар" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у розмірі 25500 грн. та 1609,50 грн. у відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. Обґрунтовуючи рішення, суд вказав, що 31.07.2009 року між ЗАТ "СК "Провідна" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Вілар" (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком з 31.07.2009 року по 30.07.2010 року, включно, а 05.12.2009 року за участю автомобіля "Тойота RAV", під керуванням водія - Каракой О.О. та автомобіля ЗИЛ 138, під керуванням водія Шинкарука І.Ж., володільцем якого є відповідач сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі отримали механічні ушкодження. 04.02.2010 року позивачем для страховика було виплачене страхове відшкодування. Суд врахував факт притягнення водія, який перебував у трудових стосунках з відповідачем до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, а також, дійшовши на підставі ст. 1166 ЦК України висновку про презумпцію вини відповідача у заподіянні шкоди, на підставі п.п."в", п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ч. 1 ст. 990, ст. 979, ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ч. 2 ст. 8, п. 3. ст. 20, ст. 27 Закону України "Про страхування", стягнув з відповідача в порядку регресу 25500 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Позивач з прийнятим рішенням господарського суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення. Апелянт зокрема вказує на відсутність доказів вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Наявні ж у справі докази залишення водієм відповідача місця пригоди, на думку апелянта, не можуть свідчити про наявність в його діях вини в ДТП та заподіянні шкоди.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки винесено в повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, при цьому були належним чином з'ясовані та доведені всі обставини, що мають значення для справи. Вказує також, що водій відповідача, який спричинив ДТП, свою вину під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді загальної юрисдикції визнав повністю, крім того, ст. 1166 ЦК України передбачає презумпцію вини особи, яка заподіяла шкоду.

Сторони участь повноважних представників в суді під час розгляду апеляційної скарги не забезпечили, про поважність причин неявки суд не повідомили, й з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до п. 1, п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись, зокрема на повному з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору.

Зазначених вимог судом першої інстанції повною мірою дотримано не було.

Апеляційним судом встановлено, що 31.07.2009 року між ЗАТ "СК "Провідна", правонаступником якого є ПАТ "Страхова компанія "Провідна" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Вілар" (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВВ/7420496), за яким ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) становить 51000 грн., за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 25500 грн..

Строк дії договору сторонам узгоджено в один рік, з 31.07.2009 року по 30.07.2010 року, включно.

Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль "ЗИЛ 138", 1986 року випуску, д.н.з. 28774 ВІ, номер кузова (шасі) 2410786, володільцем якого, відповідно до договору найму від 22.12.2006 року, укладеного з Гончаруком В.Я. є ТОВ "Торговий дім Вілар".

05.12.2009 року на автодорозі Калинівка - Іванів за участю автомобіля "Toyota RAV-4" 2,0 L, д.н.з. АВ0264ВА, яким керував Каракой О.О. та автомобіля "ЗИЛ 138", д.н.з. 28774ВІ, яким, перебуваючи у трудових правовідносинах із ТОВ "Торговий дім Вілар" керував Шинкарук І.Ж. було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої, зокрема, автомобіль "Toyota RAV-4" 2,0 L отримав механічні пошкодження.

Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "ЗИЛ 138" під керуванням водія Шинкарука І.Ж. залишив місце дорожньо - транспортної пригоди, за що постановою Замостянського районного суду міста Вінниці від 18.01.2010 року вказаного водія було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Згідно страхового акту № 1 0201/39/0645/33352 від 29.01.2010 року ЗАТ "СК "Провідна", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota RAV-4" 2,0 L становить 31812,46 грн. з лімітом відповідальності страховика 25500 грн..

Відповідно до відомості № ВПТ-000422 від 28.01.2010 року отримувачам страхових відшкодувань за період з 28.01.2010 року по 28.01.2010 року перераховано 79468,17 грн., зокрема, Неголюку Василю Григоровичу виплачено 25500 грн. (виплатна справа № 0201/39/0645). Також перерахування коштів позивачем у сумі 79468,17 грн. одержувачу - "Приватбанк" (банк одержувача - Київське ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк") підтверджується платіжним доручення від 04.02.2010 року, яке проведено банком 04.02.2010 року із призначенням платежу : "приватмані, страхові відшкодування 2010 року зг. дод. уг. № 1 до дог. № 2 від 13.11.2007 року".

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Частина 1 ст. 1191 ЦК України визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься і в ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до пп."в", п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо - транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди.

З уваги на наведені норми, для застосування положень пп. "в", п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" необхідна не лише формальна наявність факту виплати страхового відшкодування страховиком, але й встановлення особи, яка спричинила пригоду та заподіяла шкоду, тобто доведення вини такої особи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлення вини особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме місцевим судом загальної юрисдикції, оскільки відповідно до ст.12 ГПК України розгляд таких справ не віднесено до підвідомчості господарських судів. Така ж правова позиція міститься в постанові ВГСУ від 12.02.2013 року (справа №5011-71/2767-2012).

Притягнення водія, який перебував у трудових правовідносинах з відповідачем до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП не є доказом його вини у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди та заподіянні шкоди, а до відповідальності за ст. 124 КУпАП останній не притягувався.

Зазначаючи з посиланням на ст. 1166 ЦК України про презумпцію вини порушника у заподіянні шкоди та про відсутність обов'язку позивача доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, а покладення такого обов'язку лише на відповідача, суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 43 ГПК України не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи доказів заподіяння шкоди певною особою. Конструкція диспозиції ч. 2 ст. 1166 ЦК України вказує на обов'язок доводити відсутність вини лише ту особу, яка заподіяла шкоду. При цьому, за умови відсутності доказів у підтвердження того, діями кого ж саме із двох причетних до ДТП водіїв було завдано шкоду, висновок суду першої інстанції про покладення обов'язку доводити відсутність вини лише на водія відповідача є передчасним.

Отже, колегія суддів не може вважати правильним висновок місцевого господарського суду про наявність достатніх підстав для стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування з особи, вина якої у завданні такої шкоди не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, яким ці обставини не відповідають, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, є підставою для скасування прийнятого у справі рішення та винесення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.99, 101, ст.103- ст.105 Господарського процесуального кодексу України Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вілар" задоволити.

Рішення господарського суду Вінницької області від 12.03.2013 р. у справі №902/5/12-г(2) скасувати та прийняти нове рішення.

У позові відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна" (, 01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 37/122; пошт. адреса: 03037, м. Київ, просп. Червонозоряний, 6-В, кв.4, р/р 01 в ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", м. Київ, МФО 300120) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вілар" (, 21011, м. Вінниця, Замостянський район, вул. Ватутіна, буд. 137, Вінницька область) 860,25 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Вінницької області видати судовий наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Справу №902/5/12-г(2) повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Савченко Г.І.