м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного акціонерного
товариства «Білоцерківське
птахопідприємство»До Товариства
з обмеженою відповідальністю
«АІС-Лізинг»Провизнання правочину
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Яринка О.В. - предст.
Від відповідача Фінагіна В.Б. -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання недійсною (незаконною) вимогу
(правочину) ТОВ «АІС-Лізинг» від 15.08.13р.
№15/08/13 від 15.08.13р. про повернення майна з
фінансового лізингу та сплату по
Генеральному договору фінансового
лізингу від 23.09.2008р. № 518.
26.11.2013р. Відповідач надав суду письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
просив у задоволенні позову відмовити
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
23.09.2008р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений договір фінансового
лізингу №518 та Лізингова угода від
23.09.2008р., що є Додатком №01-518 до
Генерального договору, відповідно до
якої у фінансовий лізинг переданий 1
новий автомобіль FAW-CA 1061-K28L5R5-1111И,
загальною вартістю 107 200, 00 грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі майна від 28.11.2008р.
01.10.2009р. між Відповідачем та ТОВ
«Автолізинг плюс» (Цесіонарій)
укладено Договір про відступлення
права вимоги №146, згідно з яким право
вимоги в т.ч. за Генеральним договором
перейшло від Відповідача та
Цесіонарія. Повідомлення від 15.09.2009р.
про відступлення права вимоги разом із
підписаним з боку Відповідача та
Цесіонарія Договором від 01.10.2009р. про
заміну Кредитора (Лізингодавця) по
Лізинговій угоді від 23.09.2008р., що є
Додатком №;0-1-518 до Генерального
договору фінансового лізингу №518 від
23.09.2008ор., направлено Позивачу.
Суду доведено, що 07.12.2009р. у зв'язку з не
підписанням Договору про заміну
Кредитора від 01.10.2009р. з боку Позивача,
відступлення права вимоги за вказаним
договором не відбулось, повідомлення
про що 08.12.2009о. направлено Позивачу.
У зв'язку з викладеними обставинами,
судом встановлено, що Лізингодавцем за
Генеральним Договором залишився ТОВ
«АІС-Лізинг», власником автомобіля FAW-CA
1061-K28L5R5-1111И також був та залишається ТОВ
«АІС-Лізинг», що підтверджує
законність вимог Відповідача за
вимогою, яка є предметом даного спору.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Зокрема:
1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;
2) особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;
3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
4) правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;
5) правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
До загальних засад цивільного
законодавства віднесено свободу
договору, суть якої викладено у статті
627 Цивільного кодексу України та
полягає в тому, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Відповідно до позовної заяви Позивач
просить суд визнати недійсною вимогу
від 15.08.13р. про повергнення майна з
фінансового лізингу та сплату
заборгованості за Договором, яка, на
думку Позивача, є правочином та має
бути визнана недійсною у зв'язку з його
вчиненням неналежною стороною.
Однак, суд не погоджується з
вищевикладеними твердженнями
позивача, оскільки поняття «правочин»
та «вимога» є різними правовими
Так, згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Поняття
нормативно-правовими актами України,
однак зі звичаїв ділового обороту під
вимогою розуміється письмовий
документ, яким одна особа зобов'язує
іншу особу виконати певну дію. Вимога
Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.
Таким чином, враховуючи те, що вимога
Відповідача від 15.08.2013р. про повернення
майна з фінансового лізингу та сплату
заборгованості не є правочином, чинним
процесуальним законодавством не
визначено право сторін для визнання її
Також судом встановлено, що
Лізингодавець за Лізинговою угодою від
23.09.2008р., що є Додатком № 01-518 до
Генерального договору, змінений не був,
про що Позивач повідомлений належним
чином, а отже доводи позовної заяви в
частині визнання недійсною вимоги є
такими, що задоволенню не підлягають.
Згідно із ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
положень вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову.
Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
В порушення ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
позивачем не доведено у спосіб
встановлений ст. 34 цього ж Кодексу
законних підстав для задоволення
позовних вимог. Доводи, викладені у
його позовній заяві спростовані
доданими до позову документами та
поясненнями Відповідачів, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
Витрати по оплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог відмовити
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
І.І.Борисенко

Повне рішення складено: 11.01.2014р.