ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 грудня 2013 року Справа № 16/010-12/19

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Кота О.В.,суддів:Данилової
Т.Б., Демидової А.М., Малетича М.М., Шевчук
С.Р.розглянувши заяву
Науково-виробничого підприємства
інвалідів "СОІ-Комплекс"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 21.08.2013у
справі№16/010-12/19за
позовомНауково-виробничого
підприємства інвалідів
"СОІ-Комплекс"доДержавного
підприємства "Дочірнє господарство
ім. 9 Січня"провизнання договору
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 09.04.2013 у справі
№16/010-12/19, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 10.06.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.08.2013 рішення
господарського суду Київської області
від 09.04.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.06.2013 залишено без змін.

Науково-виробниче підприємство
інвалідів "СОІ-Комплекс" звернулось із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 21.08.2013
у справі №16/010-12/19, у якій просить
зазначену постанову скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заяву з посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від 11.01.2012
у справі №13/013-10 мотивовано неоднаковим
застосуванням Вищим господарським
судом України одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, а
саме: статей 203, 215 Цивільного кодексу
України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Як вбачається зі змісту постанови від
21.08.2013 у справі №16/010-12/19, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України погодився з висновками
судів попередніх інстанцій щодо
відсутності підстав для задоволення
позову про визнання недійсним договору
про спільне вирощування саду, оскільки
позивачем не доведено, що відповідач не
мав права розпоряджатися земельною
ділянкою для закладення саду та не міг
виділяти земельну ділянку у загальну
власність. При цьому, судами попередніх
інстанцій встановлено, що земельна
ділянка перебуває у відповідача на
праві постійного користування; за
умовами договору відповідач
зобов'язався надати (виділити) земельну
ділянку для спільної діяльності;
перехід права власності на земельну
ділянку за спірним договором не
передбачався; на виконання умов
договору відповідач отримав від
позивача товарно-матеріальні цінності
і вказаний факт встановлено постановою
у іншій господарській справі.

Водночас у постанові від 11.01.2012 у справі
№13/013-10, на яку посилається заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками судів про
задоволення позову щодо визнання
недійсним інвестиційного договору та
договору про компенсацію пайової
участі (паю) Міністерства оборони
України в інвестиційному договорі.
Такого висновку суди попередніх
інстанцій дійшли враховуючи, що
власником спірного військового майна є
держава, а відчуження державного
військового майна за спірними
договорами, якими передбачено право
відповідача здійснити достроковий
викуп вартості пайової участі (паю)
Міністерства оборони України шляхом
укладення цивільно-правових угод,
відбулось із порушенням процедури,
закріпленої Законом України "Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України" і Положенням про порядок
відчуження військового майна Збройних
Сил.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

У зв'язку з цим відсутні передбачені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи №16/010-12/19 до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Науково-виробничому
підприємству інвалідів "СОІ-Комплекс" у
допуску справи №16/010-12/19 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяО.Кот Судді:
Т.Данилова А.Демидова М.Малетич
С.Шевчук