КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"25" грудня 2013 р. Справа №910/20470/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали
Є.Ю.

суддів:
Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі Пась М.П.

за участю представників:

від апелянта 1: Попко П.О. за
дов. № б/н від 10.07.2013 р.

від апелянта 2: Герасименко
Т.В. за дов. № б/н від 06.11.2013 р.

від апелянта 2: Матвієнко А.А.
за дов. № 350 від 24.12.2013 р.

від апелянта 3: Новик Є.М. за
дов. № 1729 від 13.12.2013 р.

від апелянта 3: Рєзніков В.І.
за дов. № 919/1 від 17.06.2013 р.

від позивача: не з'явились;

від третіх осіб: не з'явились

перевіривши апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Київський ювелірний завод", Публічного
акціонерного товариства "Дочірній Банк
Сбербанку Росії", Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» в особі Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію банку

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.11.2013

у справі № 910/20470/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Медіамікс Україна"

до Публічного акціонерного товариства
"Київський ювелірний завод"

за участю третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: 1. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Антей XXI";

2. Приватне акціонерне
товариство «Торговий дім «АРТБУХТА»

3. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Градієнт СВ";

4. Приватне акціонерне
товариство "Кримінвесттур";

5. Приватне акціонерне
товариства «КРИМСПЕЦСЕРВІС»

6. Товариство з обмеженою
відповідальністю «НОВА БУДІВЕЛЬНА
Компанія»

7. Приватне акціонерне
товариство «ЛАСТІВКА»

про визнання права вимоги оплати за
векселями на суму 88 485 079,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані вимоги Товариство з обмеженою
відповідальністю "Медіамікс Україна"
до Публічного акціонерного товариства
"Київський ювелірний завод", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю «АНТЕЙ
ХХІ», Приватне акціонерне товариство
«Торговий дім «АРТБУХТА», Товариство з
обмеженою відповідальністю «ГРАДІЄНТ
СВ», Приватне акціонерне товариство
«Кримінвесттур», Приватне акціонерне
товариство «Кримсецсервіс»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «НОВА БУДІВЕЛЬНА
КОМПАНІЯ», Приватне акціонерне
товариство «Ластівка» про визнання
права вимоги оплати за векселями на
суму 88 485 079, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013р. у справі №910/20470/13
позов задоволено повністю.

Визнано за Товариством з обмеженою
відповідальністю "Медіамікс" (03127, м.
Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 1002, ) право вимоги до
Публічного акціонерного товариства
"Київський ювелірний завод" (03039, м. Київ,
вул. Голосіївська, будинок 17, ) щодо оплати 88 484 079,00 грн.
(вісімдесят вісім мільйонів чотириста
вісімдесят чотири тисячі сімдесят
дев'ять гривень 00 коп.) за заявленими
позивачем у позовній заяві простими
векселями.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Київський ювелірний завод"
(03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еко-Лайт"
(03040, м. Київ, вул. Васильківська, будинок
8, офіс 6, ) судовий збір у
розмірі 1 147 (одна тисяча сто сорок сім)
грн. 00 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Київський ювелірний завод" та Публічне
акціонерне товариство "Банк "Таврика" в
особі Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію банку звернулись до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційними
скаргами, які були прийняті до розгляду
та об'єднані в одне апеляційне
провадження у справі № 910/20470/13 ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 року.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що
рішення Господарського суду м. Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з невідповідністю висновків суду,
викладених в рішенні дійсним
обставинам справи.

Також, не погодившись з вказаним
рішенням, Публічне акціонерне
товариство "Дочірній банк Сбербанку
Росії" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить апеляційний суд скасувати
рішення та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013р. у
справі №910/20470/13, апеляційна скарга
прийнята до розгляду та об'єднана з
поданими раніше та прийнятими до
розгляду апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
"Київський ювелірний завод" та
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Таврика" в особі Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію банку в
одне апеляційне провадження у справі №
910/20470/13.

25.12.2013 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від ТОВ «Медіамікс
Україна» надійшов відзив на апеляційну
скаргу ПАТ «Київський ювелірний завод»
та відзив на апеляційну скаргу ПАТ
"Банк "Таврика" в особі Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію банку
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі № 910/20470/13.

Від ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії» 25.12.2013 р. через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання про витребування доказів та
від ПАТ "Банк "Таврика" в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію банку надійшло клопотання
про витребування додаткових доказів,
які судом відхилені як безпідставні.

Також, 25.12.2013 року через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від ПАТ "Київський
ювелірний завод" надійшла заява про
відмову від апеляційної скарги на
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 року у справі № 910/20470/13.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію банку в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 11.11.2013р. у справі № 910/20470/13 скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» в особі Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб висловив заперечення та просив
суд залишити без змін рішення
Господарського суду м. Києва від
11.11.2013р. у справі № 910/20470/13.

Представники позивача та третіх осіб 1-7
в судове засідання 25.12.2013 року не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційні скарги, у відсутності
представників позивача та третіх осіб
1-7.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників сторін та Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» в особі Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію банку, дійшла
висновку про те, що апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика» в особі Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію банку
підлягає припиненню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом позовних вимог являється
визнання права вимоги оплати за
векселями на суму 88 485 079,00 грн.

Зі змісту апеляційної скарги ПАТ «Банк
«Таврика» в особі Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб вбачається, що остання подана
особою, яка не приймала участі у
розгляді справи № 910/20470/13, але вважає,
що рішення Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013р. у справі №910/20470
стосується прав та інтересів апелянта,
як заставодержателя простих іменних
акцій ПАТ «Київський ювелірний завод у
сумі 67% від загальної кількості
емітованих акцій. При цьому апелянт
зазначає, що рішення місцевого
господарського суду значно збільшує
обсяг поточних зобов'язань ПАТ
«Київський ювелірний завод», що на
думку апелянта ставить під загрозу
діяльність підприємства в цілому.

Статтею 91 ГПК України передбачено, що
сторони у справі, прокурор, треті особи,
які не брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" кожному
гарантується захист його прав, свобод
та законних інтересів незалежним і
безстороннім судом, утвореним
відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції
України однією із основних засад
судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду.

Зазначена конституційна норма
конкретизована законодавцем і в статті
14 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадку і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Крім того, в п.п. 8, 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13.06.2007 №8
"Про незалежність судової влади"
встановлено, що звернення до суду
здійснюється у формі, порядку, випадках
та особами, передбаченими
процесуальним законом; звернення у
справах інших осіб у всіх випадках, а
учасників процесу - поза випадками,
передбаченим процесуальним законом,
розгляду судами не підлягають;
оскарження судових рішень
допускається у випадках, порядку та з
підстав, визначених законом.

З юридичного аналізу наведеного
правового положення вбачається, що
судове рішення, оскаржуване не
залученою особою, повинно
безпосередньо стосуватися прав та
обов'язків цієї особи, тобто судом має
бути розглянуто й вирішено спір про
право у правовідносинах, учасником
яких на момент розгляду справи та
прийняття рішення господарським судом
першої інстанції є скаржник, або
міститься судження про права та
обов'язки цієї особи у відповідних
правовідносинах.

У пункті 52 постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 17.05.2011 № 7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу ХІІ ГПК України" із змінами і
доповненнями зазначено, що у розгляді
апеляційної скарги, поданої особою, яка
не брала участі в розгляді справи судом
першої інстанції і яка вважала, що
місцевим господарським судом вирішено
питання про її права та обов'язки,
апеляційний господарський суд,
прийнявши апеляційну скаргу до
провадження (якщо вона не підлягала
поверненню з передбачених ГПК України
підстав), повинен з'ясувати наявність
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що
питання про її права і обов'язки
стосовно сторін у справі судом першої
інстанції не вирішувалися, то
апеляційний господарський суд своєю
ухвалою припиняє апеляційне
провадження на підставі пункту першого
частини 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у
такому випадку не існує правового
зв'язку між скаржником і сторонами у
справі, в зв'язку з чим відсутній
суб'єкт апеляційного оскарження.

Апелянт (ПАТ «Банк «Таврика» в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб) не
є учасником правовідносин, що виникли
між сторонами у даній справі.

Судове рішення, оскаржуване не
залученою особою, повинно
безпосередньо стосуватися прав та
обов'язків цієї особи, тобто судом має
бути розглянуто й вирішено спір про
право у правовідносинах, учасником
яких на момент розгляду справи та
прийняття рішення господарським судом
першої інстанції є скаржник, або
міститься судження про права та
обов'язки цієї особи у відповідних
правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права
та обов'язки особи, яка не була залучена
до участі у справі, якщо в
мотивувальній частині рішення
містяться висновки суду про права та
обов'язки цієї особи, або у
резолютивній частині рішення суд прямо
вказав про права та обов'язки таких
осіб. В такому випадку рішення порушує
не лише матеріальні права осіб, не
залучених до участі у справі, а й їх
процесуальні права, що витікають із
сформульованого в пункті 1 статті 6
Європейської конвенції про захист прав
людини і основних свобод положення про
право кожного на справедливий судовий
розгляд при визначенні його цивільних
прав і обов'язків. Будь-який інший
правовий зв'язок між скаржником і
сторонами спору не може братися до
уваги.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення, останнє не містить жодних
приписів щодо прав та обов'язків
апелянта (Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб).

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України,
господарські суди вирішують
господарські спори в порядку позовного
провадження.

Позов - це вимога позивача до
відповідача, спрямована через суд, про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права та охоронюваного
законом інтересу, яке здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Предмет позову - це певна
матеріально - правова вимога позивача
до відповідача, яка кореспондує зі
способами захисту права, визначеними
зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК
України. Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Статтею 54 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено вимоги до форми і змісту
позовної заяви, відповідно до яких
позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його представником
та повинна містити, зокрема, зміст
позовних вимог; виклад обставин, на
яких ґрунтуються позовні вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
позов; законодавство, на підставі якого
подається позов.

Зміст позовних вимог включає предмет і
підстави позову. Предметом позову як
вимоги про захист порушеного чи
оспорюваного права або охоронюваного
законом інтересу є спосіб захисту
цього права чи інтересу. Підстави
позову - це факти, які обґрунтовують
вимогу про захист права чи законного
інтересу. До підстав позову входять
лише юридичні факти, тобто ті, з якими
норми матеріального права пов'язують
виникнення, зміну чи припинення прав та
обов'язків суб'єктів спірного
матеріального правовідношення.

При цьому суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
процесуальним законодавством порушені
права особи розглядаються лише в
контексті доконаного аспекту, а не в
аспекті ймовірності їх настання у
майбутньому.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 4-7, 43 Господарського
процесуального кодексу України судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи, а якщо спір
вирішується колегіально - більшістю
голосів суддів. У такому ж порядку
вирішуються питання, що виникають у
процесі розгляду справи. Господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
обєктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Проте, апелянт не надав доказів
наявності порушення свого
суб'єктивного матеріального права та
наявності підстав для його правового
захисту, що є порушенням ст. 91
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки право подання
апеляційної скарги особою, яка не брала
участь у розгляді справи в суді першої
інстанції, існує лише в тому випадку,
коли буде доведено існування самого
порушення суб'єктивного права. У
випадку відсутності такого права або
коли воно не порушене, апеляційна
скарга не підлягає розгляду.

Тобто, в даному конкретному випадку, не
існує правового зв'язку між скаржником
і сторонами у справі, в зв'язку з чим
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

Таким чином, встановивши, що апелянт не
має статусу учасника провадження у
даній справі, і оскаржуване рішення
будь-яким чином не зачіпає його права, у
зв'язку з чим ПАТ «Банк «Таврика» в
особі Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб не
має права звертатись із апеляційною
скаргою на рішення господарського суду
м. Києва від 11.11.2013 у справі № 910/20470/13, то
господарський суд апеляційної
інстанції своєю ухвалою припиняє
апеляційне провадження, як помилково
порушене (аналогічна позиція по
застосуванню розділу XII Господарського
процесуального кодексу України
наведена в п.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
17.05.2011р. "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України").

Припинення провадження у справі з
підстав, передбачених статтею 80
Господарського процесуального кодексу
України, не тягне за собою наслідків у
вигляді повернення сплаченої суми
судового збору, у зв'язку з чим
сплачений Публічним акціонерним
товариством «Банк «Таврика» в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб за
подання апеляційної скарги судовий
збір не підлягає поверненню
(аналогічну правову позицію по
застосуванню ст.. 7 Закону України „Про
судовий збір" наведено в п.5.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013р.).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 80, 86, 91, 99 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» в особі
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
рішення господарського суду м. Києва
від 11.11.2013 у справі № 910/20470/13 припинити.

Матеріали справи № 910/20470/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін