ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2013 р. Справа № 916/3142/13

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії
"ІНФОКСВОДОКАНАЛ"

до відповідача: дочірнього
підприємства
"Житлово-експлуатаційного
підприємства акціонерного товариства
"Одеський автоскладальний завод"

про стягнення 161 101,07 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: Заржицька В.О.
довіреність №1209-4 від 16.04.2013р.

Від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст.77 ГПК України
оголошувалась перерва в судовому
засіданні з 27.11.2013р. до 02.12.2013р. о 16 год. 00
хв., з 02.12.2013р. до 23.12.2013р. о 10 год. 20 хв.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в
особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ",
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою про
стягнення з дочірнього підприємства
"Житлово-експлуатаційного
підприємства акціонерного товариства
"Одеський автоскладальний завод" 161 101,07
грн. заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 15.11.2013р. позовну заяву
(вх.№4804/13) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/3142/13 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи від
28.11.2013р. (вх.№36439/13) судом не задоволено з
підстав його необґрунтованості.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи та
витребування документів (вх.№36797/13 від
02.12.2013р.) судом задоволено частково.

23.12.2013р. представник відповідача
звернувся до господарського суду
Одеської області з клопотанням про
відкладення розгляду справи та про
залучення додаткових документів
(вх.№39060/13), яке судом задоволено
частково.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 23.12.2013р. не
з'явився, подав до суду відзив на позов
(вх.№36798/13 від 02.12.2013р.) відповідно до
якого заявлені позивачем позовні
вимоги не визнає в повному обсязі.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

01 листопада 2000р. між комунальним
підприємством "Одесводоканал",
правонаступником якого є ТОВ "Інфокс"
(Водоканал) та дочірнім підприємством
Житлово-експлуатаційне підприємство
АТ „Одеський автоскладальний завод"
(Абонент) було укладено договір на
послуги водопостачання питної води та
водовідведення (населення) №15/1, згідно
умов п.п 1.1. якого, вбачається, що
Водоканал надає послуги по постачанню
питної води по ДСТУ 2874-82 "Вода питна"
(надалі води) та прийманню стічних вод
(надалі стоків) на об'єкти Абонента, у
відповідності до додатків №№1, 2, 3, які
щорічно до 15 листопада кожного року
направляються Водоканалу.

Відповідно до п.3.2 Договору оплата
послуг водопостачання та
водовідведення проводиться щомісячно
до 20 числа місяця, наступного за
розрахунковим, шляхом перерахуванням
грошових коштів на рахунок Водоканалу.

Відповідно до п.5.3. Договору Договір
укладений строком на п'ять років з
01.11.2000р. до 01.11.2005р. Договір вважається
продовженим на наступні п'ять років,
якщо до закінчення місяця після
закінчення строку його дії жодна зі
сторін не заявить про зміну або
припинення його дії.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що
розрахунки заборгованості за послуги
водопостачання у період з 01.10.2010р. по
01.09.2013р. здійснювались позивачем згідно
даних засобів обліку, норм
водопостачання, а також діючих тарифів,
затверджених рішенням Одеської
міської ради №89 від 10.02.2012р.

Однак, відповідачем оплата вартості
отриманих послуг здійснювалась не в
повному обсязі, внаслідок чого за
період з 01.10.2010р. по 01.09.2013р. у нього
виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 161 101,07 грн.

Неналежне виконання ДП
Житлово-експлуатаційного підприємства
АТ „Одеський автоскладальний завод"
зобов'язань за договором
водопостачання та водовідведення №15/1
від 01.11.2000р. в сумі 161 101,07 грн. і стало
підставою для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
водопостачанням та водовідведенням.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
відповідачем договірні зобов'язання
щодо оплати вартості отриманих послуг
водопостачання та водовідведення не
виконані належним чином, внаслідок
чого за ним утворилась заборгованість
в сумі 161 101,07 грн., у зв'язку з чим
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає сама заборгованості,
встановлена судом в розмірі 161 101,07
грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги ТОВ "ІНФОКС" в
особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ", у зв'язку
з чим стягненню з дочірнього
підприємства
"Житлово-експлуатаційного
підприємства акціонерного товариства
"Одеський автоскладальний завод"

на користь позивача підлягає сума
заборгованості за отримані послуги
водопостачання та водовідведенням
встановлена судом в розмірі 161 101,07
грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 3
222,02 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії
"ІНФОКСВОДОКАНАЛ" - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства
"Житлово-експлуатаційного
підприємства акціонерного товариства
"Одеський автоскладальний завод" (65003,
Одеська обл., м. Одеса, вул. Отамана
Чепіги, буд.29, код ЄДРЮОФОП 20953067) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії
"ІНФОКСВОДОКАНАЛ" (65039, Одеська обл., м.
Одеса, вул. Басейна, буд.5, код ЄДРЮОФОП
26472133) 161 101 (сто шістдесят одна тисяча
сто одна) грн. 07 коп. заборгованості за
послуги водопостачання та
водовідведення, 3 222 (три тисячі двісті
двадцять дві) грн. 02 коп. судового збору.

Рішення господарського суду
Одеської області набирає чинності у
порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
30.12.2013р.

Суддя
Цісельський О.В.