РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті апеляційної скарги

"27" березня 2013 р. Справа №8/5007/74/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Сініцина Л.М.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд"

на рішення господарського суду Житомирської області від 25.08.11 р.

у справі № 8/5007/74/11

за позовом Приватного підприємства "Ізяславмолпродукт"

до Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд"

про стягнення 1 164 435 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.08.2011 року по справі №8/5007/74/11 задоволено позов Приватного підприємства "Ізяславмолпродукт" до Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд" про стягнення 1 164 435 грн. 90 коп.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд" на користь Приватного підприємства "Ізяславмолпродукт"

- 981552,00 грн. - основного боргу;

- 59366,20 грн. - інфляційних;

- 90227,23 грн. - пені;

- 18485,49 грн. - 3% річних;

- 11496,31 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою державного мита;

- 236,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийняти рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, якою просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення пені в сумі 90227,23 грн., 3% річних в сумі 18485,49 грн., інфляційних в сумі 59366,20 грн. та прийняти нову рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині або повернути справу на новий розгляд.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, він мав намір звернутися з позовом про визнання недійсним договору б/н від 01.12.2010 р. З цією метою відповідачем було подано клопотання про перенесення першого судового засідання, що було призначене на 16.08.2011 року о 10 год., тим більше, що зазначений час співпав з призначенням розгляду іншої справи за участі відповідача. Однак, суд відхилив дане клопотання і провів розгляд справи, дочекавшись доки закінчиться розгляд іншої справи за участі відповідача, чим порушив процесуальні права відповідача та позбавив його права на звернення з зустрічним позовом про визнання договору недійсним. Не зважив також суд на подані заперечення стосовно дійсності спірного договору.

Крім того, на думку скаржника, договір не є укладеним, оскільки він не підписаний директором, а на пред'явленому позивачем оригіналі договору видно, що замість підпису директора стоїть відтиск штампу-підпису директора ОСОБА_1

Зважаючи на те, що договір б/н від 01.12.2010 р. не підписано особисто директором підприємства, його умови не є узгодженими зі стороною договору, такий договір не може бути визнаний як належний доказ, на якому ґрунтуються позовні вимоги позивача.

Отже, як вважає скаржник, позивач відвантажив, а відповідач прийнято товар на підставі накладних. Оскільки, в накладних не зазначено термін оплати товару, вважаємо, що позивачем було відвантажено товар без визначення терміну його оплати.

Також, скаржник звертає увагу на те, що зважаючи на те, що термін сплати за товар не визначено, то нарахування штрафних санкцій за його порушення є безпідставним.

Враховуючи те, що дійсно на адресу підприємства надійшла вимога вих.. №68 від 10.05.2011 року про сплату боргу, в термін до 20.05.2011 року, то термін сплати за товар фактично настав тільки 21.05.2011 року. Тому, нарахування будь-яких штрафних санкцій, або інших нарахувань за період до 21.05.2011 року є безпідставним.

Місцевим судом, як зазначає скаржник, безпідставно задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 90 227,23 грн., 3% річних в сумі 13175,22 грн. (18485,49 грн. - 5310,27 грн.=13175,22 грн.) та інфляційних в сумі 55 439,99 грн. ( 59366,20 грн. - 3926,21 грн. = 55 439,99 грн.), оскільки розрахунок має проводитися за період з 21.05.2011 року по 06.06.2011 року, виходячи з суми боргу 1 260 000 грн., та за період з 07.06.2011 року по 20.07.2011 р. (остання дата в розрахунках позивача), виходячи з суми боргу 981 552 грн.

Окрім цього, згідно п. З ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При прийнятті рішення судом не враховано того факту, що основним видом господарської діяльності підприємства-відповідача є випуск молочної продукції, яка є соціально-значимою продукцією і оптово-відпускні ціни на яку підлягають державному регулюванню, що вагомо впливає на фінансове становище підприємства. Судом не враховано непомірно великий розмір нарахованих штрафних санкцій (близько 16% від суми боргу) та той факт, що підприємство-відповідач перебуває в надзвичайно важкому фінансовому становищі та терпить збитки, що підтверджується звітом про фінансовий результат за перше півріччя 2011 року.

Суд першої інстанції не зважив на зазначені норми права та на важкий фінансовий стан відповідача і прийняв рішення, яким задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, чим порушив норми матеріального права.

Вивчивши зміст апеляційної скарги та розглянувши додані до неї документи, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги до розгляду, з огляду на таке.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" із змінами і доповненнями внесеними Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 17.10.2012 року "Про внесення змін до деяких Постанов Пленуму Вищого господарського суду України" передбачено, що частиною третьою статті 22 ГПК на сторони покладено обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Якщо таке зловживання виявляється у повторному (два і більше разів) поданні апеляційних або касаційних скарг на судові рішення, які вже переглянуто відповідно в апеляційному або в касаційному порядку, то суд першої інстанції своєю ухвалою повертає повторно (і більше разів) подану одним і тим же учасником судового процесу апеляційну скаргу на одне й те саме судове рішення місцевого господарського суду, яке вже перевірено в апеляційному порядку, а так само на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі.

Ухвали про повернення апеляційних і касаційних скарг у наведених випадках можуть виноситися судом апеляційної інстанції й за відсутності у ньому матеріалів справи, - на підставі даних діловодства суду та Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, як вбачається з даних Діловодства спеціалізованого суду, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.11.11р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд" задоволено частково.

Рішення господарського суду Житомирської області від 25.08.2011р. у справі №8/5007/74/11 скасовано в частині стягнення 3% річних в сумі 103,56 грн.

Прийнято в цій частині нове рішення: "В стягненні 3% річних в сумі 103,56 грн. відмовити".

В решті рішення залишено без змін.

Стягнуто з Приватного підприємства "Ізяславмолпродукт" (30300, Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 33, ) на користь Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд" (10031, м. Житомир, вул. Ватутіна, 45, ) 10 грн.32 коп.державного мита за подачу апеляційної скарги.

Вказана вище постанова апеляційної інстанції згідно даних Діловодства спеціалізованого суду та Єдиного державного реєстру судових рішень в касаційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

В силу ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що якщо апеляційну скаргу подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному (касаційному) порядку, то відповідна обставина виключає перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом.

Враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України Рівненським апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду переглянуто в повному обсязі, повторне звернення будь-якої особи вказаної в ч.1 ст.91 ГПК України, з апеляційною скаргою не допускається.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що у прийнятті апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.08.2011 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86,91,98 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Молочний завод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна фабрика "Рейнфорд" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.08.2011 року.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.