ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" листопада 2013 р. Справа № 918/1569/13

за позовом Рівненської міської ради

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум"

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне підприємство "Елсерж"

про внесення змін в договір оренди земельної ділянки

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 08-4 від 02.01.2013 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 62 від 26.06.2013 року

від третьої особи: ОСОБА_4, посв. № 108489 від 27.12.2011 року, наказ № 4 від 01.07.2013 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У жовтні 2013 року Рівненська міська рада звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" про внесення змін в договір оренди землі від 27.03.20-02 року № 20 та викладення в наступній редакції: п. 1 договору "Орендодавець, на підставі рішень Рівненської міської ради від 28.02.2002 року № 657, від 25.01.2006 року № 1930 та від 15.11.2012 року № 2553 передає, а орендар приймає в оренду до 27.03.2051 року земельну ділянку площею 19 967 кв.м., місце розташування якої: м. Рівне, вул. Черняка17 (гагаріна,39), для будівництва та обслуговування автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів".

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

28.02.202 року за зверненням відповідача позивачем прийнято рішення № 657 «Про надання і вилучення земельних ділянок».

Вказаним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду відповідачу земельну ділянку площею 24 346 кв.м. на вул. Гагаріна, 39 строком на 49 років для будівництва та обслуговування автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів за рахунок частини земель, відведених відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 04.11.1986 року № 621р «Про надання земельної ділянки підприємству поштова скринька А 7208 під будівництво виробничих обєктів», на підставі п. «а» ст. 141 ЗК України (добровільна відмова від права користування частиною земельної ділянки).

Між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20.

При підготовці пропозиції про надання земельної ділянки відповідачу площею 24 346 кв.м. проектною землевпорядною організацією було помилково включено у згадану площу частину земельної ділянки площею 591 кв.м., яка вже перебувала у тимчасовому довгостроковому користуванні на умовах оренди в третьої особи для влаштування відкритої стоянки.

Враховуючи викладене, позивачем прийнято рішення від 15.11.2012 року № 2553 «Про внесення змін до рішення Рівненської міської ради від 28.02.2002 року № 657 «Про надання і вилучення земельних ділянок», яким внесено зміни в рішення Рівненської міської ради від 28.02.2002 року № 657 та змінено площу земельної ділянки на вул. Гагаріна, 39 (Черняка, 17), надану в оренду відповідачу строком на 49 років для будівництва та обслуговування автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів з « 24 346 кв.м.» на « 23 755 кв.м.».

На виконання рішення позивача від 15.11.2012 року № 2553 відповідачу надіслано пропозицію від 15.03.2013 за вих.№ 08 500 проект додаткового договору від 12.03.2013 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20, що підтверджується фіскальним чеком від 25.03.2013 року, яка відповідачем задоволена не була, сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

В матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 13, 143-145 Конституції України, Закони України "Про місцеве самоврядування", Про оренду землі", ст. 206 ЗК України, ст.ст. 628, 652, 792 ЦК України, ст. 188 ГК України, рішення позивача від 15.11.2012 року № 2553.

Ухвалою суду від 10.10.2013 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 22.10.2013 року, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Приватне підприємство "Елсерж".

22.10.2013 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій останній просить суд внести зміни до договору оренди землі від 27.03.20-02 року № 20 та викласти в наступній редакції: п. 1 договору "Орендодавець, на підставі рішень Рівненської міської ради від 28.02.2002 року № 657, від 25.01.2006 року № 1930 та від 15.11.2012 року № 2553 передає, а орендар приймає в оренду до 27.03.2051 року земельну ділянку площею 19 967 кв.м., місце розташування якої: м. Рівне, вул. Черняка,17 (Гагаріна,39), для будівництва та обслуговування автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів"; п. 2.2. договору: "За оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 320 000,95 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, - розрахунок орендної плати за земельну ділянку виконаний Держземагенством у м. Рівному Рівненської області станом на 01.01.2013 року.

Оскільки вказана заява подана позивачем у порядку та в строк, визначений ст. 22 ГПК України, відтак приймається судом.

22.10.2013 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що останній набув право оренди на земельну ділянку площею 24 346 м.кв. по вул. Гагаріна,39 в м. Рівне відповідно до порядку та на підставах, визначених ч.ч. 2, 3, 5, 6 ст. 124 ЗК України, ст.ст. 7, 14 Закону України "Про оренду землі". Крім того, висновок позивача про те, що в земельну ділянку площею 24 346 кв.м., що надана в оренду відповідачу, включена земельна ділянка площею 591 кв.м., що надана на умовах оренди третій особі, не може відповідати дійсності, оскільки земельна ділянка надавалася відповідачеві в оренду за рахунок земель ВАТ "Рівненський завод "Газотрон", яке добровільно відмовилося від права користування даною земельною ділянкою.

У судовому засіданні 22.10.2013 року оголошено перерву до 05.11.2013 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За зверненням відповідача до Рівненської міської ради прийнято рішення позивача від 28.02.2002 року № 657 «Про надання і вилучення земельних ділянок».

Вказаним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду відповідачу земельну ділянку площею 24 346 кв.м. на вул. Гагаріна, 39 строком на 49 років для будівництва та обслуговування автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів за рахунок частини земель, відведених відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 04.11.1986 року № 621р «Про надання земельної ділянки підприємству поштова скринька А 7208 під будівництво виробничих обєктів», на підставі п. «а» ст. 141 ЗК України (добровільна відмова від права користування частиною земельної ділянки).

Між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20.

У звязку із завершенням будівництва першої черги автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів по вул. Черняка, 17 в м. Рівне, 19.05.2003 року Сторони домовились внести зміни та доповнення до договору оренди та уклали Додаткову угоду до договору про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20, в частині адреси земельної ділянки: м. Рівне, вул. Черняка, 17.

У подальшому, п. 5 рішення позивача від 25.01.2006 року № 1930 «Про оформлення права користування земельними ділянками та скасування окремих пунктів рішень Рівненської міської ради», на підставі договору купівліпродажу від 28.04.2004 року № 1819, ВАТ «Укрнафта» оформлено право на оренду строком на 49 років земельної ділянки площею 3 788 кв.м. на вул. Черняка, 17 для обслуговування автозаправної станції за рахунок земель, наданих в оренду відповідачу відповідно до рішення позивача від 28.02.2002 року № 657.

Пунктом 5.1. рішення позивача від 25.01.2006 року № 1930 втратив чинність п. 2 рішення позивача від 28.02.2002 року № 657 в частині надання відповідачу земельної ділянки площею 3 788 кв.м. на вул. Гагаріна, 39 для обслуговування та будівництва автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів.

Пунктом 5.2. рішення позивача від 25.012006 року № 1930 зобовязано відповідача у тримісячний термін з дня ухвалення цього рішення внести зміни в договір оренди землі від 27.03.2002 року № 20.

Між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20, який зареєстровано 28.01.2008 року № 28, та замінено площу земельної ділянки, яка перебуває в оренді відповідача з 24 346 кв.м. на 20 588 кв.м. (24 346 кв.м. 3 788 кв.м. = 20 558 кв.м.).

Крім того, судом встановлено, що за зверненням фізичних та юридичних осіб, в тому числі третьої особи до позивача, прийнято рішення від 01.03.2001 року № 429 «Про вилучення та надання земельних ділянок підприємствам, організаціям, установам та окремим підприємцям».

Пунктом 13. вказаного рішення третій особі надано в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 10 років земельну ділянку площею 2 500 кв.м. біля автогаражного кооперативу «Нива» на вул. ОСОБА_5 для влаштування відкритої автостоянки за рахунок відкритих земель міста.

На виконання вказаного рішення між позивачем та третьою особою укладений договір на право тимчасового користування (в тому числі на умовах оренди) від 04.05.2001 року № 58 строком на 10 років.

При підготовці пропозиції про надання земельної ділянки відповідачу площею 24 346 кв.м. проектною землевпорядною організацією було помилково включено у згадану площу частину земельної ділянки площею 591 кв.м., яка вже перебувала у тимчасовому довгостроковому користуванні на умовах оренди третьої особи для влаштування відкритої стоянки.

Протягом дії договору на право тимчасового користування (в тому числі на умовах оренди) від 04.05.2001 року № 58 третя особа використовувала земельну ділянку за призначенням, вносила відповідні кошти на облаштування автостоянки, огородила її бетонним парканом, та виконувала обовязки за договором оренди землі.

За клопотанням третьої особи рішенням позивача від 18.08.2011 року № 1029 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки на вул. ОСОБА_5 (біля автогаражного кооперативу «Нива»)» третій особі поновлено на десять років договір оренди земельної ділянки загальною площею 2 500 кв.м. на вул. ОСОБА_5 (біля автогаражного кооперативу «Нива») для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для влаштування відкритої автостоянки).

У звязку із тим, що іде дублювання частини земельної ділянки площею 591 кв.м., тобто фактично ділянка перебуває в користуванні третьої особи, немає можливості створити обмінний файл, присвоїти кадастровий номер та зареєструвати земельну ділянку площею 2 500 кв.м. для подальшого укладання додаткового договору про поновлення договору оренди землі з третьою особою на виконання рішення позивача від 18.08.2011 року № 1029.

Враховуючи викладене, позивачем прийнято рішення від 15.11.2012 року № 2553 «Про внесення змін до рішення Рівненської міської ради від 28.02.2002 року № 657 «Про надання і вилучення земельних ділянок», яким внесено зміни в рішення Рівненської міської ради від 28.02.2002 року № 657 та замінено площу земельної ділянки на вул. Гагаріна, 39 (Черняка, 17), надану в оренду відповідачу строком на 49 років для будівництва та обслуговування автозаправної станції з комплексом сервісного обслуговування автомобілів з « 24 346 кв.м.» на « 23 755 кв.м.».

Таким чином припинено право оренди на частину земельної ділянки площею 591 кв.м. на вул. Гагаріна, 39, що була помилково включена в склад земельної ділянки площею 24 346 кв.м. та перебувала у користуванні третьої особи згідно з договором на право тимчасового користування (в тому числі на умовах оренди) від 04.05.2001 року № 58.

Згідно з геодезичного плану вбачається земельна ділянка, яка перебуває в оренді відповідача, земельна ділянка, яка перебуває в користуванні третьої особи, а також земельна ділянка площею 591 кв.м., яка перебуває в користуванні третьої особи та яка помилково надана в оренду відповідачу і вилучена рішенням позивача від 15.11.2012 року № 2553.

Як зазначає позивач, у момент укладення договору сторони не передбачали, що при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу площею 24 346 кв.м. проектною землевпорядною організацією буде помилково включено у згадану площу частину земельної ділянки площею 591 кв.м., яка вже перебувала у тимчасовому довгостроковому користуванні на умовах оренди в третьої особи для влаштування відкритої стоянки, тобто сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Позивач, при всій турботливості та обачності, не міг усунути причини, що призвели до зміни обставин після їх виникнення. Такими обставинами для позивача, як для заінтересованої сторони, стало поновлення договору оренди земельної ділянки третій особі рішенням позивача від 18.08.2011 року № 1029 та державна реєстрація земельної ділянки. Подальше виконання договору на існуючих умовах не враховує рішень позивача від 18.08.2011 року № 1029 та від 15.11.2012 року № 2553, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Із суті договору оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20 та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин, як заінтересована сторона, несе позивач.

На виконання рішення позивача від 15.11.2012 року № 2553 відповідачу надіслано пропозицію від 15.03.2013 за вих.№ 08 500 проект додаткового договору від 12.03.2013 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 27.03.2002 року № 20, що підтверджується фіскальним чеком від 25.03.2013 року.

Відповідачем вказана пропозиція задоволена не була, сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

Таким чином, як вбачається із позовної заяви, предметом даного спору є внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині розміру земельної ділянки.

Суд, дослідивши підстави, з якими чинне законодавство повязує зменшення розміру земельної ділянки, тобто по суті формування нової земельної ділянки, встановив таке.

Внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині розміру земельної ділянки регулюється тими ж нормами чинного законодавства, що і порядок укладення договорів оренди та визначення розміру земельної ділянки.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку (ст. ст. 30, 35 Закону України «Про оренду землі»).

Пунктом 2.18. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення ч. 1 ст. 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 1 ст. 181 ГК України передбачено, що за загальним правилом договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

За ч. ч. 1, 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 ЗК України об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Статтею 79-1 ЗК України визначено порядок формування земельної ділянки.

Так, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч ч. 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації

За приписами ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч.ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

У свою чергу, ст. 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

З наведеного вбачається, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно після визначення її меж в натурі (на місцевості), тобто з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна площею 19 967 кв.м. не пройшла порядку формування та державної реєстрації, визначених чинним законодавством, а відтак не може бути обєктом цивільних прав.

Крім того, позивач, звертаючись з відповідним позовом до суду, не вніс жодних змін до невідємних частин договору, якими є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За змістом ст. 654 ЦК зміна умов договору вчиняється в такій самій формі, що й договір. Оскільки відповідно до ст. 20 Закону "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, то зміни, які вносяться шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, набувають чинності після їх державної реєстрації.

Зважаючи, що зміни до договору оренди земельної ділянки, про внесення яких у судовому порядку просить позивач, не відповідають вимогам чинного законодавства, відтак суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 05.11.2013 року.

Суддя Андрійчук О.В.