ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2013 року Справа № 5011-42/13018-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -
головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Капацин Н.В.

за участю представників сторін:
позивача - Паца В.О.

відповідача -

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
НАК "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду м.Києва від 16
жовтня 2012 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 11
березня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Маріупольгаз" до Публічного
акціонерного товариства НАК "Нафтогаз
України" про зміну умов договору,

встановив:

Позивач звернувся до господарського
суду м.Києва з позовом до відповідача
про зобов'язання змінити договір
№14/2108/11 купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 року, укладеного між
сторонами у справі, в редакції проекту
Додаткової Угоди №3 до вказаного
договору, запропонованої позивачем.

Рішенням господарського суду м.Києва
від 16 жовтня 2012 року (суддя Паламар П.І.)
позов задоволений частково. Змінено
пункт 3.4, розділ 4, пункти 6.1, 6.2 договору
№14/2108/11 купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 року, укладеного між
сторонами у справі та викладено їх в
редакції резолютивної частини рішення
суду. Стягнуто з відповідача на користь
позивача судовий збір. В іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11 березня 2013
року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, скаржник у касаційній
скарзі просить скасувати вказані
судові рішення, посилаючись на те, що
вони прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нове рішення про відмову
позивачеві в задоволенні його позовних
вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та на
підставі встановлених в ній фактичних
обставин, проаналізувавши
правильність застосування місцевим та
апеляційним господарськими судами при
прийнятті оскаржуваних судових рішень
норм матеріального права, суд вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 30 вересня 2011
року між сторонами у справі був
укладений договір №14/2108/11
купівлі-продажу природного газу,
згідно умов якого відповідач
зобов'язувався передати у власність
позивачу у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році природний газ, а позивач - прийняти
та оплатити його вартість в порядку та
на умовах, передбачених даним
договором.

Зазначений договір між сторонами було
укладено відповідно до вимог Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", Постанови
Національної комісії регулювання
електроенергетики №212 від 10 лютого 2011
року "Про затвердження типового
договору на купівлю-продаж природного
газу (між власниками та
постачальниками природного газу)".

У відповідності до норм
вищезазначеного Закону, державне
регулювання діяльності суб'єктів ринку
природного газу, в тому числі суб'єктів
природних монополій та суб'єктів
господарювання, які діють на суміжних
ринках, здійснюється Кабінетом
Міністрів України, Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики та
центральними органами виконавчої
влади в межах їх повноважень.

Згідно ст.4 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
до повноважень Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики належать, зокрема,
затвердження типових договорів на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу).

Постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012 року "Про
затвердження типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу)" було затверджено
Типовий договір на купівлю-продаж
природного газу (між власниками та
постачальниками природного газу) та
зобов'язано власникам природного газу
та суб'єктам господарювання, що
провадять діяльність на підставі
ліцензії на постачання природного газу
за регульованим тарифом привести свої
договірні відносини у відповідність до
вимог Типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу) у місячний строк з
дати набрання чинності цією
постановою.

Дана постанова набрала чинності 13
серпня 2012 року.

З метою приведення укладеного між
сторонами у справі договору
купівлі-продажу природного газу у
відповідність до Типового договору,
затвердженого вказаною Постановою
НКРЕ, позивач листом №08-1894 від 17 серпня
2012 року звернувся до відповідача з
пропозицію про укладення Додаткової
угоди до основного договору на умовах,
визначених у поданому проекті (а.с.13),
надіславши його на адресу відповідача.

Відповідач відмовився від укладення
Додаткової угоди на умовах,
запропонованих позивачем, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з відповідним позовом.

Відповідно до п.3 ст.179 Господарського
кодексу України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Згідно ч.4 ст.179 Господарського кодексу
України при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати
зміст договору на основі типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Відповідно до норм ст.652 Цивільного
кодексу України, якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились договір може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони.

Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Тобто, зміна договору у зв'язку з
істотною зміною обставин допускається
за рішенням суду у виняткових випадках.

Як правильно було встановлено судами
попередніх судових інстанцій при
прийнятті ними оскаржуваних судових
рішень, з часу укладення між сторонами
у справі основного договору
купівлі-продажу №14/2108/11 істотно
змінились обставини, у зв'язку із
змінами у нормативно-правовому
регулюванні правовідносин у галузі
постачання газу.

Відповідно до частин 2, 3, 5, 7 статті 181
Господарського кодексу України проект
договору може бути запропонований
будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках. Сторона, яка одержала
проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до
вимог частини першої цієї статті і
повертає один примірник договору
другій стороні або надсилає відповідь
на лист, факсограму, тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона-виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка держала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

При вирішенні спору місцевий та
апеляційний господарські суди
всебічно дослідили надані сторонами
докази і правильно встановили, що умови
запропонованої позивачем Додаткової
угоди щодо зміни пунктів 3.4, 6.1, 6.2
основного договору на умовах,
викладених у наданому позивачем
проекті, відповідають
нормативно-правовим актам, якими
регулюється порядок укладення таких
угод і є обов'язковою умовою для сторін
у справі.

В порушення вимог ч.4 ст.181
Господарського кодексу України, за
наявності заперечень щодо окремих умов
договору відповідач в установлений
двадцятиденний строк не надіслав
позивачу два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаною
Додатковою угодою або вмотивованою
відмовою від підписання спірної
Додаткової угоди.

Враховуючи викладене, місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, вірно визнав, що
відповідач у справі безпідставно
ухиляється від укладення Додаткової
угоди і обгрунтовано задовольнив
позовні вимоги позивача в частині
зміни пунктів 3.4, 6.1, 6.2 основного
договору на умовах, запропонованих
позивачем, відмовивши в решті частині
задоволення позовних вимог позивача.

Окрім того, як правильно встановлено
судами попередніх судових інстанцій
запропоновані позивачем зміни до
розділу 4 укладеного договору не
конкретизують його умови в частині
порядку обліку газу та суперечать
умовам Типового договору.

Оскільки зміна умов договору в цій
частині є обов'язковою для сторін у
справі, то місцевий господарський суд,
з яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов правильного висновку
про те, що розділ 4 основного договору
слід викласти не в запропонованій
позивачем редакції, а в редакції
Типового договору на купівлю-продаж
природного газу (між власниками та
постачальниками природного газу),
затвердженого Постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання в сфері енергетики №849 від
06.07.2012 року.

Касаційною інстанцією перевірені
обставини справи та їх відповідність
викладеним судами нормам
матеріального права.

Наведені висновки місцевого та
апеляційного господарських судів
відповідають матеріалам справи та
діючому законодавству.

Доводи касаційної скарги про
необґрунтованість оскаржуваних
судових рішень помилкові і не
відповідають матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м.Києва
від 16 жовтня 2012 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 11 березня 2013
року залишити без змін, а касаційну
скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя
В.І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

Н.В. Капацин