ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.12.2013
Справа № 905/5856/13

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Риженко Т.М.,
судді Нестеренко Ю.С., судді Бокової Ю.В.

при секретарі Куньчик Е.А., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акумбат»,
м.Запоріжжя

до Відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», м.Вугледар,
Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача: Державне
підприємство «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1», м.Вугледар

про: визнання договору поставки №86/12-С
від 28 листопада 2012 року недійсним.

за участю:

від позивача: Соколов Ю.К. (за
довіреністю); Крохмаль А.Г. (за
паспортом);

від відповідача: Максимчук С.П. (за
довіреністю);

від третьої особи: Воробйов Р.С. (за
довіреністю);

Відповідно до ст.77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні оголошувалась
перерва з 01.10.2013р. по 09.10.2013р., з 22.10.2013р.
по 11.11.2013р., з 11.11.2013р. по 04.12.2013р.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Акумбат»,
м.Запоріжжя (далі - Позивач) звернулось
до Господарського суду Донецької
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», м.Вугледар,
Донецька область

(далі - Відповідач) за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
Відповідача: Державне підприємство
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1», м.Вугледар (далі - Третя особа) про
визнання договору поставки №86/12-С від 28
листопада 2012 року недійсним.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається, що укладаючи договір
поставки №86/12-С від 28 листопада 2012 року
ТОВ «Шахта «Південнодонбаська №1» мало
за мету не отримання продукції
виробничо-технічного призначення, а
отримання документу, який можна було б
використати у податковій звітності та
уникнути податкових зобов'язань, тобто
правочин не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

На підтвердження вказаних обставин
Позивач надав належним чином
засвідчені копії наступних документів:
договору поставки №86/12-С від 28.11.2012р.,
специфікацій до договору,
правоустановчих документів Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Акумбат».

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст. 203, 234 Цивільного
кодексу України, ст. 207 Господарського
кодексу України.

09.09.2013р. Відповідачем через канцелярію
суду надано належним чином засвідчені
копії наступних документів:
правоустановчих документів Товариства
з обмеженою відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», договору
поставки №86/12-С від 28.11.2012р.,
специфікацій до договору №86/12-С від
28.11.2012р., договору про закупівлю товарів
за державні кошти №474 Т від 19.11.2012р.,
специфікацій до договору №474 Т від
19.11.2012р., договору про закупівлю товарів
за державні кошти №508 Т від 18.12.2012р.,
специфікацій до договору №508 Т від
18.12.2012р., видаткових накладних,
податкових накладних, рахунків на
оплату та довідку №26 від 05.09.2013р. за
підписом головного бухгалтера, яка
свідчить, що станом на 05.09.2013р. за даними
бухгалтерського обліку по ТОВ «Шахта
«Південнодонбаське №1» рахується
кредиторська заборгованість перед ТОВ
«Акумбат» по договору поставки №86/12-с
від 28.11.2012р. у розмірі 1 859 702,40грн.,
довідку №27 від 05.09.2013р. за підписом
головного бухгалтера, яка свідчить, що
станом на 05.09.2013р. за даними
бухгалтерського обліку по ТОВ «Шахта
«Південнодонбаська №1» рахується
кредиторська заборгованість ДП
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1» на загальну суму 1 878 300,00грн., з яких:
684 150,00грн. по договору 474Т від 19.11.2012р.; 1
194 150,00грн по договору №508Т від 18.12.2012р.

10.09.2013р. Відповідачем через канцелярію
суду надано заперечення на позовну
заяву №30 від 05.09.2013р. в яких проти
позовних вимог заперечує з наступних
підстав. ТОВ «Акумбат» була поставлена
продукція 28.12.2012р., що підтверджується
видатковими накладними та податковими
накладними. Для оплати поставленої
продукції ТОВ «Акумбат» надав ТОВ
«Шахта «Південнодонбаська №1»
відповідні рахунки. В свою чергу, ТОВ
«Шахта «Південнодонбаська №1» в той же
день поставила зазначену продукцію на
ДП «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1» (відповідно до
умов договорів №474Т про закупівлю
товарів за державні кошти від 19.11.2012р.,
№508т про закупівлю товарів за держані
кошти від 18.12.2012р., укладених між ТОВ
«Шахта «Південнодондаська №1» та ДП
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1»). Але в зв'язку з складним
фінансовим становищем ДП
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1» (Замовник) не розрахувалось з ТОВ
«Шахта «Південнодонбаська №1»
(Постачальник) за поставлену продукцію
за договорами №474Т від 19.11.2012р., №508Т від
18.12.2012р., в зв'язку з чим у Відповідача
виникла та обліковується в
бухгалтерському обліку дебіторська
заборгованість в розмірі 1 878 300,00грн. в
свою чергу, ТОВ «Шахта
«Південнодонбаська №1» (Покупець) не
розрахувалось з ТОВ «Акумбат»
(Постачальник) за поставлену продукцію
за договором №86/12-С від 28.11.2012р., в
зв'язку з чим у відповідача виникла та
обліковується в бухгалтерському
обліку кредиторська заборгованість
перед ТОВ «Акумбат» в розмірі 1 859
702,40грн. Таким чином, на сьогоднішній
день між сторонами має місце
невиконання своїх зобов'язань в
частині здійснення фінансових
розрахунків, що відповідно до діючого
законодавства України не є підставою
для визнання таких договорів
недійсними, але є підставою для
застосування правових наслідків,
передбачених ст.ст. 611, 625 Цивільного
кодексу України та умовами договорів.
Також за загальним правилом
невиконання чи неналежне виконання
правочину не тягне за собою правових
наслідків у вигляді визнання правочину
недійсним. У такому разі
заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом (договором) наслідків та
способів захисту цивільних прав та
охоронюваних законом інтересів, а не
визнання правочину недійсним. У силу
припису ст. 204 Цивільного кодексу
України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок
доведення недійсним, покладається на
позивача. Фіктивний правочин (ст. 234
Цивільного кодексу України) є
недійсним незалежно від мети його
укладення, оскільки сторони не мають на
увазі настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.
Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на
виконання фіктивного правочину,
господарський суд приймає рішення лише
про визнання фіктивного правочину
недійсним без застосування будь-яких
наслідків. У разі коли на виконання
правочину було передано якесь майно,
такий правочин не може розцінюватись
як фіктивний. Саме лише не вчинення
сторонами тих чи інших дій на виконання
правочину не означає його фіктивність.
Визнання фіктивного правочину
недійсним потребує встановлення
господарським судом умислу його
сторін. Ознака фіктивності має бути при
тримання діями усіх сторін правочину.
Якщо хоча б одна з них намагалася
досягти правового результату, то даний
правочин не може визнаватися
фіктивним. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що всі учасники правочину не
мали наміру створити правові наслідки
на момент його вчинення. (Постанова №11
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними»).Враховуючи те,
що Позивачем не надано суду жодних
доказів щодо недійсності договору
№86/12-С від 28.11.2012р., укладеного між
позивачем та відповідачем, ТОВ Шахта
«Південнодонбаська №1» вважає, що
даний позов не підлягає задоволенню як
безпідставний та необґрунтований.

10.09.2013р. Позивачем через канцелярію
суду надано належним чином засвідчені
копії наступних документів: запиту
податкової міліції, відповіді на запит,
довідки банки, довідки про наявність
банківських рахунків ТОВ «Акумбат»,
документації конкурсних торгів з
протоколами, наказу про проведення
інвентаризації, актів інвентаризації,
технічних умов на продукцію ТОВ
«Акумбат», дозволів, сертифікатів.

Через канцелярію суду 10.09.2013р.
позивачем надано заяву від 09.09.2013р.
№488/2, якою в порядку ст.22
Господарського процесуального кодексу
України Позивач змінив підставу позову
та просить визнати недійсним договір
поставки №86/12-С від 28 листопада 2012 року
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», як Покупцем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Акумбат», як
Постачальником за ознаками вчинення
під впливом оману та як таким, що
укладеним з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави.

Суд розглядає справу відносно вимог,
визначених у заяві від 09.09.2013р. №488/2,
оскільки згідно ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
Позивач вправі до початку розгляду
господарським судом справи по суті
змінити підставу позову. Суд приймає
вказану зміну підстави позову,
оскільки відповідні дії не суперечать
законодавству і не порушують чиїх -
небудь охоронюваних законом
інтересів.

10.09.2013р. Позивачем через канцелярію
суду надано клопотання №090913/2 від
09.09.2013р. про витребування у Відповідача
доказів.

30.09.2013р. Відповідачем через канцелярію
суду надано заперечення на позовну
заяву №б/н від 30.09.2013р. в яких зазначає,
що факт дійсності договору поставки
№86/12-С від 28.11.2012р вже був досліджений
господарським судом Запорізької
області при розгляді справи №905/2506/13 за
первісним позовом ДП «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1» до ТОВ
«Акумбат» про зобов'язання передати
майно з відповідального зберігання та
стягнення 6 500,00грн. та зустрічною
позовною заявою ТОВ «Акумбат» до ДП
«Шахтоуправління «Південнодонбаське»
про визнання недійсним договору
відповідального зберігання №06-12/12 від
20.12.2012р. В даній справі ТОВ «Шахта
«Південнодонбаська №1» приймала
участь у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача за
зустрічною позовною заявою. Рішенням
господарського суду Запорізької
області від 10.09.2013р. №908/2506/13 позовні
вимоги ДП «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1» до ТОВ
«Акумбат» задоволені повністю, та
зобов'язано ТОВ «Акумбат» передати ДП
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1» з відповідального зберігання
наступне майно: акумуляторна батарея SSK
2*30 640 Ar (аналог-акумулятор тяговий
шахтний свинцево-кислотний типу 8PzS640) -3
шт. загальною вартістю 556 650,00грн.,
пристрій зарядний ЗУ РН (аналог
зарядна станція (ЗУК) для акумулятора
тягового шахтного свинцево-кислотного
типу УРП 000.00РЕ - 1 шт. вартістю 127
500,00грн., акумуляторна батарея SSK 2*30 640 Ar
(аналог-акумулятор тяговий шахтний
свинцево-кислотний типу 8PzS640) - 3шт.
загальною вартістю 556 650,00 грн., пристрій
зарядний ЗУ РП (аналог зарядна станція
(ЗУК) для акумулятора тягового шахтного
свинцево-кислотного типу УРП 000.00 РЕ - 5
шт. вартістю 637 500,00грн., та стягнуто з
ТОВ «Акумбат» 6 500,00грн. збитків та 2
8667,50грн. судового збору. В задоволенні
зустрічного позову ТОВ «Акумбат» до ДП
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1» про визнання недійсним договору
№06-12/12 відповідального зберігання від
20.12.2012р. відмовлено повністю. Тобто
зазначеним рішенням господарського
суду Запорізької області від 10.09.2013р. по
справі №908/2506/13 зобов'язано повернути
обладнання, яке ТОВ
«Шахта«Південнодонбаська №1»
придбало у ТОВ «Акумбат» згідно
договору №86/12-С від 28.11.2012р., а потім
продало на ДП «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1». Враховуючи те,
що Позивачем ТОВ «Акумбат» не надано
суду жодних доказів (наявність умислу з
боку Відповідача; істотність значення
обставин, щодо яких Позивача введено в
оману; факт обману; суперечливість мети
укладення договору інтересам держави)
щодо недійсності договору поставки
№86/12-С від 28.11.2012р. укладеного між ТОВ
«Акумбат» та ТОВ «Шахта
«Південнодонбаська №1», Відповідач
вважає, що позов ТОВ «Акумбат» та ТОВ
«Шахта «Південнодонбаська №1» щодо
визнання недійсним договору поставки
№86/12-С від 28.11.2012р. не підлягає
задоволенню як безпідставний та
необґрунтований.

01.10.2013р. Позивачем через канцелярію
суду надано клопотання №27-09/13 від
27.09.2013р. про призначення почеркознавчої
експертизи.

09.10.2013р. Позивачем через канцелярію
суду надано клопотання №09-10/13 від
09.10.2013р. про призначення почеркознавчої
експертизи.

За приписами ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Суд дійшов до висновку, що клопотання
Позивача про призначення експертизи не
підлягає задоволенню у зв'язку з
недоцільністю, оскільки суд не
находить правових підстав та
необхідності призначення експертизи
по даній справі.

Суд вважає за можливе розглянути спір
за наявними в справі матеріалами,
оскільки їх достатньо для правильної
юридичної кваліфікації спірних
правовідносин.

Через канцелярію суду 09.10.2013р.
Позивачем, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Акумбат»,
м.Запоріжжя, надана заява № 488/2 від 09
вересня 2013р., в якій просить визнати
факт невиконання умов договору
поставки № 86/12-С від 28 листопада 2012р. та
визнати недійсним договір поставки
№86/12-С від 28 листопада 2012 року
укладений між товариством з обмеженою
відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», як Покупцем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Акумбат», як
Постачальником за ознаками вчинення
під впливом обману та як таким, що
укладеним з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави.

Судом залишено без розгляду вказану
заяву в частині щодо визнання факту
невиконання умов договору поставки №
86/12-с від 28.11.2012р., оскільки подано
всупереч приписам ст.22 Господарського
процесуального кодексу України, крім
того у відповідності до Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції
одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається.

В частині заяви щодо визнання
недійсним договору поставки №86/12-С від
28 листопада 2012 року укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», як Покупцем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Акумбат», як
Постачальником за ознаками вчинення
під впливом обману та як таким, що
укладеним з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави - судом
вже прийнято таку вимогу, про що
зазначено в ухвалі суду від 10.09.2013р.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 09.10.2013р., за приписами ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України залучено до участі у справі у
якості третьої особи без самостійних
вимог не предмет спору на стороні
Відповідача Державне підприємство
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1».

22.10.2013р. Третьою особою через
канцелярію суду надані письмові
пояснення по суті спору, в яких
посилається на наступні підстави.
Рішенням господарського суду
Запорізької області позовні вимоги ДП
Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1» до ТОВ «Акумбат» задоволені
повністю та зобов'язано ТОВ «Акумбат»
передати ДП «Шахтоуправління
«Південнодонбаське №1» з
відповідального зберігання вказане
майно, а у задоволенні зустрічного
позову ТОВ «Акумбат» про визнання
договору відповідального зберігання
недійсним відмовлено. Таким чином,
господарським судом під час розгляду
справи досліджена та обставина, що
продукція, яку придбало ДП
Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1» у ТОВ «Шахта «Південнодонбаська
№1», яка у свою чергу була придбана
останнім у ТОВ «Акумбат» на підставі
договору №86/12-С від 28.11.2012р. без
виявлення якихось порушень діючого
законодавства. Сам по собі факт
невиконання сторонами умов правочину
не робить його фіктивним. У постанові
ВСУ «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» зазначено,
що невиконання або неналежне виконання
угоди не може бути підставою для
визнання її недійсною і у цьому разі
сторона вправі вимагати розірвання
договору або застосування інших
встановлених наслідків (п.16). Така
позиція стосується тих правочинів,
сторони яких дійсно мали на меті
досягти відповідного результату. Отже,
позивач який звертається з вимогою про
визнання правочину фіктивним, має
довести відсутність в учасників
правочину наміру створити юридичні
наслідки. Проте позивачем не доведено
фіктивність такого правочину та
відсутність наміру створення
юридичних наслідків. Крім того Третьою
особою через канцелярію суду надано
належним чином засвідчені копії
наступних документів: договору про
закупівлю товарів за державні кошти
№474 Т від 19.11.2012р., договору про
закупівлю товарів за державні кошти
№508 Т від 18.12.2012р., специфікацій до
договорів, договору відповідального
зберігання №06-12/12 від 20.12.2012р., акту
прийому-передачі продукції по договору
зберігання №06-12/12 від 20.12.2012р. від
28.12.2012р., рішення господарського суду
Запорізької області від 10.09.2013р. по
справі №908/2506/13.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 22.10.2013р.
призначено колегіальний розгляд
справи у складі головуючого судді
Риженко Т.М., судді Бокова Ю.В., судді
Нестеренко Ю.С.

23.12.2013р. Позивачем через канцелярію
суду надано клопотання № 2012/13 від
20.12.2013р. про зупинення провадження по
справі до прийняття рішення слідчими
органами Донецького міського
управління ГУ МВС України в Донецькій
області по кримінальній справі.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає
наступне, належних доказів на
підтвердження викладених у заяві
обставин та фактів заявником суду не
надано.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В матеріалах справи відсутні відомості
стосовно постанови про порушення
кримінальної справи (інші матеріали
означеної справи), відтак, суд
відмовляє у задоволенні вказаного
клопотання.

Представник Позивача у судове
засідання 23.12.2013р. з'явився, наполягав
на задоволенні клопотання про
зупинення провадження по справі.

Представник Відповідача у судове
засідання 23.12.2013р. з'явився, проти
позовних вимог та проти задоволення
клопотання про зупинення провадження
по справі заперечив.

До початку судового засідання надано
до суду клопотання про розгляд справи
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу. Дане
клопотання не суперечить чинному
законодавству, інтересам сторін, тому
приймається судом та підлягає
задоволенню.

Розглянувши матеріали справи,
долучивши до матеріалів справи надані
сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1» (Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Акумбат»
(Постачальник) було укладено договір
поставки №86/12-С, відповідно п.1.1 якого
на умовах даного договору,
Постачальник зобов'язується
передавати у власність Покупця
продукцію виробничо-технічного
призначення (далі - Продукція), а
Покупець зобов'язується приймати
Продукцію та оплачувати.

Згідно п.1.2 договору асортимент,
кількість, строки поставки, якісні
характеристики, ціна Продукції
узгоджуються Сторонами у
Специфікаціях до даного Договору, які є
невід'ємними частинами Договору.

У розділі 3 договору Сторони дійшли
згоди щодо строків та умов поставки:

- поставка продукції здійснюється
партіями у асортименті, кількості, за
цінами, з якісними характеристиками та
у строки, узгоджені Сторонами у
Специфікаціях до даного Договору (п.3.1
Договору);

- на доказ поставки Постачальник
зобов'язується надати Покупцю наступні
товаросупроводжувальні документи:
рахунок-фактуру, податкову накладну,
відповідні товаросупроводжувальні
накладні, сертифікат якості та
технічний паспорт, сертифікат
відповідності (у випадку, якщо
продукція підлягає обов'язковій
сертифікації).

Порядок розрахунків та ціни, Сторони
виклали у розділі 4 договору.

Даний договір вступає в дію з моменту
його підписання обома Сторонами.
Сторони прийшли згоди, що у випадку
неналежного виконання обома Сторонами
своїх зобов'язань, строк дії договору
встановлюється до 31 грудня 2013 року
включно. У випадку не виконання
(неналежного виконання) виконання
Сторонами усіх прийнятих на себе
зобов'язань. Дострокове розірвання
даного Договору допускається за згодою
обох Сторін. Договір вважається
розірваним після завершення усіх
розрахунків між сторонами (п.8.1
Договору).

Між Сторонами підписано специфікації
№1, №2 до договору де визначили
асортимент, кількість, ціну, загальну
вартість, умови поставки, строк
поставки та умови оплати.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається, що укладаючи договір
поставки ТОВ «Шахта
«Південнодонбаська №1» мало за намір
не придбання продукції, а використання
даного договору для зменшення своїх
податкових зобов'язань та отримання
податкового кредиту, тобто вчинило
правочин без наміру створення правових
наслідків, які обумовлені даним
правочином. Відтак, укладаючи договір
поставки №86/12-С від 28 листопада 2012 року
ТОВ «Шахта «Південнодонбаська №1»
діяло умисно і мало за мету не
отримання продукції
виробничо-технічного призначення, а
отримання документу, який можна було б
використати у податковій звітності та
уникнути податкових зобов'язань, тобто
правочин не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Крім того, вказаний
договір укладався з метою виконання
умов конкурсних торгів на закупівлю
устаткування для добувної
промисловості, а саме для здійснення
державних закупівель для потреби
Державного підприємства
«Шахтоуправління «Південнодонбаська
№1», що підтверджується Протоколом
розкриття пропозицій конкурсних
торгів згідно оголошення №12094Т260870 В
№113(715) бюлетеню «ВДЗ» від 24.09.2012р. та
згідно оголошення №9 в №123/7(725/7)
бюлетеню «ВДЗ» від 30.10.2012р. Таким чином,
на думку позивача, господарське
зобов'язання відповідно до Договору
поставки №86/12 від 28.11.2012р. вчинене з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави, що відповідно до ст.
207 ГК України дає підставу визнати його
недійсним повністю.

Дослідивши матеріали справи, керуючись
ст.ст. 32, 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає вимоги Позивача до Відповідача
такими, що не підлягають задоволенню,
враховуючи наступне:

В контексті ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 11 Цивільного кодексу
України встановлює, що підставами
виникнення прав та обов'язків, зокрема,
є договори.

Предметом даного позову є вимога
Позивача про визнання договору
поставки №86/12-С від 28 листопада 2012 року
недійсним.

Відповідно до п. 7 роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону, додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони у чому
конкретно полягає порушення вільного
волевиявлення та невідповідність його
внутрішній волі учасника правочину,
неспрямованість сторони на реальне
настання правових наслідків правочину
та інші обставини, що мають значення
для правильного вирішення спору, тощо.

Загальні підстави недійсності
правочину встановлені ст.215 Цивільного
кодексу України. Так, згідно з ч.1 ст.215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Виходячи із наведених Позивачем
підстав позову, останній стверджує, що
спірний договір є недійсним, оскільки:
укладаючи договір поставки ТОВ «Шахта
«Південнодонбаська №1» мало за намір
не придбання продукції, а використання
даного договору для зменшення своїх
податкових зобов'язань та отримання
податкового кредиту, тобто вчинило
правочин без наміру створення правових
наслідків, які обумовлені даним
правочином, в результаті чого договір
поставки №86/12-1 від 28.11.2012р. був
укладений під впливом обману.

Суд вважає приведені Позивачем
підстави юридично неспроможними,
зважаючи на наступне:

За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину, яким у розумінні ч. 2 ст. 202
Кодексу є спірний договір, є
недодержання в момент його вчинення
вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи із наведених Позивачем
підстав позову, останній стверджує, що
спірний договір є недійсним, через
введення його в оману з боку
Відповідача. Слід зауважити, що
законодавство пов'язує оману та
помилку при вчиненні договору із
одними і тим ж істотними обставинами.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, необхідно встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

За загальним правилом невиконання чи
неналежне виконання правочину не тягне
за собою правових наслідків у вигляді
визнання правочину недійсним. У такому
разі заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або
застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним.

У вирішенні спорів про визнання
правочинів недійсними на підставі
статей 230 - 233 ЦК України необхідно мати
на увазі, що відповідні вимоги можуть
бути задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі). (Постанова №11
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. «Про деякі питання
визнання правочинів недійсними»).

Із змісту позову вбачається, що Позивач
вважає наявним обман з боку
Відповідача, зазначає, що Відповідач
укладаючи договір поставки №86/12-С діяв
умисно і мав за мету не отримання
продукції виробничо-технічного
призначення, а отримання документу,
який можна було б використати у
податковій звітності та уникнути
податкових зобов'язань, тобто на думку
позивача, ТОВ Шахта
«Південнодонбаська №1» при укладанні
договору поставки №86/12-С від 28.11.2012р. з
своєї сторони навмисно ввело в оману
ТОВ «Акумбат», в результаті чого
договір поставки був укладений під
впливом обману.

В п. 20 Постанови Пленуму ВСУ „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" №9 від 06.11.2009р. визначено, що
наявність умислу є обов'язковою
ознакою обману за змістом ст. 230
Цивільного кодексу України.

Встановлення в діях посадових осіб
підприємств ознак кримінальних діянь у
вигляді умислу, змови, шахрайства,
обману, насильства, погрози, зловмисної
домовленості не відносяться до
компетенції судів господарської
юрисдикції, а повинно бути встановлено
вироком суду при розгляді кримінальної
справи.

Щодо визнання договору недійним з
підстав вчинення його з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, суд зазначає наступне.

У Постанові №11 Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. «Про деякі питання визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
необхідною умовою для визнання
господарського договору недійсним як
такого, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства
(частина перша статті 207 ГК України), є
наявність наміру хоча б у однієї з
сторін щодо настання відповідних
наслідків.

До господарських договорів, що
підпадають під ознаки відповідної
норми, слід відносити ті, що посягають
на суспільні, економічні та соціальні
основи держави і суспільства і
спрямовані, зокрема, на:використання
всупереч закону державної або
комунальної власності; незаконне
заволодіння, користування
розпорядження (в тому числі відчуження)
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(статті 14, 15 Конституції України);
відчуження викраденого майна;
виробництво і відчуження певних
об'єктів, вилучених або обмежених у
цивільному обігу (відповідні види
зброї, боєприпасів, наркотичних
засобів, іншої продукції, що має
властивості, небезпечні для життя та
здоров'я громадян, тощо); виготовлення і
поширення літератури та іншої
продукції, що пропагує війну,
національну, расову чи релігійну
ворожнечу; приховування від
оподаткування доходів, інше ухилення
від сплати податків; виготовлення чи
збут підробних документів і цінних
паперів; незаконне вивезення за кордон
валютних коштів, матеріальних чи
культурних цінностей; використання
власного майна на шкоду інтересам
суспільства, правам, свободі і гідності
громадян.

Наявність такого наміру у сторін
(сторони) означає, що вони (вона),
виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність
укладуваного договору і суперечність
його мети інтересам держави і
суспільства та прагнули або свідомо
допускали настання протиправних
наслідків. Намір юридичної особи
визначається як намір тієї посадової
або іншої фізичної особи, яка підписала
договір, маючи на це належні
повноваження. За відсутності останніх
наявність наміру у юридичної особи не
може вважатися встановленою.

У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Проте Позивачем не надано суду жодних
доказів суперечливості мети укладення
договору інтересам держави.

Таким чином, позивачем не доведено суду
відповідно до норм ст.ст.33,34,36
Господарського процесуального кодексу
України належними та допустимими
доказами, в тому числі вироком суду
загальної юрисдикції, фактів
суперечливості мети укладення
договору інтересам держави та такого,
що вчинений під впливом обману.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що вимоги Позивача
необґрунтовані і задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акумбат»,
м.Запоріжжя до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта
«Південнодонбаська №1», м.Вугледар,
Донецька область, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
Відповідача: Державне підприємство
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№1», м.Вугледар про визнання договору
поставки №86/12-С від 28 листопада 2012 року
недійсним відмовити.

У судовому засідання 23.12.13р.
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя
Т.М. Риженко

Суддя
Ю.С. Нестеренко

Суддя
Ю.В. Бокова

Повний
текст рішення складено та підписано
24.12.13р.