ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2013 року Справа № 5015/3451/12 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Мирошниченка
С.В.,суддів:Барицької Т.Л., Картере
В.І.,розглянувши касаційну скаргу
Приватного підприємства "Акорд ЛТ"на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20.12.2012та на
рішення господарського суду
Львівської області від 31.10.2012у
справі№5015/3451/12 господарського суду
Львівської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія управління
проектами АКРОПОЛЬ"доПриватного
підприємства "Акорд ЛТ"пророзірвання
договору найму, виселення з приміщень
та стягнення 66 810,02 грн.в судовому
засіданні взяли участь представники: -
позивача Негода О.А., - відповідача
повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 31.10.2012 у справі
№5015/3451/12 (суддя Морозюк А.Я.), залишеним
без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
20.12.2012 (судді: Кордюк Г.Т., Гриців В.М.,
Хабіб М.І.), частково задоволений позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія управління
проектами АКРОПОЛЬ" (надалі позивач) до
Приватного підприємства "Акорд ЛТ"
(надалі відповідач/скаржник); за
рішенням, розірвано договір найму
№28/01-07-11 від 01.07.2011, укладений між
позивачем та відповідачем; виселено
відповідача з найманих в позивача за
договором найму №28/01-07-11 від 01.07.2011
приміщень; стягнуто з відповідача на
користь позивача 59 000,78 грн.
заборгованості з орендної плати, 1 684,18
грн. 3% річних, 6 125,06 грн. пені; відмовлено
у задоволенні позовних вимог в частині
виселення відповідача з частин
приміщень третього поверху,
позначеного цифрою 43.

Відповідач, не погоджуючись із
прийнятими у даній справі судовими
рішеннями, звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
та постанову скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Предметом даного спору з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог від
25.09.2012 є вимоги позивача: - про
розірвання договору найму від 01.07.2011
№29/01-07-11 (надалі - спірний договір),
укладеного з відповідачем; - про
виселення відповідача із займаних за
спірним договором найму приміщень, що
розташовані за адресою: м. Львів, вул.
Козланюка, 17, а саме: з приміщень
підвалу, позначених в технічному
паспорті цифрами з 54 по 63, з 65 по 68, Ѕ І,
ІІ, загальною площею 199,4 кв.м., з
приміщень першого поверху, позначених
в технічному паспорті цифрами 2, 3
загальною площею 94,9 кв.м., з приміщень,
позначених в технічному паспорті за
№45-47, загальною площею 94,27 кв.м., з
частини приміщень третього поверху,
позначених в технічному паспорті за
цифрою 43, загальною площею 20,0 кв.м., та -
про стягнення заборгованості в сумі 66
810,02 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилається на те, що всупереч умов
укладеного між сторонами спірного
договору найму, а також вимог
законодавства, відповідач перестав
сплачувати орендну плату, у зв'язку з
чим, позивач просить стягнути її в
судовому порядку; крім того, умовами
договору найму надано право
орендодавцеві відмовитися від
договору у разі несплати орендарем
орендної плати, чим обґрунтовується
вимога про розірвання договору та про
виселення відповідача із займаних ним
приміщень, оскільки листи позивача про
сплату заборгованості з орендної плати
та про розірвання договору оренди,
залишились з боку відповідача
незадоволеними.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Як встановили суди та вбачається з
матеріалів справи, 01.07.2011 між позивачем
(наймодавець) та відповідачем (наймач)
був укладений договір найму №28/01-07-11 з
додатками, відповідно до якого
наймодавець зобов'язується передати, а
наймач прийняти в строкове платне
користування окремі нежитлові
приміщення, що розташовані за адресою:
м. Львів, вул. Козланюка, 17, а саме:
приміщення підвалу, позначені в
технічному паспорті цифрами з 54 по 63, з
65 по 68, Ѕ І, ІІ, загальною площею 199,4 кв.м.,
приміщення першого поверху, позначені
в технічному паспорті цифрами 2, 3
загальною площею 94,9 кв.м., приміщення,
позначені в технічному паспорті за
№45-47, загальною площею 94,27 кв.м. (п.п. 1.1.,
1.1.1.-1.1.3); відповідно до п. 3.1. договору,
строк його дії становить з 01.07.2011 по
01.02.2014.

15.06.2012 до договору найму сторони уклали
додаткову угоду, якою доповнили
договір пунктом 1.1.4. наступного змісту:
"м. Львів, вул. Козланюка, 17, а саме:
частину приміщення третього поверху,
позначену в технічному паспорті за №43,
загальною площею 20 кв.м.".

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України
передання наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Пунктом 4.1. договору сторони узгодили,
що передача найманого приміщення від
наймодавця до наймача здійснюється у
відповідності до акту
приймання-передачі (додаток №1 до
договору), підписання якого свідчить
про фактичну передачу майна у найм
наймачу (передача приміщень,
зазначених у п.п. 1.1.1.-1.1.3., від
наймодавця до наймача підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
приймання-передачі).

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором (абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК
України).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо
у зобов`язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.2. договору найму орендна
плата сплачується у національній
валюті України на поточний рахунок
наймодавця не пізніше 10 календарного
дня місяця за поточний розрахунковий
місяць; наймач (відповідач)
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі вносити передбачені цим
договором платежі (п. 6.1.2. договору);
пунктом 5.1. договору визначено розмір
орендної плати окремо по кожному із
приміщень.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Всупереч умов договору та норм
законодавства, відповідач свої
зобов'язання зі сплати орендної плати
не виконав, що, в тому числі,
підтверджується дослідженим
попередніми судовими інстанціями
листом останнього №132-01 від 08.08.2012, в
якому він визнає заборгованість за
договором найму у розмірі 60 807,20 грн. та
просить позивача відстрочити оплату за
отримані ним послуги за вказаним
договором до 15.09.2012.

Судами попередніх інстанцій
досліджено наданий позивачем
розрахунок та встановлено, що за період
з 08.07.2011 по 29.08.2012 заборгованість
відповідача за договором найму
становила 87 000,78 грн., частину якої було
погашено, а саме: 28 000,00 грн., що свідчить
про те, що заборгованість відповідача
перед позивачем за вказаним договором
найму становить 59 000,78 грн., і яка
правомірно стягнута в судовому порядку
судами попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 9.2.1. договору найму сторони
узгодили, що у випадку прострочення
оплати платежів, передбачених ст. 5
договору (Орендна плата і порядок
розрахунків), наймач сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла за період, за який
нарахована пеня, від суми, що підлягає
оплаті, за кожний день прострочення.

Виходячи з наведених норм та умов
договору найму, суди попередніх
інстанцій, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку пені,
прийшли до вірного висновку про
стягнення з відповідача пені у
заявленому позивачем розмірі, а саме: 6
125,06 грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми; боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові; отже, інфляційні
нарахування на суму боргу та проценти
річних входять до складу грошового
зобов'язання.

Отже, вимога позивача про стягнення з
відповідача 3% річних, нарахованих на
заборгованість відповідача зі сплати
орендної плати, також правомірно
задоволена судами попередніх
інстанцій та стягнуто у заявленому
позивачем розмірі, а саме: 1 684,18 грн.

Стосовно заявленої позивачем вимоги
про розірвання договору найму на
підставі ст. 782 ЦК України та п. 7.1.
договору найму, задоволеної судом
першої інстанції, та залишеної без змін
судом апеляційної інстанції, водночас,
з іншою мотивувальною частиною
вказаної вимоги, колегія суддів
зазначає.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК
України договір оренди може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний з підстав,
передбачених ЦК України для розірвання
договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 782 ЦК України передбачено
спеціальний спосіб розірвання
договору шляхом вчинення наймодавцем
односторонньої відмови від нього, якщо
наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України
можливість розірвати договір найму
шляхом відмови від договору в
позасудовому порядку є правом, а не
обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від
договору найму, передбачене частиною
першою статті 782 ЦК України, не є
перешкодою для звернення наймодавця
(орендодавця) до суду з вимогою
розірвати договір у разі несплати
наймачем (орендарем) платежів, якщо
вбачається істотне порушення умов
договору.

Таким чином, істотне порушення
орендарем (наймачем) такої умови
договору оренди як внесення орендної
плати, є достатньою правовою підставою
для дострокового розірвання вказаного
договору оренди в судовому порядку та
повернення орендованого майна
орендодавцю (наймодавцю) (такої
правової позиції дотримується
Верховний Суд України у постанові від
08.05.2012 у справі № 5021/966/2011).

Пунктом 7.1. договору найму сторони
узгодили, що наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення приміщення, якщо
наймач не вносить плату за
користування приміщенням протягом
двох місяців підряд, або періодично,
тобто більше ніж два рази поспіль,
затримує орендну плату.

Судом першої інстанції перевірено і
встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, що прострочення
відповідачем (наймачем) сплати
орендних платежів мало місце
неодноразово, систематично, що надає
право на розірвання договору найму в
порядку вищенаведеної норми
(враховуючи вищенаведену правову
позицію Верховного Суду України) та
умови договору і проти чого не
заперечує сам відповідач, а відтак,
правомірно задовольнив позовну вимогу
про розірвання договору найму від
01.07.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Як вказувалося вище, відповідно до
приписів ст. 759 ЦК України, правовою
підставою для користування
орендованим майном, є договір оренди
(найму). В даному ж випадку, правові
підстави для перебування відповідача у
орендованому майні, відсутні, в силу
вищенаведеного, а відтак, є правомірним
висновок судів попередніх інстанцій
про задоволення позовних вимог в
частині виселення відповідача із
приміщень, що розташовані за адресою: м.
Львів, вул. Козланюка, 17, а саме:
приміщення підвалу, позначені в
технічному паспорту цифрами з 54 по 63, з
65 по 68, Ѕ І, ІІ, загальною площею 199,4 кв.м.,
приміщення першого поверху, позначені
в технічному паспорті цифрами 2, 3
загальною площею 94,9 кв.м.

Крім того, колегія суддів погоджується
із висновками судів попередніх
інстанцій про необґрунтованість
позовної вимоги позивача про виселення
відповідача із частини приміщення,
позначеного цифрою 43 в технічному
паспорті, загальною площею 20,0 кв.м., з
огляду на таке.

Як вказувалося вище, приписами ч. 1 ст. 795
ЦК України унормовано, що передання
наймачем, зокрема, будівлі,
оформляється відповідним документом
(актом).

В той же час, як встановили суди
попередніх інстанцій, в матеріалах
справи відсутній відповідний акт
приймання-передачі, який підтверджував
би по факту передачу позивачем
приміщення №43 відповідачу; до того ж, в
наданому позивачем до суду листі від
24.09.2012 №24/09-12-1, останній зазначає, що при
передачі відповідачу орендованих
приміщень, останній (відповідач/наймач)
відмовився підписувати акт
приймання-передачі приміщення №43.

Отже, виходячи із наведеного, висновок
судів попередніх інстанцій про
безпідставність заявленої позивачем
вимоги про виселення відповідача із
приміщення №43, є правомірним.

Стосовно доводів касаційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, скаржник зазначає, що
відповідно до п. 5.4. договору найму
підставою для сплати орендних
платежів, було виставлення наймодавцем
рахунків, а відтак, їх невиставлення є
підставою для несплати орендної плати.

З такими твердженнями скаржника
погодитися не можна, оскільки, як
вказувалося вище, умовами договору
було встановлено, як обов'язок наймача
своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату не пізніше 10
календарного дня місяця за поточний
розрахунковий місяць, так і розмір
орендної плати окремо по кожному із
приміщень. Тобто, наймач був обізнаний
про розмір орендної плати та строки, в
які ця орендна плата має вноситися, а
відтак, виставлення чи невиставлення
рахунків не вливало на встановлений
договором обов'язок вчасно сплачувати
орендну плату та не є відкладальною
обставиною в розумінні ст. 212 ЦК
України.

По-друге, доводи скаржника про те, що у
позивача у даній справі існує
заборгованість перед відповідачем у
даній справі, право вимагати яку від
позивача відповідач набув на підставі
договорів про відступлення права
вимоги, були спростовані судом
апеляційної інстанції за їх
недоведеністю, з чим не вбачає підстав
не погодитися судова колегія; до того ж,
суд касаційної інстанції, в силу
приписів ст. 1117 ГПК України, не
наділений правом досліджувати та
перевіряти докази, або ж встановлювати
нові обставини.

Виходячи з наведеного вище, колегія
суддів приходить до висновку, що судові
рішення у даній справі прийняті з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права та передбачені
законом підстави для їх скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Акорд ЛТ" залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20.12.2012 та
рішення господарського суду
Львівської області від 31.10.2012 у справі
№5015/3451/12 залишити без змін.

Головуючий суддя
С.В. Мирошниченко

Судді
Т.Л. Барицька

В.І. Картере