ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2013 р.
Справа № 911/4150/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О.
Д.

за участю представників учасників
процесу:

від позивача: Гребелюк Л. М.
(довіреність № 14/20-6-13 від 14.01.2013 р.);

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Державного Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Украгролізинг",
м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Миронівська ферма",
с. Тулинці, Миронівський район

про стягнення 99 852, 22 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ДПАТ „НАК „Украгролізинг" звернулось
в господарський суд Київської області
із позовом до ТОВ „Миронівська ферма"
про стягнення 99 852, 22 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо укладення
забезпечувального договору згідно
договору фінансового лізингу
(обладнання) № 10-13-86 ств-фл/260 від
16.05.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 08.11.2013 р. порушено
провадження у справі № 911/4150/13 за
позовом ДПАТ „НАК „Украгролізинг" до
ТОВ „Миронівська ферма" про стягнення
99 852, 22 грн. і призначено її розгляд у
судовому засіданні за участю
представників учасників процесу на
20.11.2013 р.

20.11.2013 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 04.12.2013 р.

04.12.2013 р. у судовому засіданні
представник позивача надав документи,
витребувані судом, та усні пояснення
щодо своїх позовних вимог, позовні
вимоги підтримав, вважає їх
обґрунтованими і правомірними та
такими, що підлягають задоволенню з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про судове
засідання був повідомлений належним
чином, про причини своєї неявки у
судове засідання суд не повідомив,
відзив на позовну заяву та інші
документи, витребувані судом, не надав.
Обов'язок по повідомленню відповідача
про час та місце судового засідання
судом виконано, так як усі процесуальні
документи по справі направлені
відповідачу за його адресою реєстрації
місцезнаходження: 08822, вул. Барвіночна,
15Ж, с. Тулинці, Миронівський район,
Київська область, та за всіма іншими
адресами, що вказані у позовній заяві і
містяться у матеріалах справи. Про
зміну адреси місцезнаходження
відповідач позивача і суд не
повідомляв.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за відсутності відзиву
на позовну заяву за наявними у ній
матеріалами.

За наслідками судового засідання судом
оголошено вступну і резолютивну
частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників
учасників процесу, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2013 р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір фінансового
лізингу (обладнання) № 10-13-86 ств-фл/260,
згідно умов п. 1.1. якого лізингодавець
передає лізингоодержувачу у
користування на визначений договором
строк предмет лізингу, який
набувається ним у власність у
постачальника та визначений у додатку
до договору „Найменування, кількість,
ціна і вартість предмета лізингу", що є
специфікацією предмету лізингу, а
лізингоодержувач сплачує за це
лізингові платежі на умовах договору.

Згідно п. 2.1. договору лізингодавець на
письмове замовлення лізингоодержувача
для потреб останнього купує у
постачальника предмет лізингу згідно
Порядку використання коштів
державного бюджету, що спрямовуються
на придбання вітчизняної техніки і
обладнання для агропромислового
комплексу наумовах фінансового
лізингу та заходи за операціями
фінансового лізингу, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 10.12.2003 р. № 1904.

Відповідно до п. 2.3. договору
постачальник, перелік, кількість, ціна,
вартість, строк лізингу, строк передачі
і адреси місця передачі предмета
лізингу встановлюються додатками до
договору „Найменування, кількість,
ціна і вартість предмета лізингу".
Передача предмета лізингу
здійснюється на умовах EXW (місце
передачі визначається в додатку)
згідно з Міжнародними правилами
Інкотермс.

Пунктом 2.8.1. договору передбачено, що з
метою забезпечення майнових інтересів
лізингодавця за цим договором
лізингоодержувач зобов'язаний
протягом 30 календарних днів після
перерахування платежу у розмірі та
порядку, визначеному пунктом 4.2.
договору, укласти забезпечувальний
договір (договори): застави/іпотеки,
поруки, гарантії.

Пунктом 2.8.2. договору передбачено, що в
залежності від предмета лізингу
лізингоодержувач зобов'язаний
передати в іпотеку об'єкти нерухомості,
в яких монтуватиметься та
розміщуватиметься предмет лізингу, або
земельну ділянку, на якій
монтуватиметься предмет лізингу та
майнові права на нерухоме майно
(майновий комплекс), яке стане
власністю лізингоодержувача в
майбутньому або об'єкт незавершеного
будівництва.

Пунктом 2.8.5. договору передбачено, що у
випадку виконання лізингоодержувачем
вимог пункту 2.8.2. даного договору
укладення забезпечувальних договорів
на всю суму цього договору та/або
сплата авансу, передбаченого пунктом
2.8.3. даного договору, не вимагаються.

Згідно п. 3.1.9. договору лізингодавець
має право вимагати укладення
забезпечувального договору або сплати
авансового платежу згідно пункту 2.8
цього договору.

Відповідно до п. 3.4.10. договору
лізингоодержувач зобов'язаний укласти
забезпечувальний договір або сплатити
авансовий платіж на умовах, визначених
пунктом 2.8. цього договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що зa
користування предметом лізингу
лізингоодержувач сплачує лізингодавцю
лізингові платежі, що включають:

• попередній лізинговий платіж в
частині відшкодування вартості
предмета лізингу в розмірі 10, 0
відсотків його вартості (включаючи
ПДВ), на який не нараховується
лізинговий платіж в частині комісії за
організацію поставки предмета лізингу;

• комісію за організацію поставки
предмета лізингу в розмірі 7 відсотків
(без ПДВ) від невідшкодованої
попереднім лізинговим платежем
вартості предмету лізингу, відповідно
до законодавства України щодо
оподаткування податком на додану
вартість;

• відшкодування вартості
предмета лізингу рівними частками за
весь термін лізингу від суми
невідшкодованої попереднім платежем
вартості предмета лізингу;

• комісію за супроводження
договору в розмірі 7 відсотків річних
(без ПДВ) від невідшкодованої
попереднім лізинговим платежем та
черговими платежами вартості предмета
лізингу, відповідно до законодавства
України щодо оподаткування податком на
додану вартість.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що
лізингоодержувач після укладення
договору, на підставі виставленого
лізингодавцем рахунку, який діє
протягом трьох днів, перераховує на
рахунок лізингодавця:

- попередній лізинговий платіж у
розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного
договору;

Датою сплати попереднього платежу є
дата надходження коштів на рахунок
лізингодавця.

Пунктом 8.1. договору визначено строк
його дії, згідно якого договір набуває
чинності від дати надходження платежу,
визначеного та сплаченого згідно п. 4.2
договору, і діє до закінчення строку
лізингу, зазначеного в додатку до
договору „Найменування, кількість,
ціна і вартість предмета лізингу", та
виконання сторонами всіх зобов'язань
за цим договором.

Згідно додатку № 1 до договору
фінансового лізингу (обладнання) №
10-13-86 ств-фл/260 від 16.05.2013 р.
„Найменування, кількість, ціна і
вартість предмета лізингу" всього
вартість предмета лізингу становить 4
992 611, 00 грн. разом з ПДВ, строк лізингу -
10 років, попередній лізинговий платіж -
499 261, 10 грн.

Одночасно із укладенням договору між
позивачем та відповідачем було
підписано додаток № 2, 4, 6, 8, 10 до
договору - Графік сплати лізингових
платежів.

10.06.2013 р. між позивачем та відповідачем
було підписано додаткову угоду
№ 1/290 до договору фінансового лізингу
(обладнання) № 10-13-86 ств-фл/260 від 16.05.2013
р., згідно умов п. 1.1. якої сторони дійшли
згоди викласти п. 2.8.1. у наступній
редакції: „З метою забезпечення
майнових інтересів лізингодавця за цим
договором лізингоодержувач
зобов'язаний до 31.08.2013 р. укласти
забезпечувальний договір (договори):
застави/іпотеки, поруки, гарантії."

11.06.2013 р. між позивачем та відповідачем
було підписано акт № 1
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки, акт № 2
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки, акт № 3
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки, згідно
яких лізингодавець передав, а
лізингоодержувач прийняв відповідно
до договору фінансового лізингу
(обладнання) № 10-13-86 ств-фл/260 від 16.05.2013
р. предмет лізингу, а саме відповідні
станки, загальною вартістю - 4 992 611, 00
грн.

Регулювання відносин, що виникають у
зв'язку із передачею майна у лізинг
здійснюється Господарським кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України „Про фінансовий
лізинг", іншими нормативно-правовими
актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 цього ж кодексу
до договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
врахуванням особливостей,
встановлених законом. До відносин,
пов'язаних з лізингом, застосовуються
загальні положення про купівлю продаж
та положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 759 цього ж кодексу
передбачено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування з плату на певний
строк.

Згідно ст. 655 цього ж кодексу за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ст. 1 Закону України „Про
фінансовий лізинг" фінансовий лізинг
(далі - лізинг) - це вид
цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу (далі - договір лізингу)
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Частиною першою ст. 16 цього ж закону
передбачено, що сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України закріплено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж
кодексу у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за
неповідомлення про зміну
місцезнаходження та реквізитів,
порушення інших зобов'язань,
визначених договором,
лізингоодержувач сплачує штраф в
розмірі 2 % від вартості предмета
лізингу за кожний випадок порушення, що
не звільняє лізингоодержувача від
обов'язку виконання умов договору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем
у відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України не було
надано суду жодних належних та
допустимих доказів, що б
підтверджували виконання ним свого
обов'язку щодо укладення
забезпечувального договору згідно
договору фінансового лізингу
(обладнання) № 10-13-86 ств-фл/260 від 16.05.2013
р. та повідомлення про укладення такого
договору позивача, наявність підстав,
що звільняють відповідача від
виконання вищевказаного обов'язку.

Розрахунок штрафу від вартості
предмета лізингу, виконаний позивачем,
є обґрунтованим та вірним, а тому суд
дійшов висновку про задоволення вимог
позивача в частині стягнення із
відповідача штрафу від вартості
предмета лізингу за договором у
розмірі 99 852, 22 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
обставини справи, позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Миронівська ферма" (ідентифікаційний
код 37455576) на користь Державного
Публічного акціонерного товариства
„Національна акціонерна компанія
„Украгролізинг" (ідентифікаційний код
30401456) 99 852 (дев'яносто дев'ять тисяч
вісімсот п'ятдесят дві) грн. 22 (двадцять
дві) коп. штрафу та судові витрати 1 997
(одна тисяча дев'ятсот дев'яносто сім)
грн. 04 (чотири) коп. судового збору.

Суддя
В. М. Бацуца

Повний текст рішення підписаний

30 грудня 2013 р.