ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2013 р.Справа № 922/3593/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Національного банку України
в особі НБУ в Харківської області, м.
Харків до Приватного акціонерного
товариства "Лізингова компанія
"Сприяння", м. Харків про стягнення
1203985,24 грн. за участю представників
сторін:

позивача - Артюх А.Л. ( дов. № 1802 від
15.06.2012 р.)

відповідача - Новосельцев В.І. (дов. від
03.09.2013 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Національний банк України в
особі Управління НБУ в Харківської
області, звернувся до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до Приватного акціонерного
товариства "Лізингова компанія
"Сприяння", в якій просить суд стягнути
з відповідача заборгованість у розмірі
1203985,24 грн., яка виникла у зв'язку з
неналежним виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
надання відновлюваної кредитної лінії
№ 68-08/К від 21.08.2008 р. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
право, що перейшло до позивача шляхом
відступлення ПАТ "Земельний банк" права
вимоги до ПАТ "Лізингова компанія
"Сприяння" на підставі договору застави
майнових прав № 15/7 від 25.06.2010 року,
відповідно до якого ПАТ "Земельний
банк" відступив позивачу свої права
кредитора до відповідача у
зобов'язанні за договором про надання
відновлюваної кредитної лінії № 68-08/К
від 21.08.2008 р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.08.2013 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/3593/13-г та
розгляд справи призначено у судовому
засіданні на 17.09.2013 р. о. 10:00.

ПАТ "Лізингова компанія "Сприяння" було
заявлено 17 вересня 2013 р. клопотання (вх.
33907), щодо зупинення провадження у
справі № 922/3593/13 до розгляду
господарським судом Харківської
області іншої справи № 922/2833/13 за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Лізингова компанія
"Сприяння" до 1. Публічного акціонерного
товариства "Земельний банк"; 2.
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Харківської області про
визнання недійсним пункту договору
застави майнових прав № 15/7 від 25.06.2010
року у частині відступлення права
вимоги за договором про надання
відновлюваної кредитної лінії № 68-08/К
від 21.08.2008 р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.09.2013 р. було
задоволено клопотання представника
відповідача та розгляд справи № 922/3593/13
було зупинено до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи № 922/2833/13 та набрання
відповідним процесуальним документом
законної сили.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.11.2013 р. було
поновлено провадження у справі №
922/3593/13 та призначено її розгляд у
судовому засіданні на 09.12.2013 р. об 11:30.

У судовому засіданні 09 грудня 2013 було
оголошено перерву до 17.12.2013 р. о 12:30, у
зв'язку із задоволенням клопотання
представника про відкладення розгляду
справи.

09 грудня представником позивача до
суду надано заяву про уточнення
позовних вимог (вх. 45643), в якій позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 1762282,80 грн.,
яка виникла у зв'язку з неналежним
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором про надання
відновлюваної кредитної лінії № 68-08/К
від 21.08.2008 р., яка складається із
заборгованості за основним боргом в
сумі 700000,00 грн. та простроченої
заборгованості за відсотками за
користування кредитом в сумі 1062282,80 грн.

Дослідивши надану заяву, суд її
кваліфікує, як заяву про збільшення
розміру позовних вимог, враховуючи
приписи ч. 4 ст. 22 ГПК України, приймає її
до розгляду та продовжує розгляд
справи з її урахуванням.

У судовому засіданні 17.12.2013 р.
представник позивача підтримує
збільшені позовні вимоги та просить
суд задовольнити їх у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві та
додатково наданих до суду поясненнях.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позовну
заяву, наданому через канцелярію суду
за вх. № 45385 заперечує проти позовних
вимог та просить суд відмовити у їх
задоволенні у повному обсязі,
наголошуючи, що позивач має право
отримати задоволення своїх майнових
вимог у спосіб, визначений ЗУ "Про банки
і банківську діяльність".

Присутні у судовому засіданні
представники сторін пояснили, що ними
надані всі документи, необхідні для
розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд встановив наступне.

21 серпня 2008 року між Публічним
акціонерним товариством "Земельний
банк" (правонаступник Харківського
акціонерного комерційного Земельного
банку), та Акціонерним товариством
"Лізингова компанія "Сприяння", (далі -
боржник, Відповідач) укладено Договір
№ 68-08/К про надання кредитної лінії
(далі - Кредитний договір), згідно з
умовами якого (пункти 1.1, 1.2) Банк надає
Відповідачу відновлювальну кредитну
лінію з лімітом кредитування в розмірі
1000000,00 грн. на умовах забезпеченості,
повернення, платності та цільового
використання; кредит надавався строком
з 21.08.2008 року по 24.08.2010 року

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору,
процентна ставка за користування
кредитом становить 20,0 процентів
річних.

Додатковою угодою № 2 від 20.08.2009 р. до
договору № 68-08/К від 21.08.2008 було внесено
зміни до п.1.3, та встановлено розмір
процентної ставки за користування
кредитом: з 21.08.2008 - 20 відсоток річних; з
20.08.2009 - 24 відсотки річних.

Також, зазначеною додатковою угодою
сторонами викладено п. 3.7 кредитного
договору в новій редакції, яким
обумовлено, що в разі порушення
позичальником встановленого п. 1.2
кредитного договору № 68-08/К від 21.08.2008
року повернення кредиту або порушення
строків вказаних додатковими угодами
щодо повернення окремих траншів,
позичальник, тобто відповідач, надалі
сплачує проценти за неправомірне
користування кредитом, виходячи зі
ставки 24 відсотки річних, порядок
нарахування й виплати яких
встановлюється згідно з п. 3.5, 3.6 даного
договору до повного погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
всупереч приписам чинного
законодавства України та положень
Кредитного договору № 68-08/К від 21.08.2008
року, відповідач порушив умови
Кредитного договору - припинив
виконувати обов'язок щодо повернення
наданого кредиту, а також сплати
відсотків за його користування.

Станом на 01.12.2013 заборгованість
відповідача за кредитним договором №
68-08/К є простроченою та складає 1762282.80
грн., у т.ч. за кредитом - 700000,00 грн. та за
процентами за користування кредитом,
нараховані за період серпень 2010 р. -
листопад 2013 р. - 1062282,80 грн., що не
спростовується представником
відповідача у судовому засіданні та у
відзиві на позов.

Крім того, судом встановлено, що 06.11.2008р.
між Національним банком України, в
особі Управління Національного банку
України в Харківській області
(позивачем) та Харківським акціонерним
комерційним Земельним банком було
укладено Кредитний договір № 15, за
умовами якого ПАТ "Зембанк" було надано
кредит на суму 50000000,00 грн. на термін з
06.11.2008р. до 26.08.2009р. з оплатою відсотків у
розмірі 17,0 процентів річних.

05.01.2010р. Додатковим договором № 1 до
Кредитного договору було внесено
зміни, якими пролонговано термін
погашення кредиту до 26.08.2010р. та
збільшено проценту ставку за кредитом
до 18 процентів річних.

25.06.2010р. Додатковим договором № 2 до
Кредитного договору було внесено зміни
до п. 1.2., відповідно до яких додатково в
забезпечення виконання зобов'язань ПАТ
"Зембанк" за Кредитним договором
Національному банку України були
надані майнові права за Кредитним
договором № 68-08/К від 21.08.2008р., укладеним
між ПАТ "Зембанк" та АТЗТ "Лізингова
компанія "Сприяння", зі всіма змінами до
нього, про що укладено Договір застави
майнових прав № 15/7 від 25.06.2010р.

Згідно п. 1.1 Договору застави майнових
прав, предмет застави за цим договором
є майнові права за кредитним договором
№ 68-08/К від 21.08.2008р. зі всіма змінами до
нього, укладеним між ПАТ "Зембанк" та
АТЗТ "Лізингова компанія "Сприяння",
відповідно до якого АТЗТ "Лізингова
компанія "Сприяння" повернути ПАТ
"Зембанк" кредит в сумі 1000000,00 грн.,
станом на дату укладення договору
залишок заборгованості становить 727020,00
грн., з кінцевим терміном повернення
24.08.2010 р. та сплачувати проценти за
користування ним за ставкою 24,0
процентів річних.

Пунктом 1.6. Договору застави майнових
прав сторони погодили, що за рахунок
заставленого майнового права вимоги
позивача задовольняються в повному
обсязі, включаючи суму основного боргу,
нараховані проценти та пеню.

Переважне право позивача щодо
задоволення його вимог до ПАТ "Зембанк"
з майнових прав переважно перед іншими
кредиторами, відповідно до приписів
Закону України "Про заставу" та ст. 73
Закону України "Про Національний банк
України", сторони закріпили в п. 2.1.1.
Договору застави майнових прав.

У п. 4.2. Договору застави майнових прав,
сторони визначили, що у частині уступки
права вимоги цей Договір укладено з
відкладальною умовою відповідно до ст.
212 ЦК України. Права вимоги переходять
до позивача наступного дня після
настання строку виконання зобов'язань
ПАТ "Зембанк" за Кредитним договором,
якщо вони не будуть виконані повністю
або частково, або після настання
випадку, передбаченого п. 3.1.4 вказаного
Договору.

Згідно п.3.1.4 договору застави майнових
прав право вимоги за кредитним
договором № 68-08/К переходить до
Національного банку України, зокрема, в
разі одноразової прострочки
Заставодавцем (тобто ПАТ "Зембанк")
сплати процентів за користування
кредитом відповідно до умов кредитного
договору № 15 від 06.11.2008р. на строк
більше ніж 5 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
"Зембанк" було порушено умови
Кредитного договору щодо повернення
наданого кредиту, а також сплати
відсотків за його користування.

Висновки щодо заміни кредитора в
зобов'язанні, що випливає з кредитного
договору № 68-08/К від 21.08.2008, та перехід
права вимоги за вказаним договором на
підставі п.4.2 договору застави майнових
прав до позивача підтверджено
господарськими судами всіх рівнів в
мотивувальній частині рішень, по
судовій справі № 5023/5582/11.

Судовими інстанціями під час розгляду
справи № 5023/5582/11 визначено момент
переходу прав вимоги до позивача за
кредитним договором № 68-08/К від 21.08.2008
ще до ініціювання позивачем процедури
ліквідації ПАТ "Зембанк", з огляду й на
що визнано відсутність права вимоги за
вказаним договором у ліквідатора ПАТ
"Земельний банк".

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник відповідача, зокрема,
посилається на ту обставину, що
обставини, встановлені під час
розгляду справи № 5023/5582/11 не мають
преюдиціального значення, оскільки
склад сторін у зазначених справах є
різним та зазначаючи, що інші учасники
справи є не її сторонами.

Суд критично ставиться до таких
тверджень представника відповідача,
виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

До матеріалів зазначеної справи
залучені рішення господарських судів у
справі № 5023/5582/11, які безпосередньо
стосуються предмету спору по даній
справі.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 31.08.2011 р. по
справі № 5023/5582/11, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 31.08.2011 р., та
постановою Вищого господарського суду
України від 21.12.2011 р. по зазначеній
справі було задоволено позов ПАТ
"Лізингова компанія "Сприяння", м.
Харків до ПАТ "Земельний Банк", м. Харків
(третя особа Національний банк
України) та визнано відсутнім у ПАТ
"Земельний Банк", м. Харків право вимоги
за зобов'язаннями, які виникли у ПАТ
"Лізингова компанія "Сприяння", м.
Харків на підставі, зокрема, кредитного
договору № 79-08/К від 19.09.2008 року.

Власні висновки суди першої,
апеляційної та касаційної інстанцій
мотивовані з посиланням на те, що в
зв'язку з простроченням ПАТ "Зембанк", м.
Харків своїх зобов'язань за кредитним
договором, та за змістом п. 4.1 договору
застави майнових прав № 15/9 від 25.06.2010
року, право вимоги заборгованості за
кредитним договором № 79-08/К від 19.09.2008
року перейшло до Національного Банку
України ще до ініціювання позивачем
процедури ліквідації ПАТ "Зембанк".

Згідно п.2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій). Хоча
фактам, встановленим іншими судовими
рішеннями, крім зазначених у статті 35
ГПК України, й не надано
преюдиціального значення для
господарських судів, але вони мають
враховуватись судами у розгляді справ
з урахуванням загальних правил статті
43 ГПК України щодо оцінки доказів.
Також відповідно до вказаного пункту
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах).

З огляду на вищевикладене, судом при
вирішенні даного спору враховано факти
встановлені господарськими судами
всіх рівнів в мотивувальній частині
рішень, по судовій справі № 5023/5582/11,
щодо переходу права вимоги за
кредитним договором № 68-08/К від 21.08.2008,
на підставі п.4.2 договору застави
майнових прав до позивача ще 01.07.2010 р.,
тобто до введення ліквідаційної
процедури ПАТ "ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК"

Позивач неодноразово звертався до
відповідача щодо погашення існуючої
заборгованості за кредитом та
відсотками за кредитним договором №
68-08/К від 21.08.2008р., що підтверджується
повідомленнями-вимогами, залученими до
матеріалів справи, проте станом на час
розгляду справи вимоги позивача
залишились без відповіді та без
задоволення, що і стало підставою
звернення позивача до суду за захистом
своїх порушених прав.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір застави майнових прав № 15/7 від
25.06.2010 року є змішаним договором,
оскільки містить, як ознаки договору
застави, так і необхідні ознаки
договору відступлення права вимоги.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено обов'язковість договору
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про
заставу" при заставі майнових прав
реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права.

Статтею 512 Цивільного кодексу України
зокрема передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно вимог ч. 1 статті 513 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 514 Цивільного
кодексу України).

Згідно з умовами п.4.2 договору застави
майнових прав № 15/7 від 25.06.2010 року
відповідно до ст.212 Цивільного кодексу,
сторони обумовили перехід права вимоги
до НБУ відкладальною умовою, якою є
повне або часткове невиконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором №15 від 06.11.2008 року. При цьому,
такий перехід відбувається наступного
дня після настання строку виконання
зобов'язань за кредитним договором №15
від 06.11.2008 року.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

За таких обставин, викладені правові
норми та обставини справи свідчать, що
право вимоги до ПАТ "Лізингова компанія
"Сприяння", що виникає з кредитного
договору № 68-08/К від 21.08.2008 р. належить
Національному банку України на
підставі договору застави майнових
прав № 15/7.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом та припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених законом або договором, а
згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України, передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення домовленості
сторін неповно та несвоєчасно
здійснював виплату кредиту та
відсотків за користування кредитними
коштами за договором № 68-08/К про
надання кредитної лінії від 21.08.2008 р., та
не надав суду жодних з доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Отже враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором № 68-08/К про надання кредитної
лінії від 21.08.2008 р. з додатковими
угодами до нього.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, та враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, які б підтверджував сплату
заборгованості по кредиту та по
відсоткам по кредитному договору,
приймаючи до уваги, що право вимоги до
ПАТ "Лізингова компанія "Сприяння", що
виникає з договору № 68-08/К про надання
кредитної лінії від 21.08.2008 р., належить
позивачу на підставі договору застави
майнових прав № 15/7, суд дійшов
висновку про те, що позовна вимога
позивача в частині стягнення боргу у
сумі 700000,00 грн. по кредиту та 1062282,80 грн.
за процентам за користування
кредитними коштами, правомірна та
обґрунтована, як така, що не
спростована відповідачем та
підтверджена належними доказами, тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав державне
мито покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином судові
витрати по цій справі покладаються на
відповідача, та враховуючи, що позивач
звільнений від сплати судового збору
на підставі ст. 5 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір у розмірі
35245,64 грн. підлягає стягненню на користь
державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Лізингова компанія
"Сприяння" (61002, м. Харків, вул. Чубаря, 3/5;
ідент. код 24347487) на користь
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області 61057, м.
Харків, пл. Театральна, 1; ідент. код
09351445) заборгованість за основним
боргом за договором № 68-08/К про надання
кредитної лінії від 21.08.2008 р. в сумі
700000,00 грн., заборгованість по
простроченим відсоткам за
користування кредитом за період
серпень 2010 - листопад 2013 року за
договором № 68-08/К про надання кредитної
лінії від 21.08.2008 р. в сумі 1062282,80 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Лізингова компанія
"Сприяння" (61002, м. Харків, вул. Чубаря, 3/5;
ідент. код 24347487) на користь державного
бюджету України (одержувач коштів -
Управління державної казначейської
служби у Дзержинському районі м.
Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166,
, рахунок 3003, банк
одержувача - Головне управління
державної казначейської служби
України у Харківській області, МФО 851011,
код бюджетної класифікації 22030001) 35245,64
грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.12.2013 р.

Суддя Шатерніков М.І.