РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13278/13 03.09.13

За позовом фізичної особи - підприємця Дашкіної Наталії Анатоліївни

до товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л. Авто»

про стягнення 16 171,91 грн.

Суддя Удалова О.Г.

Представники сторін:

від позивача Синчанський С.О. (за довіреністю)

від відповідача Обманюк С.С. (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулася з позовом фізична особа -підприємець Дашкіна Наталія Анатоліївна до товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л. Авто» про стягнення 16 171,91 грн., а саме: 13 200,00 грн. основного боргу, 193,33 грн. пені, 38,58 грн. трьох процентів річних та 2 740,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за товар, поставлений за договором № 05/02-2013 від 22.05.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2013 р. порушено провадження у справі № 910/13278/13 та призначено її до розгляду на 08.08.2013 р.

У судовому засіданні представник позивача подав клопотання, в якому просив припинити провадження в частині стягнення основного боргу. Представник відповідача надав докази на підтвердження сплати основного боргу.

Розгляд справи було відкладено на 03.09.2013 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням клопотання про припинення провадження у справі.

Представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких заперечив проти розрахунку заборгованості та розміру витрат на адвокатську допомогу.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

22.05.2013 р. між фізичною особою - підприємцем Дашкіною Наталією Анатоліївною (постачальником) та товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Л. Авто» (покупцем) було укладено договір поставки товару № 05/02-2013 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується постачати покупцю товари (запчастини до транспортних засобів, шини, АкБ, ГСМ) в асортименті, кількості та за ціною в українській гривні, згідно заявки покупця, погодженої сторонами за допомогою факсимільного або електронного зв'язку, або усно, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах і в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата товару проводиться покупцем на підставі Договору та видаткових накладних до нього, шляхом перерахування безготівкових коштів на поточний рахунок постачальника, протягом 14 календарних днів з моменту поставки.

Постачальником було поставлено, а покупцем прийнято продукцію на загальну суму 14 200,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, наданими в матеріали справи.

Покупець свої обов'язки по оплаті за поставлений товар виконав частково в розмірі 2 000,00 грн., залишивши за собою заборгованість в розмірі 12 200,00 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача вказані кошти в сумі 13 200,00 грн., посилаючись на те, що відповідачем не була здійснена оплата за поставлену продукцію.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на час розгляду справи відповідач погасив заборгованість перед позивачем на суму 12 200,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями за період з 15.07.2013 р. по 18.07.2013 р., наданими до матеріалів справи.

Таким чином, на момент розгляду справи основний борг сплачено, а предмет спору в цій частині позову відсутній.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до абзацу першого п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова) господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У абзаці четвертому п. 4.4. Постанови зазначено, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до Господарського суду м. Києва 12.07.2013 р., про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, який наявний в матеріалах справи.

Таким чином, провадження у справі щодо частини позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 12 200,00 грн., яка була сплачена відповідачем після звернення до суду з позовом, підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, позивачем заявлено вимогу про стягнення 13 200,00 грн., тоді як внаслідок оплати відповідачем 1 000,00 грн. 11.07.2013 р. на час розгляду справи заборгованість становила 12 200,00 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення 1 000 грн. не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 193,33 грн. пені, 38,58 грн. трьох процентів річних та 2 740,00 грн. штрафу.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки між сторонами не укладався письмовий договір, а законом стягнення пені з відповідача не передбачено, позовні вимоги щодо стягнення 995,12 грн. пені не підлягають задоволенню.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що у випадку порушення покупцем строків оплати, покупець в першу чергу, зобов'язаний оплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми боргу за кожен день прострочення на протязі всього періоду прострочення, також у відповідності з ст. 625 ЦК України 24% річних оплатити від простроченої суми протягом всього періоду прострочення, а потім оплатити суму основного боргу. При цьому, в період надходження грошових коштів від покупця за товар по даному Договору, постачальник спочатку зараховує нараховану суму пені та річних. Крім вищезгаданих пені та річних в разі прострочення платежу більш як на 30 календарних днів, покупець зобов'язаний оплатити додатково штраф в розмірі 20% від простроченої суми.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зробив власний перерахунок та встановив, що до стягнення підлягає 170,75 грн. пені, 34,15 грн. трьох процентів річних та 2 640,00 грн. штрафу.

У задоволенні вимог про стягнення 22,58 грн. пені, 4,43 грн. трьох процентів річних та 100,00 грн. штрафу судом відмовлено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі щодо частини позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 12 200,00 грн. підлягає припиненню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 170,75 грн. пені, 34,15 грн. трьох процентів річних та 2 640,00 грн. штрафу підлягають задоволенню.

У стягненні 1 000,00 грн. основного боргу, 22,58 грн. пені, 4,43 грн. трьох процентів річних та 100,00 грн. штрафу судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема з відповідача підлягає стягненню 1 600,60 грн. судового збору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн.

Згідно зі ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у мiсцi їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на iнформацiйно-технiчне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем на підтвердження надання витрат на правову допомогу надано суду витяг з угоди про надання правової допомоги № 010713 від 01.07.2013 р., укладеного між адвокатом Синчанським Станіславом Олександровичем та фізичною особою -підприємцем Дашкіною Наталією Анатоліївною, видатковий касовий ордер від 01.07.2013 р. на суму 3 000,00 грн. з призначенням платежу «згідно угоди про надання правової допомоги № 010713 від 01.07.2013 р.», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4225 від 26.10.2012 р.

В силу статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації звертаються до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих втрат, крім державного мита, не повинен бути явно завищеним. За таких обставин суд, з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх встановлено); вартість економних транспортних послуг; час, який би міг витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, які склалися в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суду не надано доказів розумності витрат на оплату послуг адвоката за даним позовом в розмірі 3 000,00 грн., а тому виходячи з співрозмірності витрат на правову допомогу та заявленої суми позову, з відповідача підлягає стягненню 1 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л. Авто» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 36, код 36702953) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення, на користь фізичної особи - підприємця Дашкіної Наталії Анатоліївни (94812, Луганська обл., м. Свердловськ, вул. 60 років СРСР, 45, кв. 85, код ) 170 (сто сімдесят) грн. 75 коп. пені, 34 (тридцять чотири) грн. 15 коп. трьох процентів річних, 2 640 (дві тисячі шістсот сорок) грн. 00 коп. штрафу, 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 12 200,00 грн. основного боргу припинити.

4. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 18.09.2013 р.

Суддя О.Г. Удалова