м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13394/13 11.10.13

За позовом Публічного
акціонерного товариства "Київгаз"до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва про
стягнення 5 113 056,40 грн. Суддя
Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Лебедєв Ю.В. (дов. №
Д-33/13 від 13.03.2013 року)від відповідача
Турченко Д.Л. (дов. № 64-6459 від 04.10.2012 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 11 жовтня 2013 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Київгаз" (надалі по тексту - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (надалі по тексту - відповідач)
про стягнення 4 983 949,21 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.07.2013 року порушено
провадження у справі № 910/13394/13,
слухання справи призначено на 06.08.2013
року.

05.08.2013 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив.

У судовому засіданні 06.08.2013 року
представник позивача надав документи
на часткове виконання вимог ухвали
суду 18.07.2013 року та усні пояснення по
суті спору, в яких просить суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 06.08.2013 року надав усні
пояснення по суті спору в яких проти
позову заперечив.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.08.2013 року розгляд справи
було відкладено на 30.08.2013 року, у зв'язку
з необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

23.08.2013 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про збільшення
розміру позовних вимог у відповідності
до якої просить суд стягнути з
відповідача 4 758 920,32 грн. основного
боргу, 102 650,16 грн. інфляційних втрат, 251
485,92 грн. три проценти річних.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
30.08.2013 року справу № 910/13394/13 передано
для розгляду судді Босому В.П., у зв'язку
з перебуванням судді Стасюка С.В. у
відпустці.

Ухвалою Господарського суду від 30.08.2013
року суддя Босий В.П прийняв справу
№ 910/13394/13 до свого провадження,
розгляд справи призначено на 24.09.2013
року.

Розпорядженням В.о. голови
Господарського суду міста Києва від
10.09.2013 року справу № 910/13394/13 передано
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2013 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/13394/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали Господарського
суду міста Києва від 30.08.2013 року.

У відповідності до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про збільшення
позовних вимог приймається судом до
розгляду, позовні вимоги розглядаються
з урахуванням заяви поданої 23.08.2013 року
через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва.

12.09.2013 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив в якому
відповідач не заперечив проти позовних
вимог, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, та просить
розстрочити виконання рішення на 12
(дванадцять) місяців.

У судовому засіданні 24.09.2013 року
представник позивача надав усні
пояснення по суті спору, в яких просить
суд задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 24.09.2013 року надав усні
пояснення по суті спору в яких проти
позову заперечив частково.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.09.2013 року розгляд справи
було відкладено на 11.10.2013 року.

У судовому засіданні 11.10.2013 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 11.10.2013 року не заперечив
проти задоволення позову, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, проте, просив суд
розстрочити виконання рішення на 12
(дванадцять) місяців.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2001 року між Державним
комунальним підприємством газового
господарства "Київгаз",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Київгаз"
(постачальник) та Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (одержувач) було укладено договір
№ 2302804 (надалі по тексту - Договір),
предметом якого є постачання
природного газу, технічне
обслуговування і ремонт газопроводів,
газового обладнання житла, яке
знаходиться на балансі або в
оперативному розпорядженні
одержувача. перелік якого зазначається
в додатку № 1 до Договору, та їх оплата.

Відповідно до пункту 2.9. Договору якщо
одержувач користується послугами ГІОЦ
КМДА з розщеплення платежів, щомісячно
до 10 числа наступного за звітним
місяцем, то він зобов'язаний
забезпечувати надходження до
транзитного рахунку ГІОЦ грошових
коштів мешканців квартир -
безпосередніх споживачів газу за
діючими тарифами по єдиних
розрахункових книжках платників
комунальних послуг. Якщо одержувач не
користується послугами ГІОЦ КМДА з
розщеплення платежів, щомісячно, до 10
числа наступного за звітним місяцем,
він зобов'язаний перераховувати на
рахунок постачальника суму, яку
сплатили мешканці квартир за спожитий
природний газ.

Згідно з пунктом 2.10. Договору одержувач
зобов'язаний суми коштів, які надійшли
від уповноважених установ та
організацій по відшкодуванню витрат за
надання пільг та субсидій з оплати
природного газу перераховувати
постачальнику протягом 3-х банківських
днів з дня отримання. У разі
нездійснення окремими мешканцями
квартир до 10 числа кожного наступного
за звітним місяцем нарахованих їм
платежів, або уразі не надходження
коштів по відшкодуванню пільг та
субсидій по оплаті за газ одержувач
повинен вжити всіх необхідних заходів
для забезпечення оплати за спожитий
газ мешканцями квартир та
уповноваженими установами та
організаціями по відшкодуванню пільг
та субсидій, а саме шляхом стягнення
заборгованості з боржників через суд.

Судом встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв'язку з
несплатою відповідачем поставленого
природного газу у повному обсязі,
внаслідок чого у останнього виникла
заборгованість перед позивачем, за
період з 01.07.2010 року по 31.07.2013 року, у
розмірі 4 758 920,32 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача
4 758 920,32 грн. основного
боргу, 102 650,16 грн. інфляційних втрат, 251
485,92 грн. три проценти річних.

Відповідач у своєму відзиві на позов
визнав позовні вимоги на загальну суму
5 113 056,40 грн., проте,
керуючись статтею 83 Господарського
процесуального кодексу України, просив
суд розстрочити виконання рішення на 12
(дванадцять) місяців.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Судом встановлено, що між сторонами
було укладено договір № 2302804 (надалі по
тексту - Договір), предметом якого є
постачання природного газу, технічне
обслуговування і ремонт газопроводів,
газового обладнання житла, яке
знаходиться на балансі або в
оперативному розпорядженні
одержувача. перелік якого зазначається
в додатку № 1 до Договору, та їх оплата

Згідно з частинами 1, 6 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у
статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться (частина 1). Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу
(частина 2). Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань (частина 7).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Поданим позивачем розрахунком, що
проведений у відповідності з умовами
Договору на підставі даних актів
приймання-передачі природного газу по
кількості поставленого газу за період
з 01.07.2010 року по 31.07.2013 року та обліку
отриманих оплат у вказаному періоді, а
також актом звірки за спірний період,
який підписаний уповноваженими
особами та скріплений печатками
сторін, стверджується виконання
договірних зобов'язань з боку позивача
та наявність заборгованості
відповідача по Договору в сумі 4 758 920,32
грн.

За таких обставин, враховуючи те, що
наявні у справі матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва в
частині стягнення 4 758 920,32 грн.
основного боргу за отриманий природний
газ, приймаючи до уваги факт визнання
відповідачем суми заборгованості, за
період з 01.07.2010 року по 31.07.2013 року, у
повному обсязі, позов Публічного
акціонерного товариства "Київгаз" про
стягнення з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва
4 758 920,32 грн. основного боргу за
договором від 14.11.2001 року № 2302804,
визнається судом таким, що підлягає
задоволенню.

Також, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача 102
650,16 грн. інфляційних втрат та 251 485,92 грн.
три проценти річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює
виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
3% річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Київгаз" про стягнення з Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва 3% річних на загальну суму 251 485,92
грн.

Разом з тим, враховуючи положення
частини 2 статті 625 Цивільного кодексу
України, перевіривши здійснений
позивачем розрахунок інфляційних
втрат, суд вважає, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Київгаз" про стягнення з Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва інфляційних втрат на загальну
суму 102 650,16 грн. є обґрунтованими.

Враховуючи все вищевикладене, позовні
вимоги, з урахування поданої
представником позивача заяви про
збільшення позовних вимог, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Як вже зазначалось судом вище,
відповідач, визнаючи позов у повному
обсязі, просить суд розстрочити
виконання рішення у даній справі на 12
(дванадцять) місяців, у зв'язку з тим, що
відповідач є госпрозрахунковим
підприємством та отримує кошти
виключно від розщеплення платежів
населення за житлово-комунальні
послуги.

У відповідності до статті 121
Господарського процесуального кодексу
України, при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання. При
відстрочці або розстрочці виконання
рішення, ухвали, постанови
господарський суд на загальних
підставах може вжити заходів щодо
забезпечення позову. Про відстрочку
або розстрочку виконання рішення,
ухвали, постанови, зміну способу та
порядку їх виконання виноситься
ухвала, яка може бути оскаржена у
встановленому порядку. В необхідних
випадках ухвала надсилається установі
банку за місцезнаходженням боржника
або державному виконавцю.

Відповідно до пункту 7.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" від 17.10.2012
року № 9 Підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні
бути встановлені судом щодо надання
відстрочки та розстрочки виконання
судового рішення, повинні бути
підтверджені відповідними засобами
доказування.

Водночас, Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва не
обґрунтовано та документально не
підтверджено обставини, на які
останній посилається у своїй заяві та
які б ускладнювали виконання рішення
або робили його неможливим, як і не
обґрунтовано винятковість випадку,
який є підставою для вчинення,
передбачених статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України,
процесуальних дій.

Посилання боржника на тяжкий
фінансовий стан не підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
а, вказані відповідачем обставини
неможливо розглядати, як виняткові і як
такі, що можуть бути підставою для
задоволення заяви.

Таким чином, дослідивши подані
матеріали, суд приходить до висновку,
що відповідач не довів наявність
обставин, які ускладнюють чи роблять
неможливим виконання рішення по
справі, разом з тим, наведене
Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва не є
підставою для розстрочення виконання
судового рішення на строк заявлений
відповідачем.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 22, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Київгаз" задовольнити у
повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд.
9-г,од ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київгаз" (01103, м. Київ, вул.
Кіквідзе, 4-Б, ) 4 758 920
(чотири мільйони сімсот п'ятдесят вісім
тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 32 коп.
основної заборгованості, 102 650 (сто дві
тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 16 коп.
інфляційних нарахувань, 251 485 (двісті
п'ятдесят одну тисячу чотириста
вісімдесят п'ять) грн. 92 коп. три
проценти річних, 68 820 (шістдесят вісім
тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.10.2013 року

Суддя
С.В.
Стасюк