ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2013 р. Справа № 918/1298/13

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" (далі Підприємство) в особі Рівненського відділу комплексного проектування ДП "УКРДІПРОДОР" (далі Відділ) до Служби автомобільних доріг у Рівненській області (далі Служба) про стягнення заборгованості в сумі 97 841 грн. 00 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 15 січня 2013 року № 28-01,

відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2013 року Підприємство в особі Відділу звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору № 561, укладеного 5 липня 2011 року між Службою та позивачем, останній здійснив розробку робочого проекту поточного ремонту автомобільної дороги М-07 Київ Ковель Ягодин на ділянці км 333+800…338+150. Оскільки відповідач взяте на себе за вказаним договором зобовязання по оплаті даних робіт не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 97 841 грн. 00 коп., останній, посилаючись на статті 530, 610, 854, 889 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 173, 198, 218, 225 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив суд стягнути зі Служби вищезазначену суму боргу.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 22 серпня 2013 року порушено провадження у справі № 918/1298/13, розгляд якої було призначено на 5 вересня 2013 року.

Ухвалою суду від 5 вересня 2013 року розгляд справи відкладено на 17 вересня 2013 року.

Представник позивача в судовому засіданні 17 вересня 2013 року підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

У призначені судові засідання відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що за змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 22 серпня 2013 року та про відкладення розгляду справи від 5 вересня 2013 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а саме: 33028, місто Рівне, вулиця Пушкіна, будинок 19. Факт отримання Службою вищезазначених судових документів підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень з підписом уповноваженої особи відповідача (а.с. 36, 44).

Отже, за змістом вищезазначеної норми Служба завчасно та належним чином була повідомлена про місце, дату та час судового засідання, крім того, останній надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Крім того, при поданні до господарського суду Рівненської області даної позовної заяви Підприємством було надано докази направлення цієї заяви та доданих до неї документів відповідачу. Так, з долученого опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку, який підтверджує надання позивачу послуг поштового звязку, вбачається, що матеріали позовної заяви з усіма доданими до неї документами були направлені відповідачу у справі 20 серпня 2013 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля, проставлений працівником відділення поштового звязку на вказаному описі вкладення, та відповідні відомості про дату проведення операції, відображені у вищезазначеному розрахунковому документі.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у Служби було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відповідного відзиву на позовну заяву Підприємства.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідач не направив на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

5 липня 2011 року між Службою та позивачем був укладений договір № 561, за умовами якого останній взяв на себе обовязок за рахунок коштів державного бюджету розробити робочий проект поточного ремонту автомобільної дороги М-07 Київ Ковель Ягодин на ділянці км 333+800…338+150, а відповідач, у свою чергу, прийняти і оплатити вартість даних робіт (а.с. 8).

Вказана угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками цих субєктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору наукові, технічні, економічні та інші вимоги до проектної документації, що є предметом договору, обумовлені у затвердженому завданні на проектування.

Термін здачі документації вересень 2011 року (пункт 1.3 договору).

У матеріалах даної справи наявне завдання № 10 на розробку проектно-кошторисної документації в скороченому обємі на автомобільну дорогу державного значення Київ Ковель Ягодин км 333+800 км 338+150 Рівненської області, підписане уповноваженими представниками сторін та затверджене їх печатками (а.с. 9).

Згідно з пунктом 2.1 цієї угоди вартість робіт по даному договору становить 81 534 грн. 00 коп., крім того ПДВ 20% 16 307 грн. 00 коп., що разом складає 97 841 грн. 00 коп.

На виконання вказаного пункту договору сторонами було складено та підписано уповноваженими представниками сторін відповідний кошторис на складання проектно-кошторисної документації (а.с.10).

Пунктом 3.1 даного договору встановлено, що завершена проектна продукція за кожний етап передається замовнику по акту здавання-приймання, який замовник зобовязується оформити в 15-денний термін від дня відправки (передачі) йому проектної продукції.

За умовами пункту 1.5 вказаної угоди договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30 грудня 2011 року, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобовязань.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач у повному обсязі виконав обумовлені в даній угоді роботи з розробки робочого проекту поточного ремонту автомобільної дороги М-07 Київ Ковель Ягодин на ділянці км 333+800 км 338+150, що підтверджується наданим Підприємством актом здавання-прийняття проектно-вишукувальної продукції від 29 вересня 2011 року № 33 на загальну суму 97 841 грн. 00 коп., підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками цих юридичних осіб (а.с. 11).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором від 5 липня 2011 року № 561 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов даної угоди.

Відповідно до пункту 2.5 даної угоди бюджетні зобовязання за даним договором виникають у разі наявності відповідних бюджетних асигнувань та в межах їх фактичних надходжень.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що у разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом пяти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок.

Водночас положення вказаних пунктів договору не беруться судом до уваги з огляду на те, що фактично у цих пунктах строк виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт ставиться в залежність від дій особи, яка не є стороною договору.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 511 ЦК України передбачено, що зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Зі змісту частини 2 статті 528 ЦК України вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Слід також зазначити, що за частиною 2 статті 218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Приписами статті 617 ЦК України встановлено, що випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що пункти 2.5-2.6 спірного договору суперечать вищенаведеним імперативним приписам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України від 3 грудня 2012 року у справі № 5011-16/4107-2012, від 27 березня 2013 року у справі № 8/348 та від 12 червня 2013 року у справі № 5011-53/9454-2012, де суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що наявність такої відкладальної обставини, як дії третьої особи, яка не є стороною договору, не є підставою для звільнення боржника від оплати виконаних підрядних робіт. Крім того, аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі № 11/446.

Водночас у пункті 2.3 договору сторони погодили, що розрахунки за виконані роботи замовник здійснює шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі актів здачі-приймання проектних робіт.

Проте всупереч умовам договору відповідач взятий на себе обовязок по оплаті вартості вказаних робіт не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 97 841 грн. 00 коп. У той же час, як було зазначено вище, у матеріалах даної справи відсутні докази направлення відповідачем будь-яких претензій чи повідомлень про порушення контрагентом умов вищезазначеної угоди. Відтак, проведені за спірним договором роботи були прийняті замовником без будь-яких зауважень та у відповідності до умов укладеного між сторонами договору. Крім того, у матеріалах даної справи наявна довідка позивача про суму заборгованості Служби в розмірі 97 841 грн. 00 коп., що виникла у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору (а.с. 48).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 ЦК України).

Судом встановлено, що 9 липня 2013 року Підприємство направило на адресу відповідача вимогу від 8 липня 2013 року № 32 про оплату робіт, проведених на виконання вищезазначеного договору (а.с. 12).

Вказана вимога була отримана Службою 11 липня 2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 213, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 39). Проте ця вимога була залишена відповідачем без задоволення, заборгованість у встановлений законом строк не сплачена, будь-яких пояснень причин несплати чи мотивованої відмови від прийняття виконаних за спірним договором робіт не надано.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором від 5 липня 2011 року № 561, яка складає 97 841 грн. 00 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Служби про стягнення вказаної суми основного боргу, у звязку з чим даний позов підлягає задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Рівненській області (33028, місто Рівне, вулиця Пушкіна, будинок 19, ідентифікаційний код: 25894919) на користь державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" (03037, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 39/1, ідентифікаційний код: 05416892) в особі Рівненського відділу комплексного проектування ДП "УКРДІПРОДОР" (33013, місто Рівне, вулиця Міцкевича, будинок 9-а, ідентифікаційний код: 26452432) 97 841 (девяносто сім тисяч вісімсот сорок одну) грн. 00 коп. основного боргу, а також 1 956 (одну тисячу девятсот пятдесят шість) грн. 82 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 вересня 2013 року

Суддя Є.В. Павленко