ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2013 р.Справа № 924/1412/13

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Публічного акціонерного
товариства „Шепетівська реалбаза
хлібопродуктів", м. Шепетівка

до Публічного акціонерного товариства
„Державна продовольчо-зернова
корпорація України", м. Київ

про зобов'язання відповідача укласти
додаткову угоду до договору поставки

За участю представників сторін:

від позивача: Вознюк Р.П. - за
довіреністю №1-Д від 31.10.2013р.;

від відповідача: Пригара О.В. - за
довіреністю № 486 від 14.11.2013 р.

В судовому засіданні 23.12.2013р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Рішення приймається 23.12.2013р., оскільки в
судовому засіданні 05.12.2013р.
оголошувалася перерва.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом відповідно до якого просить
суд зобов'язати відповідача укласти
додаткову угоду до договору поставки.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 07.08.2013р. між ПАТ
„Шепетівська реалбаза хлібопродуктів"
(надалі - постачальник) та ПАТ
„Державна продовольчо-зернова
корпорація України" (надалі - покупець)
було укладено договір поставки
№8001НМЬ-8, згідно якого постачальник
зобов'язується поставити покупцю 30 000 т.
сої українського походження.

Вказує, що згідно п.3.2 договору, товар за
даним договором поставляється
партіями протягом періоду вказаного в
специфікаціях до цього договору, проте
в будь-якому випадку не пізніше 01
грудня 2013 року (включно). При цьому, не
менш ніж 20 000 (двадцять тисяч) тон сої
Постачальник повинен поставити не
пізніше 31 жовтня 2013 року. Решту товару,
а саме: 10 000 тон повинна бути поставлена
не пізніше до 01 грудня 2013 року.

Посилається на те, що підписуючи
даний договір, постачальник чітко
усвідомлював, що даний об'єм урожаю
буде одержаний від
сільськогосподарських підприємств -
виробників товару так, як між
Постачальником та
сільськогосподарськими
підприємствами-виробників товару
укладено договори на поставку сої
урожаю 2013 року, оскільки раніше
постачальником укладено договори на
поставку сої безпосередньо з
сільськогосподарськими
підприємствами - виробниками товару
Хмельницької та Чернівецької області.

Відповідно до агрономічних технологій
збір урожаю сої планувався розпочатись
не пізніше 10 вересня 2013 року, проте у
вересні поточного року склалась
складна ситуація з погодними умовами,
що призвело до неможливості вчасно
розпочати сільськогосподарськими
підприємствами - виробниками товару
збору сої, а позивачу - поставити товар
у строки та в об'ємі, визначеному в
договорі поставки.

Тому, позивач звернувся до відповідача
із пропозицією внести зміни до
договору, відстрочивши строк поставки
товару на більш пізній термін.

Пунктом 11.2 договору №8001НМЬ-8 від 07
серпня 2013 року визначено, що умови
договору можуть змінюватись за
письмовим погодженням сторін. Статтею
11 ГПК України передбачено, що
підприємство чи організація, які
вважають за необхідне змінити чи
розірвати договір, надсилають
пропозиції про це другій стороні за
договором.

Вимогами ст.652 ЦК України передбачено,
що у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не
настане; 2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися; 3)виконання
договору порушило б співвідношення
майнових інтересів сторін і позбавило
б заінтересовану сторону того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору; 4) із суті договору або
звичаїв ділового обороту не випливає,
що ризик зміни обставин несе
заінтересована сторона.

Враховуючи викладені обставини,
які виникли через складні погодні
умови для збору врожаю, та незважаючи
на те, що поставка товару розпочалась,
позивач не встигає поставити товар у
строки, визначені пунктом 3.2 договору
№8001HML-S від 07 серпня 2013 року.

За таких обставин, позивач
просить суд зобов'язати ПАТ „Державна
Продовольчо-Зернова Корпорація
України" укласти додаткову угоду до
договору поставки №S001HML-S про зміну п. 3.2
- строків поставки товару у
відповідності до проекту договору.

Відповідач у направленому суду
письмовому відзиві повідомив, що
позовна заява є необґрунтованою, і тому
у її задоволенні повинно бути повністю
відмовлено, виходячи із наступного.

Як зазначає відповідач, позивач
мотивує необхідність укладення
додаткової угоди до Договору поставки
№ S001НМL-S від 07.08.2013р. тим, що у вересні 2013
року виникли складні погодні умови які
спричинили неможливість вчасно
розпочати сільськогосподарським
підприємствам - виробникам Товару збір
сої, а відповідно позивачу закупити
такий Товар.

Позивач також стверджує, що підписуючи
даний Договір він чітко усвідомлював,
що даний об'єм урожаю буде одержаний
від сільськогосподарських
підприємств-виробників Товару так, як
між відповідачем та
сільськогосподарськими
підприємствами-виробниками Товару
укладено договори на поставку сої
урожаю 2013 року, оскільки раніше
постачальником укладено договори на
поставку сої безпосередньо з
сільськогосподарськими
підприємствами-виробників товару
Хмельницької та Чернівецької області.
А також те, що сільськогосподарські
підприємства-виробники товару
звернулись до позивача з метою зміни
умов укладених договорів, а саме
відстрочення строку поставки товару на
пізніший строк (у зв'язку з чим
позивачем було укладено додаткові
„Договори" з сільськогоспо-дарськими
підприємствами-виробниками товару).

Проте, позивачем не було надано жодних
доказів завчасного укладення ним
згаданих договорів з
сільськогосподарськими
підприємствами-виробниками Товару
Хмельницької та Чернівецької області
та відповідних додаткових „Договорів"
(угод), які б могли підтвердити
вищенаведене твердження.

Окрім того, Договором укладеним між
позивачем та відповідачем передбачено,
що Товар повинен бути українського
походження, проте жодних обмежень, щодо
походження Товару з певних областей
України не встановлено, тому
закупівельна діяльність позивача не
була обмежена територією Хмельницької
та Чернівецької областей. А враховуючи
те, що між позивачем та відповідачем
крім Договору № S001НМL-S від 07.08.2013 року
укладено також договір поставки
№S002НМL-S від 13.08.2013 р. на умовах якого
Позивач зобов'язався поставити 20 000
тонн сої та договір поставки № S003НМL-S
від 16.08.2013 року на умовах якого позивач
зобов'язався поставити 30 000 тонн сої,
така масштабна закупівельна
діяльність навряд чи ними і
обмежувалась.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку,
(ст.42 ГК України).

Очевидно, що укладаючи договір про
поставку великої кількості Товару,
якого на момент укладення Договору
немає в наявності у Постачальника
останній повинен враховувати не тільки
особливості таких договірних відносин,
а й специфіку вирощування та обігу
сільськогосподарських Товарів.
Особливості вирощування
сільськогосподарських культур та
вплив погодних умов на процес їх
вирощування були наперед відомі
позивачу.

Тому, як зазначає відповідач, укладення
Договору на зазначених вище умовах та
зміна погодних умов є нормальним
ризиком підприємницької діяльності, а
не суттєвою зміною обставин.

Додатково відповідач повідомляє, що
станом на 12.11.2013р. позивач в рамках
виконання умов договору здійснив
поставку 19 607,300 тонн товару, що свідчить
про можливість належного виконання
зобов'язань за договором, а подача
даної позовної заяви - про бажання
ухилитись від можливої
відповідальності за несвоєчасне
виконання взятих на себе зобов'язань.

Окрім вищевикладеного, відповідно до
ст.617 ЦК України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином (ст.599 Цивільного
кодексу України).

Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачає, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

При здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині, (ч.2 ст.13 Цивільного кодексу
України).

Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах (ч.3 ст.13 Цивільного
кодексу України).

На підставі викладеного відповідач
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Крім того, у додатковому поясненні від
05.12.2013р. відповідач вказує, що позивачем
при поданні даного позову невірно
обрано спосіб захисту порушеного
права, який не узгоджується із
визначеному ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України, тому в позові просить
відмовити.

Представник позивача в засіданні суду
23.12.2013р. прибув, наполягає на
задоволенні позову із підстав,
викладених в позові.

Представник відповідача в засідання
суду 23.12.2013р. прибув, проти позову
заперечив, посилаючись на доводи,
викладені у відзиві.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Публічне акціонерне товариство
„Шепетівська реалбаза
хлібопродуктів", м. Шепетівка як
юридична особа значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців згідно
довідки ста тистики №715058 серія АБ від
14.10.2013р., Виписки із ЄДР станом на
14.10.2013р. №223690.

07.08.2013р. між ПАТ „Шепетівська реалбаза
хлібопродуктів" (надалі - постачальник)
та ПАТ „Державна продовольчо-зернова
корпорація України" (надалі-покупець)
було укладено договір поставки
№8001НМЬ-8, відповідно до п.п.1.1 вказаного
договору постачальник зобов'язується
передати у власність покупця сою
врожаю 2013 року українського
походження, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар відповідно
до умов даного договору.

Пунктом 3.1.1. договору передбачено, що
загальна кількість товару за цим
договором складає 30 000 (тридцять тисяч)
тонн.

Згідно п.3.2 договору передбачено, що
товар поставляється партіями протягом
періоду вказаного в специфікаціях до
цього договору, проте в будь-якому
випадку не пізніше 01 грудня 2013 року
(включно). При цьому, не менш ніж 20 000
(двадцять тисяч) тон сої Постачальник
повинен поставити не пізніше 31 жовтня
2013 року. Решту товару, а саме: 10 000 тон
повинна бути поставлена не пізніше до 01
грудня 2013 року.

Пунктом 5.1. договору встановлено
порядок здійснення розрахунків, а саме:
розрахунки за даним договором,
здійснюються за акредитивом в
національній валюті України. Для цього
покупець відкриває в АТ „УКРЕУСІМБАНК"
безвідкличний покритий документарний
акредитив на загальну суму Договору, а
саме 105 000 000 грн. (сто п'ять мільйонів
гривень 00 коп.). АТ „БРОКБІЗНЕСБАНК"
авізуючий та виконуючий Банк-емітент
забезпечує наявність покриття по
акредитиву в повній сумі акредитиву на
рахунку у Виконуючому банку. Строк дії
акредитиву - до 15 грудня 2013 року
(включно).

Згідно із п. п. 11.1, 11.2 договору
передбачено, що договір набирає
чинності із дати підписання його
сторонами та діє до 31 грудня 2013р., а в
частині розрахунків та поставки товару
- до повного виконя сторонами своїх
зобов'язань. Умови договору можуть
змінюватися за письмовим погодженням
сторін.

Постачальник підтверджує, що він
безпосередньо придбав товар у
сільськогосподарського
підприємства-виробника відповідно до
положень п.15 Розділу XX Податкового
кодексу України. Якщо в подальшому
виявиться, що така інформація не
відповідає дійсності і внаслідок чого
до покупця буде застосовано санкції з
боку державних органів (нарахування
податкових зобов'язань, штрафів та т.п.),
Постачальник зобов'язується
відшкодувати покупцю суми сплачених
покупцем податкових зобов'язань,
штрафів та збитків (п.п.11.11 договору).

Відповідно до п. п. 11.14 сторони
підтверджують, що: їхні представники
мають усі необхідні повноваження на
укладення, підписання та виконання
умов цього договору, а також вчинення
всіх дій. що передбачені ним або
зумовлені ним; повністю розуміють
умови і термінологію цього договору.
Договір відповідає їх інтересам та
реальній домовленості; штрафні
санкції, що передбачені ним договором,
є прийнятними для обох сторін.

На виконання вказаного договору
позивачем проведені поставки товару в
обсязі 19 607,30 т. на загальну суму 67 838 624,84
грн., що підтверджується Реєстром
проведених поставок за період з 13.10.2013р.
по 12.11.2013р.

Відповідно до довідки позивача
від 23.12.2013р. вих.№728 станом на 23.12.2013р.
позивачем поставлено відповідачу 26
392,350 тонн сої.

04.10.2013р. позивач звернувся до
відповідача із листом за вих.№428,
згідно якого просив переглянути строки
поставки шляхом відстрочення термінів
поставки та їх об'ємів, підписавши
додатковий договір.

Оскільки відповідач вимоги щодо
підписання додатку до договору не
виконав, позивач звернувся до суду із
позовом, згідно якого просив
зобов'язати ПАТ „Державна
Продовольчо-Зернова Корпорація
України" укласти додаткову угоду до
договору поставки №S001HML-S про зміну п.3.2
- строків поставки товару у
відповідності до проекту договору.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, суд приймає до уваги таке:

Відповідно до ст.ст.11, 509 ЦК України
однією із підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків сторін є договір.

Відповідно до приписів ст.638 ЦК України,
ст.180 ГК України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх істотних умов.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(ст.599 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем заявлено вимогу про
зобов'язання відповідача укласти
додаткову угоду до договору поставки
№S001HML-S про зміну п.3.2 - строків поставки
товару у відповідності до проекту
договору.

При цьому, позивач просив викласти п.3.2
договору поставки №S001HML-S від 07.08.2013р.,
змінивши умови договору щодо строків
поставки товару в запропонованій
редакції: „товар поставляється
партіями протягом періоду вказаного в
специфікаціях до цього договору, проте
в будь-якому випадку не пізніше 15
грудня 2013 року (включно). При цьому, не
менш ніж 20 000 (двадцять тисяч) тон сої
Постачальник повинен поставити не
пізніше 01 грудня 2013 року. Решта товару,
а саме: 10 000 тон повинна бути поставлена
не пізніше до 15 грудня 2013 року.

Обґрунтовуючи необхідність внесення
таких змін до договору поставки №S001HML-S,
позивач посилався на те, що
сільськогосподарські підприємства -
виробники товару звернулись до
позивача із пропозиціями про
відстрочення строку поставки товару на
більш пізній термін по причині вкрай
важких погодних умов.

Проте, такі доводи позивача судом
оцінюються критично та до уваги не
приймаються, зважаючи на таке.

Згідно ст.617 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

При здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині, (ч.2 ст.13 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших
формах.

Як визначено ст.654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно зі ст.651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Положеннями ч.2 ст.652 ЦК України
передбачено, що якщо сторони не досягли
згоди щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

За таких обставин, позивач не довів
належними доказами істотну зміну
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору поставки №S001HML-S від
07.08.2013р., а також наявність одночасно
визначених законом умов для зміни
договору.

Судом враховується, що на час укладення
договору сторони досягли згоди щодо
усіх істотних умов договору із
врахуванням того, що позивач (як
постачальник) „підтверджує, що він
безпосередньо придбав товар у
сільськогосподарського
підприємства-виробника" (п.п.11.11
договору), а відтак ризик відсутності
товару у позивача як постачальника на
дату підписання договору покладається
на нього і є складовою частиною
підприємництва.

Стаття 42 ГК України передбачає, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання.

Судом також встановлено, що на
виконання договору, станом на 23.12.2013р.,
позивачем поставлено відповідачу 26
392,350 тонн сої.

Із врахуванням вищенаведеного,
позивачем не подано належних та
достатніх доказів на підтвердження
внесення відповідних змін до договору
поставки №S001HML-S від 07.08.2013р. в
примусовому порядку. Аналогічної
позиції дотримується і Вищий
господарський суд України у постановах
від 25.12.2013р. по справі №913/1441/13, від
11.12.2013р. №901/1687/13.

Безпідставними суд вважає твердження
відповідача про те, що позивачем при
зверненні із даним позовом неправильно
обрано спосіб захисту порушеного
права, оскільки позивач просить суд
зобов'язати відповідача укласти
додаткову угоду до договору поставки
№S001HML-S про зміну п.3.2 - строків поставки
товару у відповідності до проекту
договору.

Судом в даному випадку враховується, що
ч.2 ст.16 ЦК України передбачено такі
способи захисту цивільних прав та
інтересів: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

В свою чергу частина 2 статті 20
Господарського кодексу України
передбачає наступні способи захисту
прав: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Виходячи із предмету заявленого
позову, судом встановлено, позивач
фактично просить внести зміни до п.3.2
щодо строків поставки товару шляхом
укладання додаткової угоди до договору
поставки №S001HML-S, а відтак - змінити
умови вже укладеного між сторонами
діючого договору поставки №S001HML-S.

Згідно ч.4,5 ст.188 ГК України - у разі, якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Оскільки одним із способів захисту
прав та інтересів особи такий спосіб
захисту як зміна правовідношення, суд
вправі захистити порушене право шляхом
зміни умов договору в запропонованій
позивачем редакції.

Згідно зі ст.ст.33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, відповідно до ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги необґрунтовані, не
підтверджені доказами, тому в їх
задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати на відповідача не
покладаються.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У позові Публічного акціонерного
товариства „Шепетівська реалбаза
хлібопродуктів", м. Шепетівка до
Публічного акціонерного товариства
„Державна продовольчо-зернова
корпорація України", м. Київ про
зобов'язання відповідача укласти
додаткову угоду до договору поставки,
відмовити.

Повне рішення складено 27.12.2013р.

Суддя
В.В. Магера

Віддруковано 1 прим.:

1-до справи.