КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. Справа№ 11/164

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Власова Ю.Л.

Самсіна Р.І.

при секретарі Пась М.П.

за участю представників сторін:

від апелянта: Санойці Т.А. за
довіреністю № б/н від 22.05.2013 р.

від позивача: Молодюк А.Л. за
довіреністю № 03/2/777 від 27.11.2013 р.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Авіоніка"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 року

по справі № 11/164 (головуючий суддя -
Мудрий С.М., судді - Лиськов М.О..
Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк"

до Приватного акціонерного товариства
"Авіоніка"

про спонукання до виконання мирової
угоди

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Всеукраїнський акціонерний банк»
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Авіоніка»
про спонукання до виконання мирової
угоди.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.01.2013 року позовні вимоги
задоволені частково. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
"Авіоніка" на користь Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" 8 412
025,78 грн. основного боргу, 149 391,97 грн.
пені, 72 812,19 грн. 3% річних, 177 330,82 грн.
інфляційних втрат, а також 24 653, 40 грн.
державного мита та 228,16 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" на
користь Приватного акціонерного
товариства "Авіоніка" частину вартості
витрат на проведення судової
експертизи у розмірі 1 174, 48 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2013 у справі
№11/164 рішення господарського суду м.
Києва від 09.01.2013 у справі №11/164 залишено
без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.07.2013 року скасовано
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2013 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 09.01.2013 року по справі № 11/164,
справу передано на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 року у справі № 11/164
(головуючий суддя Мудрий С.М., судді
Лиськов М.О., Трофименко Т.Ю.) задоволено
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний банк"
повністю.

Так, наведеним рішенням стягнуто з
приватного акціонерного товариства
"Авіоніка" на користь публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний банк"
заборгованість по кредиту в розмірі 7 255
455 (сім мільйонів двісті п'ятдесят п'ять
тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 70
коп., заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 1 156 570
(один мільйон сто п'ятдесят шість тисяч
п'ятсот сімдесят) грн. 08 коп., 3 % річних в
розмірі 72 812 (сімдесят дві тисячі
вісімсот дванадцять) грн. 19 коп.,
інфляційні збитки в розмірі 177 330 (сто
сімдесят сім тисяч триста тридцять)
грн. 82 коп., а також судові витрати в
розмірі 25 736 (двадцять п'ять тисяч
сімсот тридцять шість) грн. 00 коп. та
стягнуто з публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний банк" на користь
приватного акціонерного товариства
"Авіоніка" 838 (вісімсот тридцять вісім)
грн. 30 коп. судового збору за подання
касаційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Авіоніка" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення в частині стягнення
процентів за користування кредитом в
розмірі 6 124,50 грн.; стягнути з
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
користь Приватного акціонерного
товариства "Авіоніка" витрати за
подання апеляційної скарги та
касаційної скарги по справі № 11/164.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013 року
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Авіоніка"
прийнято до провадження колегії суддів
у складі: суддя Шаптала Є.Ю.
(головуючий), судді Власов Ю.Л., Самсін
Р.І., розгляд справи призначено на 04.12.2013
року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2013 року
розгляд справи відкладено на 24.12.2013
року.

Приватне акціонерне товариство
"Авіоніка" у судовому засіданні подану
апеляційну скаргу підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеному в
апеляційній скарзі.

Публічне акціонерне товариство
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
згідно відзиву заперечує проти
апеляційної скарги, з підстав
викладених у відзиві.

Розглянувши клопотання відповідача
про призначення судово-економічної
експертизи, судова колегія не знайшла
підстав для його задоволення.

Згідно з ч. 1 статті 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

При цьому, в п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
зазначено, що судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмету доказування.

Положеннями ст.. 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що обов'язок доказування і
подання доказів покладено на кожну із
сторін, яка повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Також, слід враховувати принцип
належності і допустимості доказів
встановлений статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

У даному випадку відсутня необхідність
призначення повторної
судово-економічної експертизи і справа
має бути вирішена за наявними у ній
доказами.

До того ж необґрунтоване призначення
судової експертизи призведе до
затягування розгляду справи та
порушення процесуальних прав сторін на
розгляд справи у встановлений законом
строк.

Відтак, клопотання відповідача про
призначення у справі повторної
судово-економічної експертизи
підлягає відхиленню

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2008 р. у справі № 45/555 за
позовом Відкритого акціонерного
товариства "Всеукраїнський
акціонерний банк "ВаБанк" до
Акціонерного товариства закритого
типу "Авіоніка", третя особа -
Харківське державне авіаційне
виробниче підприємство, про стягнення
10 195 347, 86 грн. затверджено мирову,
укладену 11.04.2008 р. між Відкритим
акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
(Банк) та Акціонерним товариством
закритого типу "Авіоніка" (Боржник).

Відповідно до п.п. 1.1.-1.2. Мирової угоди
сторони дійшли згоди щодо укладення
цієї Мирової угоди, яка спрямована на
врегулювання питань щодо стягнення
заборгованості з Боржника на користь
Банку у розмірі згідно кредитного
договору № 83, укладеного 25.06.2004 р. між
Банком та Боржником, а також припинення
провадження по справі № 45/555. Мирова
угода встановлює новий порядок і умови
виконання зобов'язання Боржника згідно
кредитного договору № 83 від 25.06.2004, що
визначені розрахунком позовних вимог.

Згідно п. 1.4 Мирової угоди, з метою
врегулювання питання погашення
заборгованості, сторони узгодили
часткове прощення Банком боргу (ст. 605
Цивільного кодексу України), що
відбувається на умовах, встановлених
цією Мировою угодою та
розповсюджується на нараховану
неустойку (в повному розмірі) та
частину нарахованих процентів за
користування кредитом по кредитному
договору № 83 від 25.06.2004.

Відповідно до п. 1.5. Мирової угоди
остаточна сума боргу, що підлягає
сплаті відповідно до цієї Мирової
угоди, складає 7 330 116,05 грн., і включає
загальну заборгованість за кредитом та
частково заборгованість за процентами,
визначеними розрахунком позовних
вимог. На залишок вказаної суми, до
моменту остаточного погашення боргу
Боржник сплачує проценти в порядку,
встановленому Мировою угодою.

Узгоджена сторонами заборгованість
Боржника у розмірі, встановленому п. 1.5
цієї Мирової угоди підлягає сплаті
Боржником на рахунок № 717 у
Першій Київській філії ВАТ "ВіЕйБі
Банк" наступним чином: протягом
тридцяти банківських днів з дати
підписання даної Мирової угоди Боржник
сплачує на користь Банку 700 000 грн., що є
частиною суми боргу, узгодженого
сторонами в п.1.5 даної Мирової угоди;
решта основної суми заборгованості, що
становитиме після виконання Боржником
умови, передбаченої в п. 2.1.1 Мирової
угоди, 6 630 116,05 грн. сплачується
Боржником в порядку (графіку),
встановленому у п.п. 2.1.2 Договору (п.
2.1.Мирової угоди).

Як встановлено у п. 2.7. Мирової угоди
розрахунок процентів за користування
грошовими коштами, зазначених в цьому
розділі Мирової угоди здійснюється за
період з дати підписання цієї Мирової
угоди до повного погашення
заборгованості. Проценти за
користування грошовими коштами
нараховуються виходячи із умови, що до
розрахунку приймається календарна
кількість днів у році, тобто метод
"факт/факт". До періоду розрахунку
процентів включається день укладання
цієї Мирової угоди і не включається
день остаточного повернення суми
заборгованості.

При цьому, проценти за користування
грошовими коштами нараховуються на
суму фактичного залишку
заборгованості за цією Мировою угодою
та сплачуються Боржником щоквартально
за графіком, встановленим сторонами у
п. 2.8. Мирової угоди.

У пунктах 2.10 - 2.11 Мирової угоди
зазначено, що сплата процентів
здійснюється відповідно до розрахунку,
який надається Банком в письмовому
вигляді не пізніш ніж за три
банківських дні до моменту платежу.
Сплата процентів здійснюється на
рахунок № 717 в Першій Київській
філії ВАТ "ВіЕйБі Банк". Боржник
остаточно сплачує проценти, що
нараховуються на суму фактичного
залишку заборгованості, одночасно із
сплатою останньої частини основної
суми заборгованості, визначеної в
пункті 2.1.2 цієї Мирової угоди.

Згідно з п. 1.6 Мирової угоди сторонами
визначено, що відповідно до ст.. 212
Цивільного кодексу України,
домовленість сторін про часткове
прощення боргу, викладена в п.п. 1.4, 1.5
цієї Мирової угоди є такою, що укладена
під скасувальною умовою, якою є
невиконання боржником зобов'язань за
цією мировою угодою відповідно до п. 3.9
цієї угоди.

Сторони погодили, що у випадку
невиконання боржником графіку
погашення заборгованості, визначеного
п. 2.1 цієї мирової угоди та/або графіку
сплати процентів, визначеного п. 2.8
мирової угоди, та/або вимог п. 3.11
мирової угоди банк має право:
відмовитись від прощення боргу,
встановленого умовами цієї мирової
угоди та стягнути з Боржника повну суму
боргу, вказану у п. 1.3 цієї угоди;
вимагати повної дострокової сплати
залишку заборгованості за мировою
угодою зі спливом 10-денного строку з
моменту настання терміну будь-якого з
платежів, встановлених графіком/
моменту, коли банк дізнався про
порушення умов п.3.11 мирової угоди. При
цьому, проценти у розмірі,
встановленому розділом другим цієї
мирової угоди нараховуються до моменту
повної сплати боргу, а основна сума
заборгованості підлягає сплаті
Боржником в повному розмірі,
встановленому п.1.3 цієї мирової угоди
(п. 3.9 Мирової угоди).

У пункті 3.19 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що якщо
ухвала суду про затвердження мирової
угоди не містить усіх даних, зазначених
у статті 18 названого Закону, то така
ухвала не має статусу виконавчого
документа, і інша сторона у справі не
позбавлена права звернутися з позовом
про зобов'язання виконати мирову угоду,
у випадку задоволення якого
господарський суд видає наказ.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону
України "Про виконавче провадження", у
виконавчому документі зазначаються:
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ; повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
ухвала господарського суду м. Києва від
16.07.2008 року № 45/555 про затвердження
мирової угоди не відповідає вимогам
статті 18 Закону України "Про виконавче
провадження", а тому не є виконавчим
документом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (п.1 ч. 2 статті 11 ЦК
України).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 1.6. Мирової угоди визначено, що
відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу
України, домовленість сторін про
часткове прощення боргу, викладена в
п.1.4, 1.5 цієї Мирової Угоди є такою, що
укладена під скасувальною умовою, якою
є невиконання Боржником зобов'язань за
цією Мировою угодою відповідно до п. 3.9
цієї Угоди.

У пункті 3.9 Мирової угоди сторони
погодили, що у випадку невиконання
Боржником Графіку погашення
заборгованості, визначеного п. 2.1. цієї
Мирової угоди та/або графіку сплати
процентів, визначеного п.2.8 Мирової
угоди, та/або вимог п.3.11 Мирової угоди,
Банк має право: відмовитись від
прощення боргу, встановленого умовами
цієї Мирової угоди та стягнути з
Боржника повну суму боргу, вказану у п.
1.3 цієї Угоди; вимагати повної
дострокової сплати залишку
заборгованості за Мировою угодою зі
спливом 10-денного строку з моменту
настання терміну будь-якого з платежів,
встановлених графіком/ моменту, коли
Банк дізнався про порушення умов п. 3.11
Мирової угоди. При цьому, проценти у
розмірі, встановленому розділом другим
цієї Мирової угоди нараховуються до
моменту повної сплати боргу, а основна
сума заборгованості підлягає сплаті
Боржником в повному розмірі,
встановленому п.1.3 цієї Мирової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що по
тілу кредиту відповідачем було
здійснено часткове відшкодування суми
боргу у розмірі 1 937 531,02 грн., а по
процентам за користування кредитом
здійснено оплати на загальну суму 936
151,88 грн.

З 06.05.2009 р. відповідач припинив
виконувати умови Мирової угоди щодо
оплати тіла кредиту, а з 15.02.2010 р. -
виконувати умови щодо сплати
процентів.

У відповідності до постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р.
сторона у справі не позбавлена права
звернутися з позовом про зобов'язання
виконати мирову угоду.

Позивач просив суд стягнути суму
строкової заборгованості за кредитом в
розмірі 5 642 986,72 грн., прострочену
заборгованість за кредитом в розмірі 1
612 468,98 грн., заборгованість за
процентами в розмірі 1 370 864,91 грн., пеню
за несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі 74 191,42 грн., 87 900,84 грн. пеню за
несвоєчасну сплату процентів по
кредиту, 24 900,10 грн. 3% річних за
несвоєчасне погашення кредиту, 29 645,18
грн. 3 % річних за несвоєчасну сплату
процентів по кредиту, 95 808,11 грн.
інфляційних збитків за несвоєчасне
погашення кредиту та 175 407,38 грн.
інфляційних збитків за несвоєчасну
сплату процентів.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції було призначено судову
економічну експертизу, проведення якої
доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Згідно висновку № 11410/11411/11-44 від 12.09.2012
р. судово-економічної експертизи
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз,
заборгованість Приватного
акціонерного товариства "Авіоніка"
перед Публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк", відповідно до умов
Мирової угоди, документально
підтверджується заборгованість по
кредиту у розмірі 7 255 455,70 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 1 156
570,08 грн., заборгованість по нарахованим
та несплаченим 3% річних за несвоєчасне
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом, згідно
мирової угоди в розмірі 72 812,19 грн.,
інфляційні збитки за несвоєчасне
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом згідно
мирової угоди в розмірі 177 330,82 грн..

Як вбачається з матеріалів справи,
10.09.2013 року позивач відповідно до ст.. 22
ГПК України звернувся до суду з заявою
про уточнення позовних вимог з
урахуванням висновку № 11410/11411/11-44 від
12.09.2012 р. судово-економічної експертизи
та просив суд стягнути з ПАТ «Авіоніка»
заборгованість по кредиту в розмірі 7 255
455,70 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом в розмірі 1 156
570,08 грн., заборгованість по нарахованим
та несплаченим 3% річних за несвоєчасне
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом в розмірі 72
812,19 грн., інфляційні збитки за
несвоєчасне повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом в розмірі 177 330,82 грн.

Відповідно до приписів частини 4 статті
22 ГПК України до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п. 3.12. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011).

Відповідно до п. 3.12. постанови пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 право позивача на зміну
предмета або підстави позову може бути
реалізоване лише до початку розгляду
господарським судом справи по суті та
лише у суді першої інстанції шляхом
подання до суду відповідної письмової
заяви, яка за формою і змістом має
узгоджуватися із статтею 54 ГПК з
доданням до неї документів, зазначених
у статті 57 названого Кодексу.
Невідповідність згаданої заяви
вимогам цих норм процесуального права
є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета
або підстави позову, які відповідають
вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи)

Як вбачається з судового рішення від
01.10.2013 року судом першої інстанції
прийнято зміни позовних вимог
відповідно до поданої позивачем заяви
від 10.09.2013 року.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що позовні вимоги про стягнення з
відповідача 8 412 025,78 грн. основного
боргу, 149 391,97 грн. пені, 72 812,19 грн. 3%
річних, 177 330,82 грн. інфляційних втрат, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта - Приватного
акціонерного товариства «Авіоніка» на
те, що судом першої інстанції
неправильно розраховано та призначено
до стягнення розміру судових витрат,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у
випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір у даній справі
виник внаслідок неправильних дій
відповідача, які полягали у
невиконання зобов'язань за мировою
угодою, що призвело до необхідності
позивача звертатися до суду за
захистом своїх порушених прав і
відповідно здійснювати додаткові
витрати на сплату державного мита та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу,
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідно до ч. 2
ст. 49 ГПК України, відшкодування
позивачу судових витрат, які
складаються з державного мита у сумі
25500,00 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 236,00 грн.
покладаються на відповідача. Крім того,
правомірним є висновок суду першої
інстанції про те, що витрати по
проведенню судово-економічної
експертизи покладаються на Приватне
акціонерне товариство «Авіоніка», так,
ухвалою Господарського суду міста
Києва зазначені витрати були покладені
на відповідача та сплачені
товариством.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідно до ч. 5 статті 49 ГПК
України витрати за подання касаційної
скарги покладаються на позивача
пропорційно розміру задоволених вимог.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права,
слід вважати такими, що не заслуговують
на увагу.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
01.10.2013 року у справі № 11/164 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного
акціонерного товариства «Авіоніка»,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків господарського
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Авіоніка» на
рішення господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 року у справі № 11/164 є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Авіоніка» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 р. у справі № 11/164 -
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 року у справі № 11/164 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 11/164 повернути до
суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
Ю.Л. Власов

Р.І. Самсін