ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р.
Справа № 920/1464/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Тихий П.В.

при секретарі Шевцові Є.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто)

1-го відповідача - ОСОБА_2 (особисто)

2-го відповідача - не з'явився

3-ої особи - ОСОБА_3 (дов. №810 від 13.07.2012 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ОСОБА_4 (вх. №3271С/1-8)
на рішення господарського суду
Сумської області від 03 вересня 2013 року
у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Суми

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м. Суми;

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.
Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів - ОСОБА_4, м. Суми

про зобов'язання вчинити певні дії та
визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернувся до
господарського суду Сумської області з
позовом, в якому просив перевести на
нього права та обов'язки покупця за
договором купівлі-продажу нежитлового
приміщення (магазин кондитерських
виробів та кафе) загальною площею 129,2
кв. м, що розташоване в м. АДРЕСА_1 на
земельній ділянці на території
Сумської міської ради, від 10.02.2006 р.,
укладеним між відповідачами; визнати
за ФОП ОСОБА_1 право власності на
зазначене нежитлове приміщення;
перерахувати після набрання рішенням
суду законної сили з рахунку
господарського суду Сумської області
грошові кошти в розмірі 29700,00 грн.,
внесені від імені позивача в якості
депозиту на користь ФОП ОСОБА_2

Рішенням господарського суду Сумської
області від 03 вересня 2013 року у справі
№ 920/1464/13 (суддя Коваленко О.В.) позов
задоволено.

ОСОБА_4 з рішенням суду першої
інстанції не погодилась, звернулась до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що рішення
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що прийняте рішення
зачіпає її інтереси, оскільки спірне
майно було придбане першим
відповідачем, який на момент укладення
договору купівлі-продажу перебував з
нею у шлюбі. Просить рішення
господарського суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити;
судові витрати покласти на позивача.

ФОП ОСОБА_1 проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Просить рішення
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу ОСОБА_4 без
задоволення.

Відповідачі проти задоволення
апеляційної скарги заперечують,
вважають рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим. Просять
рішення господарського суду залишити
без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 без
задоволення. Крім того, просять
розглядати справу без їх участі.

На вимогу ухвали суду від 03.12.2013 р.
позивачем 20.12.2013 р. (після завершення
розгляду справи) наданий оригінал
договору оренди нежитлового
приміщення від 05.01.2006 р. (вх.№12279).

Відповідачі вимоги ухвали суду від
03.12.2013 р. не виконали, оригінал договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 10.02.2006 р. не надали. ФОП
ОСОБА_2 в судовому засіданні надав
оригінал договору оренди для огляду та
зазначив, що направив договір поштою.

Від ОСОБА_4 03.12.2013 р. надійшло клопотання
про призначення експертизи (вх.№12240), в
якому апелянт просить призначити
технічну експертизу договору оренди
нежитлового приміщення від 05.01.2006 р.

Своє клопотання заявник обґрунтовує
необхідністю встановлення справжньої
дати - встановлення абсолютного часу
виконання рукописних записів, оскільки
апелянт має підстави вважати, що даний
договір був укладений в інший час ніж
зазначено в договорі.

Представники сторін присутні в
судовому засіданні проти задоволення
клопотання про призначення судової
експертизи заперечують.

Колегія суддів, розглянувши клопотання
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку про відмову у його
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Господарського
процесуального кодексу України судову
експертизу господарський суд
призначає для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань.

Апелянтом не надано доказів в
підтвердження того, що висновок
експертного дослідження з
поставленого в клопотанні питання має
значення для вирішення даного
господарського спору, отже
необхідності здійснення судової
експертизи колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.20002
р. за №75.

Нез'явлення в судове засідання
представника другого відповідача не
перешкоджає розгляду справи, тому
справа розглядається відповідно до
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та додаткові докази в
обґрунтування правової позиції
заявника, відзивів на неї, витребуваних
у сторін документів, вислухавши у
судовому засіданні пояснення
учасників процесу, перевіривши повноту
встановлення місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи, правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.01.2006 р. між ФОП ОСОБА_5 (орендодавець)
та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено
договір оренди нежитлового приміщення
(а.с.9-11).

Згідно п.1.1 договору оренди
орендодавець передав, а орендар
прийняв строкове платне користування
нежитлове приміщення загальною площею
129,2 кв. м (літера А згідно технічного
паспорту на нежитлове приміщення), що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Факт приймання-передачі об'єкту оренди
підтверджується актом від 05.01.2006 р.
(а.с.12).

Пунктом 6.2 договору оренди передбачено,
що орендар має переважне право перед
іншими особами на придбання об'єкту, що
орендується, у разі його продажу
орендодавцем за умови належного
виконання своїх обов'язків за цим
договором.

10.02.2006 р. між ОСОБА_5 (продавець) та
ОСОБА_2 (покупець) укладено договір
купівлі-продажу нежилого приміщення,
зареєстрований в реєстрі за №235 (а.с.14).

Відповідно до п. 1.1 договору
купівлі-продажу продавець продала, а
покупець купив нежиле приміщення
(магазин кондитерських виробів та кафе)
загальною площею 129,2 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на
земельній ділянці на території
Сумської міської ради.

Нежиле приміщення, що продається,
належить продавцю на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно видане 09.12.2005 р.
виконавчим комітетом Сумської міської
ради на підставі рішення виконкому
Сумської міської ради від 22.11.2005 р. за
№650 зареєстрованого в КП "Сумське МБТІ"
11.12.2005 р. в реєстрову книгу №20, за р.№1093,
що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно видане КП "Сумське МБТІ" 12.12.2005 р.
№9240187 (п.1.2 договору купівлі-продажу).

Згідно п.2.1. договору купівлі-продажу
продаж нежилого приміщення вчинено за
29 700,00 грн., які отримані продавцем від
покупця до підписання цього договору;
підписання продавцем цього договору
свідчить про проведення розрахунку в
повному обсязі за продане нежиле
приміщення та відсутність будь-яких
претензій фінансового характеру до
покупця.

Орендар, вважаючи, що укладенням
вказаного договору купівлі-продажу
було порушено його право, встановлене
п.6.2 договору оренди, ФОП ОСОБА_1,
звернувся до господарського суду
Сумської області з позовом про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця за договором купівлі-продажу
від 10.02.2006 р.; визнання за ним право
власності на зазначене нежитлове
приміщення; перерахувати після
набрання рішенням суду законної сили з
рахунку господарського суду Сумської
області грошові кошти в розмірі 29700,00
грн., внесені від імені позивача в
якості депозиту на користь ФОП ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги,
господарський суд Сумської області
дійшов висновку про їх законність та
обґрунтованість.

Однак колегія суддів не може
погодитись з таким висновком
господарського суду, виходячи з
наступного.

Звернувшись до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в порядку ст. 91
Господарського процесуального кодексу
України, ОСОБА_4, вважає, що рішення по
даній справі зачіпає її права і
обов'язки, оскільки нерухоме майно,
право власності на яке було визнано
судом за ФОП ОСОБА_1, придбане ОСОБА_2 у
шлюбі з нею, тому є об'єктом права
сумісної власності подружжя, який не
може бути відчужений чоловіком без
згоди дружини, якої вона не надавала.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно п. 3.3.3 договору купівлі-продажу
від 10.02.2006 р. придбання майна
здійснюється за згодою дружини покупця
ОСОБА_4 на підставі заяви.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного
кодексу України).

Окрім договору купівлі-продажу від
10.02.2006 р., той факт, що ОСОБА_4 є
співвласником спірного приміщення,
підтверджується рішенням апеляційного
суду Сумської області від 06.09.2012 р. (а.с.
64).

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони і таке рішення є підставою
для припинення провадження у справі,
якщо вирішений спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Частиною 1 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Колегія суддів, враховуючи, що ОСОБА_4
не брала участь в розгляді справи в
суді першої інстанції, а прийняте судом
рішення стосується її прав, приймає
надані нею до апеляційної інстанції
додаткові докази.

Відповідно до ч. 1 статті 27
Господарського процесуального кодексу
України треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення господарського суду може
вплинути на їх права та обов'язки щодо
однієї із сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або з ініціативи
господарського суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про залучення ОСОБА_4 в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів.

Не погоджуючись з висновками
господарського суду Сумської області
щодо задоволення позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення
місцевий господарський суд встановив,
що договір купівлі-продажу нежилого
приміщення від 10.02.2006 р. було укладено
між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів зазначає, що даний
висновок не відповідає обставинам
справи, оскільки зі змісту договору
купівлі-продажу від 10.02.2006 р.
вбачається, що він укладений між
фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Факт укладення вказаного договору між
фізичними особами свідчить також про
порушення господарським судом
Сумської області вимог чинного
процесуального законодавства щодо
підсудності справ господарським судам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Вирішуючи належність спору до
господарської юрисдикції суд повинен
був з урахуванням змісту договору
з'ясувати, з використанням якого
правового статусу при укладенні такого
договору діяла фізична особа: як
фізична особа чи як фізична особа -
підприємець.

З матеріалів справи вбачається, що
даний правочин вчинений фізичними
особами, а не суб'єктами
господарювання, до яких звернувся ФОП
ОСОБА_1 з позовом, тому відповідачами по
справі права та охоронювані законом
інтереси позивача шляхом укладення
договору купівлі-продажу від 10.02.2006 р.
порушені не були.

Отже позовні вимоги саме до фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_5 та ОСОБА_2
безпідставні.

Колегія суддів вважає безпідставним та
необґрунтованим висновок суду першої
інстанції про наявність переважного
права позивача на придбання об'єкту
оренди з огляду на умови договору
оренди від 05.01.2006 р., оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази в підтвердження належного
виконання орендарем своїх обов'язків
за договором, зокрема, сплати орендної
плати, витрат з експлуатації об'єкта
оренди, використання його за цільовим
призначенням тощо.

В судовому засіданні позивач зазначив,
що орендоване приміщення передано ним
у суборенду відповідно до умов п.6.2
договору оренди. Однак, докази на
підтвердження даного твердження, а
саме: укладені між позивачем та
суборендарями договори суборенди та
письмова згода на їх укладення від
орендодавця, ані суду першої, ані суду
апеляційної інстанції позивачем не
надані.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції неправомірно застосував за
аналогією в порядку ст. 8 Цивільного
кодексу України спосіб захисту
переважного права на придбання
проданої речі, передбачений ст. 362
Цивільного кодексу України, шляхом
переведення на позивача прав і
обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 10.02.2006 р., враховуючи
наступне.

Як вже зазначалось вище, спірне
нежитлове приміщення за договором
купівлі-продажу від 10.02.2006 р. належить
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності.

Згідно з вимогами статті 362 Цивільного
кодексу України, у разі продажу частки
у праві спільної часткової власності
співвласник має переважне право перед
іншими особами на її купівлю за ціною,
оголошеною для продажу, та на інших
рівних умовах, крім випадку продажу з
публічних торгів. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі. У разі
продажу частки у праві спільної
часткової власності з порушенням
переважного права купівлі співвласник
може пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця.

Якщо договір купівлі-продажу частки у
праві спільної часткової власності був
укладений за наявності порушень
переважного права інших співвласників
на купівлю частки, останні наділені
правом на пред'явлення позову про
переведення на них прав та обов'язків
покупця за укладеним договором. Отже
право на переведення прав покупця
виникає у інших співвласників в разі
відчуження частки у спільній частковій
власності шляхом продажу (постанова
Вищого господарського суду України від
15.01.2009 р. у справі №37/80-08).

Таким чином, аналіз статті 362
Цивільного кодексу України свідчить
про те, що право вимагати в судовому
порядку переведення на прав та
обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу від 10.02.2006 р. має лише
співвласник майна - ОСОБА_4

Враховуючи викладене, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, вважає, що
задовольняючи позов ФОП ОСОБА_1, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про наявність у ФОП ОСОБА_1
права на звернення до суду з вимогою
про переведення на нього прав покупця
за укладеним між відповідачами
договором купівлі-продажу нежитлового
приміщення та про порушення
переважного позивача права на
придбання об'єкту оренди, оскільки,
відповідно до вимог чинного
законодавства, позивач таким правом не
наділений.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, а висновки,
викладені у рішенні місцевого
господарського суду, не відповідають
обставинам справи.

Крім того, місцевий господарський суд,
прийнявши рішення від 03.09.2013 р. у справі
№920/1464/13, вирішив питання про права та
обов'язки ОСОБА_4, яка не була залучена
до участі у справі, що в будь-якому
випадку є підставою для скасування
рішення.

На підставі викладеного, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду, вважає, що рішення
господарського суду Сумської області
від 03 вересня 2013 року у справі № 920/1464/13
прийняте при неповному з'ясуванні всіх
обставин справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 101, 102, п. 2 статті
103, п. п. 1, 3, 4 ч.1, п.6 ч.3 статті 104, статтею
105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання апелянта про
призначення експертизи відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 03 вересня 2013 року у справі
№ 920/1464/13 скасувати та прийняти нове,
яким в позові відмовити.

Повна постанова складена 24.12.2013 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.