м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 4/390 17.10.13
За заявоюТовариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ДОКА Україна
Т.О.В.»прозміну способу та порядку
виконання рішення у справі №4/390за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ДОКА Україна
Т.О.В.»доТовариства з обмеженою
відповідальністю «ЄДІТЕПЕ-Україна»Про
стягнення боргу в розмірі 119 873,77 грн.
та спонукання до повернення майнаСуддя
Представники сторін: Від
заявникаБраташов А.В.Від відповідача
Платова Ю.П.від ліквідатораЄрохін О.П.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.»
звернулось до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЄДІТЕПЕ-УКРАЇНА»
про стягнення боргу в розмірі 119873,77 грн.
та зобов'язання відповідача повернути
майно у кількості 3657 одиниць.
Рішенням господарського суду міста
Києва від 13.10.2011 р. у справі №4/390 позовні
вимоги задоволено повністю, стягнуто з
відповідача 119873,77 грн. основного боргу,
1198,73 грн. державного мита та 236 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЄДІТЕПЕ-УКРАЇНА"
повернути майно в кількості 3657 одиниць
Товариству з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.".

Не погоджуючись із винесеним рішення
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2012р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 19.04.2012р., рішення
Господарського суду міста Києва від
13.10.2011р. залишене без змін.

На виконання рішення Господарського
суду міста Києва від 13.10.2011, залишеного
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
16.01.2012р. та постановою Вищого
господарського суду України від
19.04.2012р.. було видано відповідний наказ.

09.08.2013р. від Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.»
надійшла заява про зміну способу та
порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.09.2013р. розгляд заяви було
призначено на 10.10.2013р.

Заявник (Позивач у справі) просить
змінити викладене у резолютивній
частині Рішення зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єдітепе-Україна»
повернути ТОВ з II «ДОКА Україна Т.О.В.»
майно, передане в тимчасове орендне
користування за Договором оренди № 8.95
від 23.04.2008 року, в кількості 3 403 (три
тисячі чотириста три) одиниці на
стягнення з ТОВ «Єдітепе-Україна» на
користь ТОВ з II «ДОКА Україна Т.О.В.»
вартості майна, що підлягає поверненню,
в розмірі 745 745, 53 грн.

При цьому, Заявник як на підставу своїх
вимог посилається на ст. 121 ГПК України
та п. 7.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 9 «Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України» від 17.10.2012 року,
вказуючи, що за відсутності у
відповідача присудженого позивачеві
майна в натурі, засвідченої державним
виконавцем (наприклад, його постановою
про повернення виконавчого документа з
підстави відсутності майна),
господарський суд може змінити спосіб
виконання рішення і видати наказ про
стягнення вартості цього майна.

Також у своїй заяві ТОВ з II «ДОКА
Україна Т.О.В.» на обґрунтування своїх
вимог вказує, що 23.07.2013 року
Ліквідатором ТОВ «Єдітепе-Україна» на
виконання рішення господарського суду
міста Києва від 13.10.2011 року у справі №
4/390, повернуто ТОВ з II «ДОКА Україна
Т.О.В.» майно лише в кількості 254 (двісті
п'ятдесят чотири) одиниці з майданчика
будівництва в м. Львів, а іншого майна
виявлено не було.

В той же час, заявник посилається на те,
що 18.10.2012 року головним державним
виконавцем Бережною О.О. винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві на підставі
відсутності боржника, майна, та майна,
належного до передачі Стягувачеві.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає заяву про зміну способу
виконання рішення не обґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Стаття 121 ГПК України передбачає право
Стягувача звернутися до
господарського суду із заявою про
зміну способу та порядку виконання
рішення, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим.

Постановою Пленуму ВГСУ № 9 «Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України» від 17.10.2012 року, ВГСУ роз'яснив
у п. 7.1.3, що під зміною способу і порядку
виконання рішення слід розуміти
прийняття господарським судом нових
заходів для реалізації рішення в разі
неможливості його виконання у порядку
і способом, раніше встановленими.

В той же час, пунктом 7.4 вищевказаної
Постанови встановлено, що за
відсутності у відповідача
присудженого позивачеві майна в
натурі, засвідченої державним
виконавцем (наприклад, його постановою
про повернення виконавчого документа з
підстави відсутності майна),
господарський суд може змінити спосіб
виконання рішення і видати наказ про
стягнення вартості цього майна.

З огляду на вищевикладене, Пленум ВГСУ
чітко визначив, що факт відсутності
майна, присудженого Позивачу
(Стягувачу), на підставі якого суд
змінює спосіб виконання рішення, має
бути встановленим відповідною
посадовою особою, яка наділена такими
правами відповідно до приписів Закону
України «Про виконавче провадження»,
та повинен підтверджуватися лише
визначеними засобами доказування.

Постановою Пленуму № 9 також визначено
умову задоволення заяви про зміну
способу виконання рішення -
відсутність у відповідача
присудженого позивачеві майна в
натурі, засвідченої державним
виконавцем.

Відповідно до приписів ст. 34 ГПК
України, якою встановлена вимога
допустимості засобів доказування,
визначено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на вищевикладене, відсутність
майна боржника, присудженого
стягувачеві, може підтверджуватися
виключно таким засобом доказування як
постанова державного виконавця.

Як було зазначено вище, заявник
посилався на встановлений державним
виконавцем факт відсутності боржника
та майна боржника, що, нібито,
встановлений Постановою державного
виконавця ВДВС Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
від 18.10.2012 року в межах ВП № 33725330.

Проте, вищевказаною Постановою від
18.10.2012 року, яка також наявна в
матеріалах справи № 4/390, було повернено
виконавчий документ стягувачеві на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме - у
зв'язку з неможливістю встановити
особу боржника, з'ясувати місце
проживання боржника, а не у зв'язку з
встановленим державним виконавцем
фактом відсутності майна.

Отже, у Заявника відсутні правові
підстави для задоволення поданої у
порядку ст. 121 ГПК заяви про зміну
способу виконання рішення суду,
оскільки належними та допустимими
засобами доказування не доведена
обов'язкова умова для її задоволення
-відсутність присудженого майна у
боржника, що засвідчена Постановою
державного виконавця.

В той же час Заявник посилається як на
засіб доказування факту відсутності
присудженого майна тим, що 23.07.2013 року
ліквідатор ТОВ «Єдітепе-Україна»
Єрохін О.П. на виконання рішення
господарського суду м. Києва від 13.10.2011
року у справі № 4/390, повернув ТОВ з II
«ДОКА Україна Т.О.В.» майно лише в
кількості 254 одиниці та не виявив
іншого майна, належного до повернення.

Вказані доводи Позивача не приймаються
судом до уваги, зважаючи на наступне.

По-перше, ліквідатор в межах процедури
ліквідації суб'єкта господарювання та
відповідно до ст. 41 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
є фізичною особою, яка відповідно до
судового рішення господарського суду
організовує здійснення ліквідаційної
процедури боржника, визнаного
банкрутом, та забезпечує задоволення
вимог кредиторів у встановленому цим
Законом порядку. Більше того,
відповідно до вищевказаної ст. 41
Закону, ліквідатор не наділений
повноваженнями щодо розшуку
присудженого майна стягувачів у
виконавчому провадженні та щодо його
повернення стягувачам.

Відповідно до ст. 41 Закону ліквідатор
вживає заходів, спрямованих виключно
на пошук, виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Натомість, функції розшуку майна
покладені на державних виконавців
відповідно до ст.ст. 11, 40 Закону України
«Про виконавче провадження» та п. 3.12
Наказу Міністерства юстиції України №
512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження
Інструкції з організації примусового
виконання рішень».

По-друге, для наявності підстав
стверджувати, що державним виконавцем
не розшукано майно Позивача, що було
присуджене йому, - необхідна наявність
Постанови державного виконавця про
повернення виконавчого документа
стягувачеві на підставі п.6 ч.І ст.47
Закону «Про виконавче провадження», а
саме - у зв'язку з тим, що у боржника
відсутнє визначене виконавчим
документом майно, яке він за виконавчим
документом має передати стягувачу, або
майно, на яке необхідно звернути
стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

З огляду на викладене вище вбачається,
що відсутність майна боржника, що
присуджене Стягувачу (Позивачу)
здійснюється виключно державними
виконавцями, як посадовими особами,
уповноваженими на це в силу Закону, які,
внаслідок проведення дій з примусового
виконання рішень, виносять Постанову,
якою і засвідчується факт відсутності
майна боржника чи присудженого майна.

Більше того, як свідчать матеріали
справи, державним виконавцем в межах ВП
№ 33725330 було повернуто виконавчий
документ на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження». З
огляду на це, посилання Заявника на
існування відкритого виконавчого
провадження щодо спірного майна є
безпідставним, оскільки в процедурі
банкрутства та на стадії ліквідації
Боржника таке виконавче провадження не
підлягає поновленню. Зазначені вимоги
(що виникли до порушення справи про
банкрутство) також не підлягають
визнанню у вказаній процедурі
банкрутства, оскільки Ухвалою
Господарського суду м. Києва від 18.11.2012
року у справі № 5011-15/10919-2012 було
затверджено реєстр вимог кредиторів,
який не підлягає зміні на стадії
ліквідаційної процедури.

Заява, також не підлягає задоволенню,
оскільки, речі, присуджені Заявнику
(Стягувачу) визначені індивідуальними
ознаками.

Індивідуальна визначеність майна,
присудженого Стягувачу,
обґрунтовується наступним.

Рішенням Господарського суду м. Києва у
справі 4/390 від 13.10.2011 року було стягнуто
з Відповідача 119873,77 грн. 1198,73 державного
мита та 236 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення та
було зобов'язано ТОВ «Єдітепе-Україна»
повернути майно Позивачу, передане за
Договором оренди майна № 8.95 від 23.04.2008
року.

Відповідно до п.1.1 Договору Позивач
прийняв на себе зобов'язання надати
Відповідачу у тимчасове платне
користування будівельну опалубку,
асортимент, ціна та кількість якої
визначені в Специфікації, що є
невід'ємною частиною договору. Зокрема,
відповідно до умов договору було
передано наступне майно, що складало
будівельну опалубку:

№ з/пШифрНайменуванняКількість
одиницьБалка Дока Н20 ЭКО Р 3,90
м7000Балка Дока Н20 ЭКО Р 2,65 м2117
Всього 3657Отже, відповідно до умов
укладеного договору Позивач передав
майно, а саме -опалубку, що є комплексом
складових, призначених для єдиного
застосування та виконання єдиної
функції.

Поряд з тим, ч. 1 ст. 184 ЦК України
визначене поняття речі, визначеної
індивідуальними ознаками. Зокрема, річ
є визначеною індивідуальними ознаками,
якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що вирізняють її
з-поміж інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними.

Індивідуальна визначеність майна, що
було повернуто згідно рішення суду
Господарського суду м. Києва у справі
4/390 підтверджується її незамінністю,
оскільки Позивач, з метою захисту своїх
прав звернувся до суду з вимогою про
повернення конкретного майна,
переданого за договором оренди,
визначеного індивідуальними ознаками,
а не аналогічного, зі схожими
властивостями, такого ж роду і якості.
Індивідуальні ознаки опалубки
виявляються також у наявності шифру
(артикулу) її елементів, які мають набір
певних ознак, зокрема, назва та розмір
елементів.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1891 від 10.12.2003 року «Про затвердження
Методики оцінки майна» також визначено
поняття окремого індивідуально
визначеного майна, відповідно до абз. 11
ч. 2 якої, окреме індивідуально
визначене майно - об'єкти у
матеріальній формі (інвентарні об'єкти
або групи інвентарних об'єктів та інше
окреме майно), що приватизуються
відповідно до Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)».

З огляду на вищевикладене, поняття
індивідуально визначеного майна також
включає в себе комплекси, системи,
цільове призначення яких - виконання
єдиної функції.

Таким чином, подана Позивачем заява про
зміну способу виконання рішення не
підлягає задоволенню з огляду на те, що
така зміна способу виконання рішення з
майнового на грошовий можлива лише у
випадку присудження майна, визначеного
родовими ознаками.

Крім того, пунктом 7 Ухвали
Господарського суду м. Києва від 10.08.2012
р. про порушення провадження у справі №
5011-15/10919-2012 про банкрутство Відповідача
було постановлено, що з моменту
порушення провадження у справі
вводиться мораторій на задоволення
вимог кредиторів боржника, відповідно
до ст.11 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», зупиняється
виконання боржником грошових
зобов'язань, зупиняються заходи,
спрямовані на забезпечення виконання
цих зобов'язань.

Відповідно до п.40 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 15 «Про судову практику в справах про
банкрутство» дія мораторію
поширюється на задоволення вимог
кредиторів, які подали заяви згідно із
статтею 14 Закону, і на вимоги
кредиторів, що не подавали таких заяв,
включаючи кредиторів, котрими в
установленому порядку пред'явлені
виконавчі документи до виконання.
Також, згідно п. 43 зазначеної Постанови
Пленуму ВСУ дія мораторію поширюється
на вимоги виконавчих документів, що
одержані кредиторами за їх позовами
або безспірними вимогами
зобов'язально-правового характеру на
всі види забезпечення виконання
зобов'язань неплатоспроможного
боржника, зокрема, зупиняє заходи
звернення стягнення на заставлене
майно та майно, яке знаходиться у
податковій заставі на задоволення
вимог кредиторів, забезпечених
заставою майна боржника тощо.

Таким чином, задоволення Заяви про
зміну способу виконання рішення суду
буде суперечити накладеному судом
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, а сама процедура зміни
способу виконання рішення суду є одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язань неплатоспроможного
боржника в розумінні п.43 Постанови
Пленуму Верховного суду України, на
який також поширюється встановлений
мораторій. Оскільки зобов'язання
Відповідача щодо повернення майна не
було виконано з об'єктивних причин
(порушення справи про банкрутство), то
зміна способу виконання такого
зобов'язання при діючому мораторії на
задоволення вимог кредиторів та заходи
щодо забезпечення виконання цих вимог.
- суперечитиме Закону «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» та п. 43
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 р. № 15.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України "Про
деякі питання практики застосування
ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України" № 02-5/333 від 12.09.1996 р.
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Враховуючи викладене, заявник не довів
суду неможливості виконання рішення
Господарського суду міста Києва у
справі № 4/390 від 13.10.2011р. раніше
встановленим способом.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «ДОКА Україна
Т.О.В.» про зміну способу та порядку
виконання рішення суду по справі № 4/390
відмовити.

Суддя

І.І.Борисенко