ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2013 р.
Справа №917/714/13

за позовом Концерна "СоюзЕнерго", вул.
Спаська,8, м.Новомосковськ,
Дніпропетровська область, 51200

до Комунального підприємства
Полтавської обласної ради
"Полтававодоканал", вул. П.Комуни, 40-а,
м.Полтава, 36000

про стягнення 38 534,17 грн.

Суддя Солодюк О.В.

Представники сторін:

від позивача: Максименко С.В., дов. в
протоколі

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Розглядається позовна
заява про стягнення 38 534,17 грн., в т.ч. 12
899,19 грн.-3% річних та 25 634,98 грн. -
інфляційних витрат за порушення
строків оплати по договору поставки №
160 від 30.07.2008 року.

Від позивача надійшли до суду
заперечення на відзив (вх. №8496 від
17.06.13р.) та уточнення розрахунку (вх. №
8744 від 20.06.13р.), який фактично є заявою
про зменшення розміру позовних вимог.
Позивач просить стягнути з відповідача
38 373, 63 грн., в т.ч. 3% річних в розмірі 12
575,82 грн. та суму інфляційних витрат - 25
797,81 грн. Заява про зменшення розміру
позовних вимог не порушує чиїх-небудь
прав і охоронюваних законом інтересів
та прийнята судом.

Позивач з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог на
вимогах наполягає.

Відповідач у відзиві позов не визнає,
посилаючись зокрема на те, що позов є
безпідставним, оскільки термін дії
договору закінчився ще 31.12.2008р. Перебіг
строку позовної давності щодо спірних
питань, пов'язаних з належним
виконанням умов даного договору, як
зазначає відповідач, починається з
01.01.2009 р. та закінчується 31.12.2011р. Даний
договір, вважає відповідач, припинив
своє існування у зв'язку з закінченням
строку на який його укладено і жодних
посилань на те, що договір діє до
моменту повного фактичного розрахунку
у даному договорі не має, тому позовні
вимоги позивача, як зазначено у
відзиві, є безпідставними, оскільки
стягнення 3% річних та інфляційних
витрат по недіючому договору нормами
чинного законодавства України не
передбачено.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив. Про дату, час та
місце судового засідання представник
відповідача повідомлений, оскільки був
присутній у судовому засіданні 29.05.13р.

Строк вирішення спору продовжено
згідно ч.3 ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 20.06.13 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано у відповідності до вимог ст.
84 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

30 липня 2008 року між Концерном
"СоюзЕнерго" (далі - позивач) та
Комунальним підприємством Полтавської
обласної ради «Полтававодоканал» (далі
- відповідач) був укладений договір
поставки №160, який підписаний обома
сторонами та скріплений печатками.
Строк дії договору встановлений з
моменту підписання його сторонами по
31.12.2008 р. включно.

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник по цьому договору
зобов'язується здійснити поставку:
трубопровідну арматуру (далі-товар) - в
номенклатурі, асортименті, кількості, у
строки і по цінам, вказаним у
Специфікаціях, які є невід'ємними
частинами цього договору.

Відповідно до п. 1.2 цього договору
покупець зобов'язується на умовах
цього договору прийняти та оплатити
товар.

Відповідно до п. 3.2 вищезазначеного
договору відповідач зобов'язувався
оплатити товар позивачу протягом 30
банківських днів після поставки. Інші
умови оплати вказані у Специфікаціях.

У відповідності до ст.509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є право
відношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити грошові кошти,
тощо або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема із договорів, інших правочинів,
та інших юридичних фактів.

Згідно ст.526 ЦК України, ч.1 ст.193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Також, ст.525 ЦК України передбачає, що
одностороння відмова від зобов'язання
або зміна умов не допускається.

27.01.2009 року господарським судом
Полтавської області було винесене
рішення по справі № 3/265-08 за позовом
Концерну «СоюзЕнерго» до Комунального
підприємства Полтавської обласної
ради «Полтававодоканал» про стягнення
оплати за поставлений товар за
договором поставки №160 від 30.07.2008 р. і
специфікації №1 (Додаток до Договору).
Даним рішенням суд задовольнив вимоги
позивача частково: стягнув з
Комунального підприємства Полтавської
обласної ради «Полтававодоканал»
заборгованість за отримані
матеріальні цінності в сумі 426 000,00 грн.;
державне мито - 4 300,00 грн. та витрати за
забезпечення судового процесу - 118,00
грн. Видано наказ господарського суду
про примусове виконання рішення від
09.02.2009 року.(а.с. 13-14).

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних з
простроченої суми.

Відповідно до ч.4 ст.232 Господарського
кодексу України відсотки за
неправомірне користування чужими
коштами справляються по день сплати
суми цих коштів кредитору, якщо законом
або договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняються частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зокрема, ст.599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Після прийняття судом рішення від
27.01.2009 року по справі № 3/265-08 про
стягнення коштів, грошове зобов'язання
боржника не припинилось, оскільки
кредитор реально грошові кошти не
отримав.

Таким чином, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальність за порушення
строків розрахунків.

За таких обставин, суд не бере до уваги
посилання відповідача на те, що строк
дії договору закінчився ще 31.12.2008р. і
перебіг строку позовної давності щодо
спірних питань, пов'язаних з належним
виконанням умов даного договору,
починається з 01.01.2009 р. та закінчується
31.12.2011р.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Положення цієї статті застосовується
до боржника у разі порушення ним
грошового зобов'язання в не залежності
від наявності вини в його діях.

Виходячи із положень норм ст. 625 ЦК
України наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та трьох відсотків річних
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Позивач відповідачу нарахував збитки
від інфляції в сумі 25 797,81 грн. за період
з 01.04.2010р. по 28.02.2013р. та 3% річних - 12 575,82
грн. за період з 01.04.2010р. по 01.04.2013р. (з
урахуванням часткової сплати
заборгованості відповідачем).

За перерахунком суду за допомогою
Юридичної пошукової
інформаційно-аналітичної програми
"Ліга", сума інфляції становить 25 171,46
грн. за період з 01.04.2010 р. по 28.02.2013р. та 3%
річних - 12 554,94 грн. за період з 01.04.2010 р.
по 01.04.2013 р., які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача. В
решті інфляційних нарахувань та 3%
річних позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір згідно ст. 49 ГПК України
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства
Полтавської обласної ради
"Полтававодоканал", вул. П.Комуни, 40-а,
м.Полтава, 36000, на
користь Концерна "СоюзЕнерго", вул.
Спаська,8, м.Новомосковськ,
Дніпропетровська область, 51200, р/р
7001 в КБ «Приватбанк» м.
Дніпропетровська, МФО 305299, - 25 171,46 грн - суму інфляції, 12 554,94
грн. - 3% річних, 1 684, 43 грн. - витрати по
сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Суддя
Солодюк О.В.

У зв'язку з відпусткою судді повний
текст рішення виготовлено та підписано
15 липня 2013 року.

Примітка: Рішення набирає законної
сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України та може бути оскаржене в
порядку, визначеному ст. 93 ГПК України