КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2013 р. Справа№ 5028/21/39б/2012(16/186б/85б)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

за участю представників:

розпорядник майна Ушач Ю.В., паспорт серії НОМЕР_1 виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 05.02.2005;

від публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції: Іллюшко О.М., представник за дорученням № 629/12-Н від 26.11.2012;

від боржника: Ребкало А.М. - представник за дорученням б/н від 26.02.2013;

від Чернігівської митниці Державної митної служби України: Приходько О.В., представник за дорученням № 14/620 від 18.02.2013;

фізична особа ОСОБА_7 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Чернігівським РВ УМВС України в ЧО 19.12.1997;

розглянувши у відкритому судовому засіданні товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой» на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 24.01.2013 року у справі № 5028/21/39б/2012(16/186б/85б) (суддя Белов С.В.)

за заявою 1. публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції, м. Чернігів;

2. Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Чернігів;

3. Першого заступника прокурора Чернігівської області в особі Чернігівської митниці, м. Чернігів;

4. ОСОБА_7, м. Чернігів;

5. публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення публічного акціонерного товариства Промінвестбанк в м. Чернігів», м. Чернігів

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой», м. Чернігів

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції звернулося до місцевого господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой», оскільки останнє неспроможне погасити заборгованість.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 15.11.2010 порушено провадження у даній справі, введено процедуру розпорядження майном боржника, а розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Ушача Юрія Володимировича

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду Чернігівської області від 14.12.2010, зокрема, визнано безспірні грошові вимоги ініціюючого кредитора.

Оголошення щодо порушення провадження у справі про банкрутства боржника опубліковано в газеті «Голос України» № 245-246 (4995-4996) від 25.12.2010 року.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.06.2011 визнано грошові вимоги: Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції в сумі 236728,94 грн.; ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення публічного акціонерного товариства Промінвестбанк в м. Чернігів» в сумі 484091,62 грн., як такі що забезпечені заставою, та 125 грн. судових витрат. У визнанні кредиторських вимог УПФ України в Чернігівському районі у сумі 8437,8 грн., ОСОБА_8 у сумі 5725,56 грн. відмовлено.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 08.11.2011 визнано грошові вимоги кредиторів: ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції - в сумі 3446982,16 грн. та 192505,71 євро, а до реєстру вимог кредиторів включено вимоги з урахуванням суми, визнаної у підготовчому засіданні , а саме: 3915028,70 грн. та 192505,71 євро, з яких 2043260,22 грн., які забезпечені заставою, та 321 грн. судових витрат; в решті заявлених вимог кредитора відмовлено; Чернігівської митниці - в сумі 420659,95 грн.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011 визнано конкурсні кредиторські вимоги ОСОБА_7 в сумі 444050,00 грн. з включенням їх до відповідної черги реєстру вимог кредиторів, в решті заявлених вимог кредитора відмовлено.

Постановою господарського суду Чернігівської області від 10.01.2012 визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой», відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Горбача Сергія Федоровича.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2012 у справі №16/186б/85б скасовано ухвалу господарського суду Чернігівської області від 08.11.2011 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року у справі №16/186б/85б в частині розгляду грошових вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції. Справу в частині розгляду грошових вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції передано на новий розгляд до господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2012 у справі №16/186б/85б скасовано постанову господарського суду Чернігівської області від 10.01.2012 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року у справі № 16/186б/85б. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області на стадію попереднього засідання.

10.01.2013 до господарського суду Чернігівської області надійшов на затвердження уточнений реєстр вимог кредиторів боржника станом на 08.01.2013.

Ухвалою попереднього господарського суду Чернігівської області від 24.01.2013 року у справі № 5028/21/39б/2012(16/186б/85б) (суддя Белов С.В.), затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Інтрансавтострой», визнано вимоги ініціюючих кредиторів, зокрема, Чернігівської митниці у розмірі 420659,95 грн., з включенням їх до третьої черги реєстру вимог кредиторів та ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції у розмірі 5974886,28 грн., з яких 4726230,98 грн. з задоволенням у першу чергу, а 1248655,30 грн. - в четверту чергу.

При цьому, місцевий суд керувався ст.ст. 14, 15, 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою в частині визнання вимог Чернігівської митниці у розмірі 420659,95 грн. та ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» у розмірі 5974886,28 грн. ТОВ «Інтрансавтострой» звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Чернігівської області від 24.01.2013 у справі № 5028/4/39б/2012(16/186б/85б), прийняти нове рішення, яким відмовити у визнанні вимог Чернігівської митниці у розмірі 420659,95 грн. та ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» у розмірі 5974886,28 грн. повністю. Припинити провадження у даній справі. Судові витрати розподілити між сторонами відповідно до ст. 49 ГПК України.

Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що ухвала суду винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими. Також, скаржника зазначає, що ухвала суду в частині задоволення вимог ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» неправомірно мотивована висновком експерта, оскільки, даний висновок не є належним доказом стосовно суми заборгованості тому, що винесений на підставі документів наданих лише банком. В частині оскарження вимог Чернігівської митниці, скаржник мотивує апеляційну скаргу тим, що у боржника відсутні зобов'язання перед зазначеним кредитором, оскільки Верховним судом України 27.03.2012 було скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 02.02.2010, на яку посилався кредитор, як на підставу грошових вимог до боржника.

26.03.2013 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_7 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ТОВ «Інтрансавтострой» задовольнити у повному обсязі.

26.03.2013 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов від представника Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Інтрансавтострой», в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

26.03.2013 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» було подано заяву № 125/39-09/16 від 22.03.2013, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності повноважного представника даного кредитора, а вирішення питання про задоволення апеляційної скарги залишив на розсуд суду.

26.03.2013 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого - без змін.

29.03.2013 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ТОВ «Інтрансавтострой» подано додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Інтрансавтострой» в судовому засіданні 02.04.2013 року підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Представник Чернігівської митниці Державної митної служби України в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Представник публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Ушач Ю.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Інші визнані в судовому порядку кредитори та учасники провадження у справі не надали відзиви на апеляційні скарги, повноважних представників в судове засідання апеляційної інстанції не направили, причини неявки суду не повідомили, враховуючи, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, Київський апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідних кредиторів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

В ст. 1 Закону законодавцем дано визначення поняття кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів даної справи вона порушена за заявою публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк «Аваль» № 31-1/3104 від 11.11.2010 про порушення провадження у справі.

Кредиторські вимоги ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції визначило в розмірі 2 511 624,76, в тому числі 85 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» зазначає, що 29.12.2004 між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль») та приватним виробничим комерційним підприємством «Інтрансавтострой» (правонаступником якого є - товариство з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой»), була укладена генеральна кредитна угода № 010/12/135. Відповідно до умов вказаної угоди банк зобов'язався надавати боржнику кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках генеральної кредитної угоди на загальну суму 540000,00 євро.

В рамках генеральної кредитної угоди між сторонами були укладені кредитні договори, зокрема:

- № 010/12/189 від 28.03.2005 про відкриття кредитної лінії в сумі 2 000 000 грн. із сплатою 17% річних, строком до 29.12.2005;

№ 012/03- 1/071 від 24.07.2003 про відкриття кредитної лінії в сумі 229 752,53 євро зі сплатою 13% річних, строком до 24.07.2006.

За твердженням банку, боржник не в повному обсязі виконав зобов'язання перед кредитором.

Рішеннями Чернігівського районного суду Чернігівської області по цивільних справах №2-21/06 та №2-27/06 від 07.08.2006 позовні вимоги кредитора до боржника про стягнення заборгованостей за тілом кредиту та відсотками задоволені повністю.

Як зазначає скаржник в апеляційній скарзі мотивуючи безпідставність вимог банку та вбачається з копії додаткової угоди до генеральної кредитної угоди остання була укладена 28.04.2005 року між ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» та боржником.

Як вбачається з матеріалів справи додатковою угодою від 28.04.2005 до генеральної кредитної угоди № 010/12/135 від 29.12.2004 кредитор та боржник погодили, що у випадку несплати боржником в строк до 28.04.2010 заборгованості по генеральній кредитній угоді, кредитних договорах № 010/12/189 від 28.04.2005 та № 012/03-1 071 ви 24.07.2003, зобов'язання сторін припиняються в повному обсязі внаслідок звільнення (прощення боргу) ПАТ «Райффайзен банк «Аваль», і банк відмовляється від права на стягнення заборгованості, збитків у вигляді відсотків, пені чи штрафних санкцій.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього

кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається.

Відповідно до ч. ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання взятих нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, згідно статей 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 215 Цивільного кодексу України розмежовують види недійсності правочинів:

- нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч 1 ст. 219, ч. 1 с. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України);

- оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин - є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ст. 204 Цивільного кодексу України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов'язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов'язків.

За вимогами вказаної статті, виходячи із презумпції правомірності правочину, саме ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» має доводити недійсність правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що факт укладання додаткової угоди підтверджується постановою Вищого господарського суду України по справі № 16/35 від 31.10.2012. Зокрема, розглядаючи справу вища судова інстанція встановила, що оскільки матеріали справи не містять у собі доказів скасування або визнання незаконними нотаріальних дій щодо засвідчення фотокопії спірної угоди, суд касаційної інстанції вважає, що нотаріально засвідчена копія додаткової угоди від 28.04.2005 є належним та допустимим доказом її укладення.

Розглядаючи справу Вищий господарський суд України встановив, що вказана додаткова угода є укладеною, ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» не доведено факт існування обставин, які є підставою для визнання Додаткової угоди недійсною.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України. Зокрема, розглядаючи справу Верховний суд України в своїй Постанові від 23.09.2008 року зробив висновок, що нотаріальна посвідчена копія - є достатнім доказом (копія постанови наявна в матеріалах справи).

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України прийняте господарським судом рішення - є обов'язковим для виконання на усій території України.

Одночасно, ст 115 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Отже, з системного аналізу імперативних норм (ст. 124 Конституції України, ст. 4-5, 115 ГПК України) вбачається, що встановлений судовим рішенням порядок - є обов'язковим для виконання та не може бути змінений, за виключенням випадків, прямо встановлених Законом, а саме скасування Ухваленого рішення судом вищої інстанції.

За таких обставин, постанова господарського суду має преюдиційне значення для вирішення спору при розгляді цієї справи.

Таким чином, вказана додаткова угода від 28.04.2005 є чинною, оскільки її недійсність не встановлена в судовому порядку, а нікчемність не визначена Законом

За таких обставин, станом на день розгляду справи в суді першої інстанції, зобов'язання боржника перед ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» припинилося в зв'язку із прощенням боргу, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 598, 605 ЦК України.

Разом з тим, необхідно прийняти до уваги, що постановою Правління ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» № п-59/3 від 29 березня 2012 року, банком була списана кредитна заборгованість боржника. Отже, вказаною постановою банку фактично підтверджується прощення борг.

Місцевим господарським судом вищенаведеного не було враховано.

Відтак суд першої, не забезпечив всебічний розгляд справи, з оцінкою всіх доказів і доводів сторін в їх сукупності, як того вимагає ст. 43 ГПК України, що вплинуло на правильність встановлення дійсних обставин справи та, відповідно, на їх юридичну оцінку і правильність застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів, окрім тих, які наявні в матеріалах справи, суду надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой» підтвердились під час розгляду даної справи, що свідчить про неповне дослідження обставин справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду обставинам справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права.

В ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2009 № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» передбачено те, що законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не врегульовано подальшого перебігу провадження у справі у випадках, коли у встановленому законодавством порядку виявлено безпідставність вимог кредитора (кредиторів), за заявою якого (яких) було порушено справу про банкрутство боржника, або коли порушено провадження у справі про банкрутство підприємств, стосовно яких діє законодавча заборона порушувати справи про банкрутство. У таких випадках судам слід припиняти провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 Закону (за відсутністю інших підстав для такого списання) та пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України (за відсутністю предмета спору).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі , якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України і яка підлягає застосування у разі помилкового порушення провадження у справі, а також дії мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до п. 7 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З огляду на вищенаведені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала скасуванню, а провадження у справі припиненню.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 49, 80, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой» задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Чернігівської області від 24.01.2013 року у справі № 5028/21/39б/2012(16/186б/85б) скасувати.

Припинити дію мараторію на задоволення вимог у справі

№ 5028/21/39б/2012(16/186б/85б).

Припинити провадження у справі № 5028/21/39б/2012(16/186б/85б).

Головуючий суддя Разіна Т.І.

Судді Верховець А.А.

Доманська М.Л.