м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12706/13 12.12.13

Господарський суд міста Києва колегією
суддів у складі головуючого судді
Головіної К.І., суддів Гавриловської
І.О., Мудрого С.М., при секретарі
судового засідання Брик Я.А.,
розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка

до Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк", Приватного акціонерного
товариства "Побутрембуд"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова установа
"Інвестбуд"

про визнання недійсним іпотечного
договору від 04.08.2008 р. та визнання
відсутніми майнових прав

за участю представників:

від позивача : Саленко І.В. - представник
за довіреністю № 01/168-26 від 04.12.2012 р. від
відповідача-1 :Награбовський О.В. -
представник за довіреністю б/н від
04.12.2012 р. Дубовський П.В. - представник за
довіреністю №08.6-186/84-3159 від 09.12.2013 р. від
відповідача-2 :Подвойська Є.О. -
представник за довіреністю б/н від
08.07.2013 р.від третьої особи :Школьна І.М. -
на підставі протоколу № 1-2004 від 02.02.2004
р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернувся Київський національний
університет імені Тараса Шевченка
(далі - КНУ ім. Т. Шевченка) з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк"),
Приватного акціонерного товариства
"Побутрембуд" (далі - ПрАТ "Побутрембуд"),
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
установа "Інвестбуд" (далі - ТОВ "ФУ
"Інвестбуд") про визнання недійсним
іпотечного договору від 04.08.2008 р. та
визнання відсутніми майнових прав.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що іпотечний договір від
04.08.2008 р., укладений між ПАТ "Укрсоцбанк"
та ПрАТ "Побутрембуд" є недійсним,
оскільки майнові права на квартири та
нежитлові приміщення безпідставно
були передані відповідачу-1 в іпотеку
за оспорюваним договором.

Так, чинним на час укладення іпотечного
договору законодавством не
передбачалось передачі майнових прав
на об'єкт незавершеного будівництва в
іпотеку. Крім того, відповідач-2 - ПрАТ
"Побутрембуд", укладаючи спірний
договір, не мав ні права власності, ні
інших майнових прав на об'єкт
будівництва, що визначені договором у
якості предмета іпотеки, оскільки він
їх позбувся внаслідок виконання
механізму фінансування будівництва та
залучення коштів фізичних осіб шляхом
укладення з ними договорів переуступки
майнових прав. Також зазначив, що
рішенням господарського суду м. Києва
та постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.06.2009 р. у
справі № 50/35 трьохсторонній договір №
01/03 від 27.02.2003 р., що був укладений між
КНУ ім. Т. Шевченка (замовник), ЗАТ
«Інтернафтогазбуд» (інвестор) та ЗАТ
«Побутрембуд» (генпідрядник -
співінвестор) про інвестиційну
діяльність, визнано недійсним, а тому в
силу ст. 216 ЦК України іпотечний
договір, як наслідок, має бути визнаний
недійсним.

Посилаючись на ст.ст. 215, 216 ЦК України,
Київський національний університет ім.
Т. Шевченка просить суд визнати
недійсним іпотечний договір від 04.08.2008
р., укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та
ПрАТ "Побутрембуд", а також визнати
відсутніми у ПрАТ "Побутрембуд"
майнових прав на житлові квартири та
нежитлові приміщення, визначені
іпотечним договором від 04.08.2008 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 04.07.2013 р. заяву позивача про
забезпечення позову задоволено,
заборонено ПАТ "Укрсоцбанк" та ПрАТ
"Побутрембуд" вчиняти будь-які дії щодо
предмету іпотеки, визначеному
іпотечним договором від 04.08.2008 р.

Після початку розгляду справи по суті
представник позивача подав заяву про
доповнення позовних вимог, яка була
розцінена судом як заява про зміну
предмету позову. Вказана заява була
долучена судом до матеріалів справи,
але у її розгляді було відмовлено
відповідно до ст. 22 ГПК України, п. 3.12
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р.
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

У судовому засіданні 12.12.2013 р.
представник позивача підтримав та
обґрунтував позовні вимоги, просив їх
задовольнити.

Присутні в судовому засіданні
представники відповідачів проти
позову заперечили, просили відмовити в
його задоволенні з тих підстав, що
норми чинного законодавства на час
укладення спірного договору не містили
заборон щодо передачі майнових прав на
об'єкти незавершеного будівництва в
іпотеку. Також вважали, що мають
застосовуватись норми Закону України
«Про іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» у редакції,
чинній до 14.01.2009 р., під дію якого
підпадають спірні правовідносини щодо
застави майнових прав на об'єкти
незавершеного будівництва. Просили
застосувати строки позовної давності.

Представник ПрАТ «Побутрембуд»
зазначив, що майнові права на
незавершене будівництво повністю
підтверджувались наданими ним
документами за умовами договору
іпотеки. Крім того, позивач надав свою
згоду на укладення відповідачем-2
іпотечного договору та передачу в
заставу майнових прав на об'єкт
незавершеного будівництва.

Окрім усього відповідач-1 зазначив, що
справа має розглядатися третейським
судом, оскільки у спірному договорі
міститься третейське застереження, а,
отже провадження у даній справі має
бути припинено, також просив у разі
визнання іпотечного договору
недійсним - накласти арешт на
заставлене майно відповідно до ст. 1057-1
ЦК України.

Представник третьої особи також
вважав, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають, оскільки позивач не є
стороною оскаржуваного договору
іпотеки, а тому його права не порушені,
всі будівельні роботи здійснювались та
оплачувались відповідачем-2 - ПрАТ
«Побутрембуд», а позивач є лише
землекористувачем, який фактично
втратив статус замовника будівництва.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
27.02.2003 р. між КНУ імені Т. Шевченка
(замовник), Закритим акціонерним
товариством "Інтернафтогазбуд"
(інвестор) та Закритим акціонерним
товариством "Побутрембуд",
правонаступником якого є ПрАТ
"Побутрембуд"
(генпідрядник-співінвестор) був
укладений договір № 01/03 (далі -
інвестиційний договір).

Згідно з п. 1.1 інвестиційного договору
його предметом є діяльність сторін по
проектуванню та будівництву комплексу
житлових будинків та інших споруд на
земельних ділянках, загальна площа
яких становить 25,53 га згідно плану, що є
невід'ємною частиною даного договору, в
тому числі:

- ділянка № 1 - 2,97 га, що розташована по
вул. С. Ковалевської, 1;

- ділянка № 2 - 21,56 га, що
розташована по вул. С. Ковалевської, 3;

- ділянка № 3 - 1,0 га, що розташована
по вул. Ломоносова, 79-а, 79-б.

Вищевказані земельні ділянки
відведені Київському національному
університету імені Тараса Шевченка
рішенням Київради від 05.07.2001 р. № 380/1356.

Пунктом 4.1 інвестиційного договору
передбачено, що інвестор та
генпідрядник-інвестор передають
замовнику у власність після завершення
будівництва, як компенсацію за витрати,
понесені замовником по освоєнню
зазначених земельних ділянок, квартири
загальною площею 10% від загальної площі
квартир, яка буде прийнята в
експлуатацію, або компенсують витрати
замовника в обсязі 10% від фактичної
вартості будівництва квартир у вигляді
виконання будівельно-монтажних робіт,
замовлених замовником.

Угода набуває чинності з моменту її
підписання та діє до 2011 року, але в
будь-якому разі до виконання сторонами
покладених на себе обов'язків (п. 9.1
інвестиційного договору).

Відповідно до додаткової угоди від
29.05.2006 р. до інвестиційного договору
сторони визначили, що предметом
договору є діяльність сторін по
проектуванню та будівництву комплексу
житлових будинків та інших споруд на
земельних ділянках на проспекті
Академіка Глушкова, 6, у Голосіївському
районі м. Києва загальною площею 28,4134
га, що відведені КНУ імені Т. Шевченка
згідно договору оренди земельних
ділянок від 25.05.2005 р., зареєстрованого
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради за № 79-6-00307 від 02.06.2005 р., з
них:

- земельна ділянка (кадастровий
номер 8 000 000 000:79:425:0003) площею 27,6010 га;

- земельна ділянка (кадастровий
номер 8 000 000 000:79:425:0044) площею 0,8124 га;

Крім того, вказаною угодою було
доповнено розділ 3 інвестиційного
договору.

Так, генпідрядник-співінвестор
зобов'язується використовувати
належні йому на праві власності
майнові права на об'єкти інвестування у
якості застави при залученні кредитів
на фінансування спорудження об'єктів
будівництва (п. 3.2.19); отримувати у
власність завершені будівництвом
об'єкти інвестування у випадку, коли ці
об'єкти інвестування не реалізовані
набувачам (п. 3.2.20); з моменту підписання
актів виконаних робіт з підрядними
організаціями власником виконаних
робіт стає генпідрядник-співінвестор
(п. 3.2.21).

У судовому засіданні встановлено, що
04.08.2008 р. між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк", правонаступником якого є
ПАТ "Укрсоцбанк" (кредитор) та Закритим
акціонерним товариством "Побутрембуд",
правонаступником якого є ПрАТ
"Побутрембуд" (позичальник) був
укладений договір про надання
невідновлювальної кредитної лінії №
24-12/169 (далі - кредитний договір),
відповідно до якого кредитор
зобов'язується надавати позичальнику
грошові кошти у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, в межах
максимального ліміту заборгованості
до 14 500 000,00 дол. США, зі сплатою 13%
річних, з кінцевим терміном повернення
до 29.04.2011 р. Кредит надавався
позичальнику для фінансування робіт із
завершення будівництва об'єктів у
складі проекту на проспекті Академіка
Глушкова, 6 в Голосіївському районі м.
Києва із найбільшим станом готовності,
згідно укладених договорів із
підрядниками.

В подальшому до кредитного договору
були внесені зміни шляхом підписання
додаткових угод, якими було змінено
розмір та порядок нарахування
відсотків за користування кредитом.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
24-12/169 04.08.2008 р. між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк",
правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) та
Закритим акціонерним товариством
"Побутрембуд", правонаступником якого є
ПрАТ "Побутрембуд" (іпотекодавець) був
укладений іпотечний договір (далі -
іпотечний договір, спірний договір).

Пунктом 1.1 іпотечного договору
передбачено, що іпотекодавець передає
в наступну іпотеку іпотекодержателю у
якості часткового забезпечення
виконання своїх зобов'язань за
договором про надання
невідновлювальної кредитної лінії №
24-12/169, що укладений між сторонами 04.08.2008
р., майнові права на квартири та
нежитлові приміщення, будівництво яких
не завершено, за будівельною адресою: м.
Київ, пр. Глушкова, 6.

Згідно з п. 1.1.1 іпотечного договору
правомірність будівництва та підстави
виникнення майнових прав на предмет
іпотеки підтверджуються наступними
документами:

- договір № 01/03 від 27.02.2003 р. про
проектування та будівництво комплексу
житлових будинків та інших споруд,
укладеного між іпотекодавцем,
Київським національним університетом
імені Тараса Шевченка та Закритим
акціонерним товариством
"Інтернафтогазбуд", з усіма змінами та
доповненнями до нього;

- рішення Київської міської ради
VІІ сесії ХХІV скликання "Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування землею"
від 15.07.2004 р. № 419-5/1829;

- договір оренди земельних
ділянок, укладений 25.05.2005 р. між
Київською міською радою та КНУ ім.
Тараса Шевченка, посвідчений приватним
нотаріусом КМНО Щербаковим В.З. 25.05.2005 р.
за реєстровим номером 375,
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації 02.06.2005 р. за
номером 79-6-00307;

- позитивний висновок комплексної
державної експертизи Спеціалізованої
державної організації "Київська міська
служба Української інвестиційної
експертизи" від 27.04.2006 р., в якому
визначені основні техніко-економічні
показники об'єкта будівництва;

- дозвіл на виконання будівельних
робіт № 2578-Гд/С, виданий 30.05.2007 р.
Управлінням державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Києва.

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору
заставна вартість предмету іпотеки за
згодою сторін становить 77 964 174,60 грн.,
що за офіційним курсом Національного
банку України станом на дату укладення
договору становить 16 091 676,90 дол. США.

Обмеження предмета іпотеки за цим
договором підлягає державній
реєстрації у порядку, встановленому
чинним законодавством України (п. 1.13
іпотечного договору).

Пунктом 1.14 іпотечного договору
встановлено, що після завершення
будівництва, прийняття в експлуатацію
нерухомого майна, зазначеного п. 1.1
цього договору, а також після
оформлення та реєстрації в
установленому чинним законодавством
України порядку права власності на
нього за іпотекодавцем, сторони
зобов'язані протягом 3 робочих днів
внести відповідні зміни до цього
договору, при чому збудована
нерухомість продовжує бути предметом
іпотеки.

Позивач не заперечуючи факту укладення
спірного договору, посилається на ст. 215
ЦК України та просить визнати
іпотечний договір недійсним.

Перевіряючи доводи позивача, суд
виходив з того, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Підставою недійсності договору згідно
ст. 215 Цивільного кодексу України, на
яку посилається позивач, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
передбачених ч. 1 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України правочин є
чинним за умови, якщо зміст правочину
не суперечить цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Так само згідно із ст.ст. 4, 10 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України.

Підставами для визнання договору
іпотеки недійсним позивач зазначає, що
зміст укладеного між сторонами
правочину суперечить положенням ст. 583
Цивільного кодексу України та ст. 5
Закону України «Про іпотеку», оскільки
на час укладення спірного договору
законодавство не допускало передачі
майнових прав на об'єкт незавершеного
будівництва в іпотеку, та, окрім цього,
відповідач-2 - ПрАТ "Побутрембуд не мав
майнових прав на об'єкт будівництва, що
визначені договором у якості предмета
іпотеки,

Провівши аналіз змісту укладеного
договору іпотеки та відповідності його
вищезазначеним положенням
законодавства, суд прийшов до висновку,
що іпотечний договір був укладений з
порушенням норм законодавства, діючого
на час його (договору) укладення.

Спірні правовідносини, що виникли між
учасниками процесу в даному випадку
регулюються відповідними положеннями
Цивільного кодексу України, Законами
України "Про інвестиційну діяльність",
"Про заставу", "Про іпотеку", «про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», «Про
планування і забудову територій», «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

За змістом ст. 1, 5 Закону України «Про
іпотеку» у редакції, яка була чинною на
час укладення договору іпотеки,
предметом іпотеки могли бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна за
таких умов: нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Також предметом іпотеки міг бути об'єкт
незавершеного будівництва або інше
нерухоме майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець міг документально
підтвердити право на набуття ним у
власність відповідного нерухомого
майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна могла
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом. Іпотека поширювалася на
частину об'єкта нерухомого майна, яка
не могла бути виділеною в натурі і була
приєднана до предмета іпотеки після
укладення іпотечного договору без
реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості.

Отже, на час укладення спірного
договору стаття 5 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції закону від 23.02.2006
р.) не визначала майнові права як
предмет іпотеки, а тому доводи
відповідачів про те, що вказаним
Законом було передбачено можливість
надання майнових прав в іпотеку, є
необґрунтованими.

Лише Законом України від 25 грудня 2008
року «Про запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», що набрав чинності 14.01.2009
р., майнові права на об'єкт
незавершеного будівництва були
віднесені до предмета іпотеки.

Таким чином, зважаючи на норми
цивільного законодавства, діючого на
час укладення іпотечного договору,
ПрАТ "Побутрембуд неправомірно
передало банку в іпотеку майнові права
на об'єкт будівництва, що визначені цим
договором у якості предмета іпотеки.

До такого висновку господарський суд
прийшов, враховуючи позицію Верховного
Суду України, викладену у справі №
6-168цс12 (постанова від 30.01.2013 р.), яка є
обов'язковою для застосування
господарськими судами при розгляді
справ.

Також у своєму відзиві відповідач-1 -
ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на Закон
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати»,
вказуючи, що іпотека виникає
відповідно до цього Закону (в редакції,
що діяла на час укладення договору) на
майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що, дійсно, ст. 5 Закону
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати»
установлює, що іпотека виникає
відповідно до цього Закону та Закону
України «Про іпотеку» щодо нерухомого
майна, об'єктів незавершеного
будівництва та майнових прав на
нерухомість, будівництво якої не
завершено.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що Закон України «Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» регулює
відносини у системі іпотечного
кредитування, а також перетворення
платежів за іпотечними активами у
виплати за іпотечними сертифікатами із
застосуванням механізмів управління
майном.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону
іпотечний борг виникає з
цивільно-правових відносин між
сторонами договору про іпотечний борг
за умови дотримання встановлених цим
Законом вимог.

При цьому основні економічні та
правові вимоги виникнення іпотечного
боргу мають бути розкриті до укладання
договору про іпотечний борг. Ця
інформація має бути оприлюднена
кредитодавцем у письмовій формі і
містити:

опис усіх грошових зборів і витрат,
пов'язаних з установленням іпотеки;

принципи визначення плати за договором
про іпотечний борг;

положення про інфляційне застереження;

порядок дострокового виконання
основного зобов'язання у разі
неплатоспроможності боржника або
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором про іпотечний
борг та юридичні наслідки цього
невиконання;

право боржника попереджати
кредитодавця про можливе невиконання
основного зобов'язання;

реквізити ліцензії та/або свідоцтва
про внесення кредитодавця до
Державного реєстру фінансових установ
чи Державного реєстру банків;

інші умови за рішенням кредитодавця.

При цьому правовий аналіз положень
Закону України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» дозволяє дійти
висновку про те, що майнове право, що є
предметом іпотечного договору, - це
обумовлене право набуття в майбутньому
прав власності на нерухоме майно (право
під відкладальною умовою), яке виникає
тоді, коли виконані певні, але не всі
правові передумови, що є необхідними й
достатніми для набуття речового права.

Таким чином, предметом правового
регулювання Закону України «Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» є відносини,
що існують з приводу іпотечного боргу,
який виникає після невиконання
договору, забезпеченого іпотекою, а не
для забезпечення кредитного договору,
що був укладений в даному випадку
04.08.2008 року за № 24-12/169 між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ПрАТ «Побутрембуд».

Саме з такого тлумачення зазначених
норм матеріального права виходить
господарський суд, дійшовши висновку,
що в даному випадку іпотечний борг у
розумінні Закону України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» , не виник, а
тому майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено, не могли
бути предметом застави.

Про такі висновки зазначив Верховний
Суд України у постанові від 17.04.2013 р. у
справі № 6-8цс13.

Крім того, перевіряючи доводи позивача
про те, що відповідач-2 передав в
іпотеку майнові права, які йому не
належали, суд встановив таке.

Відповідно до ст. ст. 1130, 1131 ЦК України
за договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність
укладається у письмовій формі. Умови
договору про спільну діяльність, у тому
числі, координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Закон України "Про інвестиційну
діяльність" спрямований на
забезпечення рівного захисту прав,
інтересів і майна суб'єктів
інвестиційної діяльності незалежно
від форм власності, а також на
ефективне інвестування народного
господарства України, розвитку
міжнародного економічного
співробітництва та інтеграції.

Відповідно до статті 1 цього Закону
інвестиціями є всі види майнових та
інтелектуальних цінностей, що
вкладаються в об'єкти підприємницької
та інших видів діяльності, в результаті
якої створюється прибуток (доход) або
досягається соціальний ефект.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" передбачено,
що об'єктами інвестиційної діяльності
можуть бути будь-яке майно, в тому числі
основні фонди і оборотні кошти в усіх
галузях економіки, цінні папери (крім
векселів), цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція,
інтелектуальні цінності, інші об'єкти
власності, а також майнові права.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" суб'єктами
(інвесторами і учасниками)
інвестиційної діяльності можуть бути
громадяни і юридичні особи України та
іноземних держав, а також держави.

Інвестори - суб'єкти інвестиційної
діяльності, які приймають рішення про
вкладення власних, позичкових і
залучених майнових та інтелектуальних
цінностей в об'єкти інвестування.
Інвестори можуть виступати в ролі
вкладників, кредиторів, покупців, а
також виконувати функції будь-якого
учасника інвестиційної діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України
"Про інвестиційну діяльність" за
рішенням інвестора права володіння,
користування і розпорядження
інвестиціями, а також результатами їх
здійснення можуть бути передані іншим
громадянам та юридичним особам у
порядку, встановленому законом.
Взаємовідносини при такій передачі
прав регулюються ними самостійно на
основі договорів.

Як вже встановлено судом, за
інвестиційним договором № 01/03 від
27.02.2003 року (з доповненнями) позивач у
справі - КНУ ім. Т. Шевченка (замовник) на
підставі п. 3.3.1 цього договору передав
відповідачу-2 - ПрАТ "Побутрембуд"
функції замовника-інвестора на
будівництво комплексу житлових
будинків та інших споруд на земельних
ділянках, відведених рішенням Київради
позивачу.

На виконання умов вказаного
інвестиційного договору відповідач-2
залучив необхідний обсяг коштів для
фінансування будівництва шляхом
укладення кредитних, інвестиційних та
інших договорів.

Частиною 4 ст. 7 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" встановлено,
що для інвестування можуть бути
залучені фінансові кошти у вигляді
кредитів, випуску в установленому
законодавством порядку цінних паперів
і позик.

Для забезпечення зобов'язань інвестора
ним може бути використано його майно. У
заставу приймається тільки таке майно,
яке перебуває у власності позичальника
або належить йому на праві повного
господарського відання, якщо інше не
передбачено законодавчими актами
України. Заставлене майно при
порушенні заставних зобов'язань може
бути реалізовано відповідно до чинного
законодавства.

У судовому засіданні встановлено, що
рішенням господарського суду м. Києва
від 22.05.2009 року у справі № 50/35,
залишеного без змін постановами
Київського апеляційного
господарського суду від 30.06.2009 року та
Вищого господарського суду України від
15.04.2010 р., інвестиційний договір № 01/03
від 27.02.2003 р. з доповненнями до нього
визнано недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Отже, відповідач-2, на якого у
відповідності до інвестиційного
договору № 01/03 від 27.02.2003 р. було
покладено обов'язки з організації та
фінансування будівництва, втратив свій
статус замовника-інвестора, так само,
як і втратив обсяг прав, що були надані
йому за цим договором позивачем - КНУ
ім. Т. Шевченка з моменту його
укладення.

Згідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Саме тому,
станом на 04.08.2008 р. (на час укладення
іпотечного договору) відповідач-2 не
мав прав замовника-інвестора, зокрема,
права володіння, користування і
розпорядження інвестиціями (у даному
випадку - майновими правами на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, тобто, на жилі квартири та
нежилі приміщення, в житловому
комплексі, який будується за адресою: м.
Київ, пр. Глушкова, 6).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що на час укладення іпотечного
договору від 04.08.2008 р. також були
порушені вимоги ст. 7 Закону України
"Про інвестиційну діяльність".

Отже, з урахуванням встановлених
обставин у справі та взявши до уваги
системний аналіз законодавства,
чинного на час укладення спірного
правочину, колегія суддів вважає, що
ПрАТ «Побутрембуд» неправомірно
передало в іпотеку зазначені майнові
права, а тому договір іпотеки, який
укладено 04.08.2008 р., є недійсним у силу ст.
ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що
укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 583
ЦК України, ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», ст. 7 Закону України "Про
інвестиційну діяльність".

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
іпотеку" іпотека припиняється у разі
визнання іпотечного договору
недійсним. Відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Крім того, провівши аналіз змісту
зазначеного договору та відповідності
його положенням чинного законодавства
про право власності та майнові права,
суд прийшов до висновку, що іпотечним
договором порушені права та інтереси
позивача.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, а відповідно до
вимог ст. 84 ГПК України суд повинен
встановити причини виникнення спору.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» обов'язковою
умовою задоволення позову про визнання
правочину недійсним є встановлення
судом факту порушення у зв'язку із його
вчиненням прав чи охоронюваних законом
інтересів позивача.

З матеріалів справи вбачається, що КНУ
ім. Тараса Шевченка свої зобов'язання
за інвестиційним договором виконав,
зокрема, оформив земельну ділянку на
проспекті Академіка Глушкова, 6, у
відповідності до вимог законодавства,
змінив її цільове призначення для
будівництва, експлуатації та
обслуговування житлових будинків з
об'єктами соціально-побутового,
торговельно-розважального та
готельно-офісного призначення, що
підтверджується Державними актами на
право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ №389538 від
08.10.10, серії ЯЯ №389539 від 08.10.10, а також
отримав дозвіл Інспекції
державного-архітектурно будівельного
контролю у м. Києві на виконання робіт
за вказаною адресою із терміном дії до
30.12.15 року.

Разом з тим, відповідач-2 істотно
порушив умови договору про спільну
діяльність, так, всупереч його умовам
ПрАТ «Побутрембут» не дотримало строки
здачі в експлуатацію житлового
комплексу за адресою: м. Київ, пр.
Академіка Глушкова, 6, у зв'язку із чим
КНУ імені Тараса Шевченка
позбавляється того, на що об'єктивно
розраховував при підписанні договору,
а саме - на своєчасне завершення
будівництва і введення в експлуатацію
комплексу та вчасне отримання
обумовленої площі квартир в ньому.

Також судом встановлено, що у зв'язку з
існуванням іпотечного договору
позивач позбавлений права вільно
розпоряджатися своєю власністю в
об'єкті, оскільки на час розгляду
справи в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна та Державному реєстрі іпотек
наявні записи про обтяження майнових
прав, що стали предметом іпотеки за
оспорюваним договором, та заборону їх
відчуження.

Отже, оскільки судом встановлено, що
права позивача, як замовника
будівництва, були порушені спірним
договором, суд вважає правомірним
заявлення КНУ ім. Т. Шевченка даного
позову про визнання іпотечного
договору недійсним.

Разом з тим, вирішенню підлягають й
заяви відповідачів про застосування
строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Розглядаючи заяву відповідачів про
застосування строків позовної
давності, що є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог згідно зі
ст. 267 ЦК України, суд приймає до уваги
наступне.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 цього кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 28 Постанови Пленуму ВСУ № 9
від 06.11.2009 р. «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Частинами 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України
передбачено, що заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності; позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Виходячи з того, що предметом позову,
який розглядається у межах даної
господарської справи, є визнання
недійсним договору іпотеки від 04.08.2008
р., початок перебігу строку позовної
давності починається з моменту, коли
позивач дізнався або мав дізнатися про
порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, про
порушення охоронюваних законом прав
позивач мав дізнатися 30.06.2009 року, коли
набрало законної сили рішення суду у
справі № 50/35 про визнання недійсним
інвестиційного договору, на підставі
якого був укладений спірний договір.
Тобто строк позовної давності на
звернення з даною позовною заявою
закінчився 01.07.2012 року.

Однак, із позовом до суду КНУ ім. Т.
Шевченка звернувся лише 04.07.2013, що
підтверджується відтиском штемпеля
вхідної кореспонденції відділу
діловодства та документообігу
господарського суду міста Києва на
позовній заяві.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» питання щодо поважності причин
пропуску строку позовної давності,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини.

Позивач у своїй заяві про поновлення
строку на звернення до суду вказує, що
визнання інвестиційного договору № 01/03
від 27.02.2003 р. відповідно до ст. 216 ЦК
України не створювало для нього (як для
третьої особи у справі № 50/35) юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю, а тому добросовісно
вважав, що іпотечний договір не діє та
не порушує його охоронювані законом
права, аж доки прокурор не звернувся до
господарського суду м. Києва в
інтересах Міністерства освіти і науки,
молоді та спорту України, Київського
національного університету ім. Т.
Шевченка з позовом до ПрАТ
"Побутрембуд" про розірвання договору
№ 3П02 про спільну діяльність від 11.12.09 р.
у справі № 5011-10/14199-2012, що була порушена
у жовтні 2012 р.

Встановивши конкретні обставини
справи, що унеможливлювали подання
позову в межах строків позовної
давності, суд вважає причини пропуску
строку на звернення до суду за захистом
права поважними, у зв'язку з чим за
заявою позивача їх поновлює.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту, у зв'язку з чим
колегія суддів задовольняє позов в
частині визнання договору іпотеки від
04.08.2008 р. недійсним.

Вирішуючи другу позовну вимогу КНУ ім.
Т. Шевченка про визнання відсутніми у
ПрАТ "Побутрембуд" майнових прав на
житлові квартири та нежитлові
приміщення, визначені іпотечним
договором від 04.08.2008 р., суд дійшов
висновку про те, що у її задоволенні
необхідно відмовити, оскільки питання
про наявність чи відсутність майнових
прав на житлові та нежитлові
приміщення за іпотечним договором
фактично ототожнюється з першою
позовною вимогою та по суті ця позовна
вимога вже вирішена судом.

Також суд, розглянувши заяву ПАТ
«Укрсоцбанк», подану у порядку ст. 1057-1
ЦК України, про накладення арешту на
заставлене майно у разі визнання
договору іпотеки недійсним, вважає, що
вказана заява задоволенню не підлягає
з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України,
визнаючи недійсним договір застави,
який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, суд за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави. Такий арешт
підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

Вказана стаття була внесена до
Цивільного кодексу України Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
виконання господарських зобов'язань»
від 02.10.2012 р. та набрала законної сили
04.11.2012 р.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Оскільки спірний договір був укладений
04.08.2008 р., то норми статті ст. 1057-1 ЦК
України, які не мають зворотної дії у
часі, в даному випадку застосуванню не
підлягають.

Далі, з приводу заяви відповідача-1 - ПАТ
«Уксоцбанк» про припинення
провадження у справі у зв'язку з тим, що
справа має розглядатись у третейському
суді господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 12 ГПК
України підвідомчий господарським
судам спір може бути передано
сторонами на вирішення третейського
суду, крім спорів про визнання
недійсними актів, а також спорів, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні та виконанні господарських
договорів, пов'язаних із задоволенням
державних потреб, спорів, передбачених
п. 4 статті першої цієї статті, та інших
спорів, передбачених законом.

При цьому норми чинного законодавства
не містять обмеження юрисдикції
господарського суду, у зв'язку з
наявністю між сторонами третейської
угоди.

Згідно приписів ст. 64 Конституції
України конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Із приписів пункту 1 ст. 8 Закону України
„Про судоустрій і статус суддів"
вбачається, що ніхто не може бути
позбавлений права на розгляд його
справи у суді, до підсудності якого
вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.
Частиною 3 вказаної статті передбачено,
що угода про відмову від права на
звернення до господарського суду є
недійсною.

За таких обставин, припинення
провадження у справі на підставі того,
що даний спір повинен розглядатись
лише третейським судом, як того просить
відповідач-1, порушує норми Конституції
України та право особи на судовий
захист.

Звернення за вирішенням спору до
третейського суду є правом особи, яка
самостійно на свій розсуд вибирає
способи захисту порушених або
оспорюваних інтересів. Третейська
угода (третейське застереження) є
обов'язковою і головною умовою
звернення особи з позовом до
третейського суду, проте її наявність
не свідчить про обов'язок особи у разі
виникнення спору звертатись за його
вирішенням лише до третейського суду,
не тягне за собою позбавлення права
особи на звернення з позовом до
господарського суду та не забороняє
господарському суду розглядати і
вирішувати по суті такий спір.

На підставі викладеного заява
представника ПАТ «Укрсоцбанк» про
припинення провадження у справі, у
зв'язку з тим, що сторони у спірному
договорі погодили третейське
застереження, задоволенню не підлягає.

Також слід зауважити, що ухвалою суду
від 04.07.2013 р. заяву позивача про
забезпечення позову задоволено,
заборонено ПАТ "Укрсоцбанк" та ПрАТ
"Побутрембуд" вчиняти будь-які дії щодо
предмету іпотеки, визначеному
іпотечним договором від 04.08.2008 р.

Відповідно до ст. 68 Господарського
процесуального кодексу України
питання про скасування
забезпечення позову вирішується
господарським судом, що розглядає
справу, із зазначенням про це в рішенні
чи ухвалі.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» від 26 грудня 2011
року № 16, визначено, що забезпечення
позову застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

Оскільки суд задовольнив позов в
частині визнання іпотечного договору
недійсним, а вжиті заходи забезпечення
позову є гарантією виконання рішення
суду та потреба у забезпеченні позову
на час ухвалення рішення не відпала,
суд вважає, що вжиті заходи
забезпечення позову скасуванню не
підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати зі сплати судового збору
розподіляються між сторонами
пропорційно задоволених позовних
вимог, а також з відповідачів
підлягають стягненню судовий збір за
подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 32-35, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Київського національного
університету імені Тараса Шевченка до
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк", Приватного акціонерного
товариства "Побутрембуд", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
установа "Інвестбуд" про визнання
недійсним іпотечного договору від
04.08.2008 р. та визнання відсутніми
майнових прав задовольнити частково.

Визнати недійсним іпотечний договір
від 04.08.2008 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
(03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29,
ідентифікаційний код 00039019) та Закритим
акціонерним товариством "Побутрембуд"
(01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 17,
ідентифікаційний код 30264236),
посвідчений нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Гамаль
І.М. за реєстровим номером 29.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути солідарно з Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
(03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29,
ідентифікаційний код 00039019) та
Закритого акціонерного товариства
"Побутрембуд" (01011, м. Київ, вул. Панаса
Мирного, 17, ідентифікаційний код 30264236)
на користь Київського національного
університету імені Тараса Шевченка
(01033, м. Київ, вул. Володимирська, 60,
ідентифікаційний код 02070944) витрати по
сплаті судового збору в розмірі 2 867 (дві
тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 50
коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 12 грудня 2013 року.

Повний текст рішення підписаний 18
грудня 2013 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Головуючий суддя
Головіна К.І.

Судді

Гавриловська І.О.

Мудрий С.М.