Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" квітня 2013 р. Справа № 927/257/13-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лавриненко Л.М., судді Белов С.В., Тимченко М.Г., розглянувши матеріали ,

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Інтрансавтострой",

юридична адреса: вул. Шевченка, 2-Б, смт. Михайло-Коцюбинське,

Чернігівський район, Чернігівська область, 15552

адреса для листування: вул. Квітнева, 21, м. Чернігів, 14000

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача: ОСОБА_1, 14000, АДРЕСА_1

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача: приватне автотранспортне підприємство „Інтрансавтострой",

Чернігівська область, Чернігівський район, с. Новий Білоус, вул. Квітнева, 21

Відповідач: публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль",

вул.Лєскова, 9, м. Київ, 01011

В особі: Чернігівської обласної дирекції публічного акціонерного товариства

"Райффайзен Банк Аваль", пр-т Перемоги, 21, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про припинення зобов"язань та про визнання відсутнім права,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Ребкало А.М. довіреність № 629/12-Н від 05.03.2013 представник, був присутній в судових засіданнях 09.04.2013 року, 18.04.2013 року, 23.04.2013 року, 25.04.2013 року

від відповідача: Іллюшко О.М., довіреність №629/12-Н від 26.11.2012 року, представник, був присутній в судовому засіданні 09.04.2013 року, 23.04.2013 року; в судове засідання 25.04.2013 року не з"явився

від 3 особи-1 на стороні позивача: ОСОБА_1, особисто, був присутній в судових засіданнях 09.04.2013 року, 18.04.2013 року, 23.04.2013 року, 25.04.2013 року.

від 3 особи-2 на стороні позивача: ОСОБА_1, директор, був присутній в судових засіданнях 09.04.2013 року, 18.04.2013 року, 23.04.2013 року, 25.04.2013 року.

Ухвала виноситься після оголошених в судовому засіданні перерв, з 18.04.2013 року по 23.04.2013 року та з 23.04.2013 року по 25.04.2013 року, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Інтрансавтострой" подано позов до публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", в особі: Чернігівської обласної дирекції публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", відповідно до якого позивач просить суд: 1). визнати зобов'язання, що виникли між товариством з обмеженою відповідальністю „Інтрансавтострой" та ПАТ „Райффайзен банк „Аваль" на підставі генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року, кредитного договору №010/12/189 від 28.03.2005 року та кредитного договору №012/03-1/071 від 24.07.2003 року припиненими з 28.04.2010 року; 2). визнати відсутнім права у ПАТ „Райффайзен банк „Аваль" стягувати з 28.04.2010 року суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією за розрахунково-касове обслуговування, що виникла на підставі генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року, кредитного договору №010/12/189 від 28.03.2005 року та кредитного договору №012/03-1/071 від 24.07.2003 року; 3). визнати відсутнім права у ПАТ „Райффайзен банк „Аваль" нараховувати та стягувати з 28.04.2010 року штрафних санкцій (штрафів, пені, три проценти річних та інфляційні) на суму заборгованості, що виникла на підставі генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року, кредитного договору №010/12/189 від 28.03.2005 року та кредитного договору №012/03-1/071 від 24.07.2003 року; 4). визнати зобов'язання, що виникли на підставі договору застави транспортних засобів та обладнання №010/12/189 від 28.03.2005 року припиненими з 28.04.2010 року; 5). визнати відсутнім права у ПАТ „Райффайзен банк „Аваль" з 28.04.2010 року утримувати під обтяженням та звертати стягнення на майно, що передано в заставу на підставі договору застави транспортних засобів та обладнання №010/12/189 від 28.03.2005 року; 6). визнати зобов'язання, що виникли на підставі договору іпотеки від 29.12.2004 року припиненими з 28.04.2010 року; 7). визнати відсутнім права у ПАТ „Райффайзен банк „Аваль" з 28.04.2010 року утримувати під обтяженням та звертати стягнення на майно, що передано в іпотеку на підставі договору іпотеки від 29.12.2004 року.

В судових засіданнях здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

Ухвалою суду від 05.03.2013 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 та ПАТП „Інтрансавтострой" .

В судовому засіданні 05.03.2013 року суд перейшов до розгляду спору по суті.

Відповідач в поданому відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечував та вказував на те, що додаткова угода від 28.05.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року фактично не існує. Посилання заявника на постанову Вищого господарського суду України від 31.01.2012 року по справі №16/35 є безпідставними, оскільки цією постановою жодні фактичні обставини не встановлені, а в ній йдеться про процесуальні помилки, допущені судами першої та апеляційної інстанції. Не є підтвердженням припинення зобов'язання списання заборгованості за постановою правління АТ „Райффайзен Банк Аваль" від 29.03.2012 року, оскільки, як зазначено в п.174 цієї постанови, списання безнадійної заборгованості позичальників-боржників не є підставою для припинення вимог банку до них та зокрема Чернігівській обласній дирекції банку дана вказівка продовжити роботу щодо подальшого стягнення списаної заборгованості. В ухвалі Чернігівського районного суду від 11.12.2012 року, яка залишена в силі ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23.01.2013 року по справі №2523/2383/2012, зазначено, що фотокопія додаткової угоди не може бути належним та допустимим доказом факту укладення такої угоди відповідно до ст. 58,59,64 ЦПК України, про що неодноразово зазначав апеляційний суд Чернігівської області у своїх ухвалах від 13.10.2011р.,21.10.2011р.,06.10.2011р. стосовно цієї угоди.

В судовому засіданні 05.03.2013 року було здійснено огляд оригіналів: статуту позивача; протоколу №4 від 19.07.2010 року; генеральної кредитної угоди № 010/12/135; кредитних договорів № 010/12/189 від 28.03.2005 року, №012/03-1/071 від 24.07.2003 року; додаткової угоди від 28.03.2005 року; договору іпотеки від 29.12.2004 року; договору застави №010/12/189 від 28.03.2005 року.

Позивач в поданих поясненнях від 18.03.20113 року зазначає, що надати оригінал додаткової угоди від 28.04.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року не має можливості, оскільки 2 екземпляри такого оригіналу зберігаються у відповідача. Нотаріально посвідчена копія додаткової угоди від 28.04.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року, яка додається, є належним та допустимим доказом і повинна братись судом до уваги при вирішенні даного спору, до того ж факт укладеності та дійсності додаткової угоди від 28.05.2005 року встановлено постановою Вищого господарського суду України №16/35 від 31.10.2012 року, резолютивними частинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2012 року та рішенням господарського суду Чернігівської області від 28.09.2011 року у справі №16/35. Посилання відповідача на твердження про перевищення повноважень президента Шпига Ф.І. при підписанні додаткової угоди від 28.05.2005 року не може братись до уваги, оскільки дане питання вже було розглянуто судами та прийнято відповідне рішення.

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ПАТП „Інтрансавтострой", в поданих письмових поясненнях вих.№12 від 15.03.2013 року зазначає, що додатковою угодою від 28.04.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року відповідач та позивач погодили, що у випадку несплати позивачем в строк до 28.04.2010 року заборгованості по генеральній кредитній угоді, кредитному договору №010/12/189 від 28.04.2005 року, зобов"язання сторін припиняються в повному обсязі внаслідок звільнення (прощення боргу) відповідачем позивача, і відповідач відмовляється від права на стягнення заборгованості, збитків у вигляді відсотків, пені чи штрафних санкцій. Одночасно, п. 3 вказаної додаткової угоди сторонни погодили, що у випадку несплати позивачем (позичальником) заборгованості до 28.04.2010 року по генеральній кредитній угоді №010/12/135 від 29.12.2004 року, сторони зазделегідь домовляються, що зобов"язання сторін по генеральній кредитній угоді вважається припиненим в повному обсязі внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором (відповідачем) позичальнику (позивачу) і кредитор (відповідач) відмовляється від права на стягнення заборгованості, збитків у вигляді відсотків, пені чи штрафних санкцій. Пунктом 4 додаткової угоди сторони домовились, що у разі настання умов викладених в п.п. 2,3 додаткової угоди кредитор (відповідач) не претендує на виконання зобов"язань по генеральній кредитній угоді №010/12/135 від 29.12.2004 року поручителями (треті особи-1,2) і не заявляє права на майо поручителів (треті особи-1,2). Виходячи з презумпціїї правомірності правочину, саме відповідач має доводити недійсність правочину, оскільки саме відповідач відмовляється від його виконання та не визнає його. На даний час укладена між сторонами додаткова угода про прощення боргу є чинною, оскільки її недійсність не встановлена в судовому порядку, а нікчемність не визначена законом. Фактична обставина (дійсність, чинність додаткової угоди) встановлена постановою Вищого господарського суду України по справі №16/35 від 31.10.2012 року. . Таким чином, третя особа-2 вважає, що нотаріально завірена копія додаткової угоди є доказом припинення зобов"язань позивача перед відповідачем і станом на день розгляду справи у суді зобов"язання позивача перед відповідачем за основним зобов"язанням (кредитним договором) припинилось у зв"язку з прощенням боргу, що узгоджується ч.1 ст. 598, ст. 605 Цивільного кодексу України.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1, в поданих письмових поясненнях від 18.03.2013 року зазначає, що оскільки правочин щодо прощення боргів ТОВ „Інтрансавтострой" був вчинений сторонами в письмовій формі, що підтверджено постановою Вищого господарського суду України №16/35 від 31.10.2012 року, а тому не потребує додаткових дій з боку боржника. Додатковою угодою від 28.04.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року, якою встановлено, що у випадку не сплати позичальником заборгованості до 28.04.2010 року, зобов'язання вважаються припиненими в повному обсязі, банк фактично вчинив правочин по звільненню позичальника від його обов'язків за договорами, в розумінні ст. 605 Цивільного кодексу України. Третя особа-1 вважає, що додаткова угода від 28.04.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року є належним доказом у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України, оскільки складена правомірно з урахуванням вимог чинного законодавства, підписана обома сторонами, підписи яких засвідчено печатками підприємств. Крім того, третя особа-1 наголошує, що постановою правління АТ „Райффайзен банк Аваль" №п-59/3 від 29.03.2012 року, банком була списана кредитна заборгованість боржника, що фактично підтверджує прощення боргу.

Відповідач в письмових доповненнях до відзиву №140-10-4-00/505 від 15.03.2013 року просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на ч. 1 ст. 161 Цивільного кодексу України тс ст. 47 Закону України "Про господарські товариства" та зазначає, що позивачу було відомо, що виконавчим органом Акціонерного-пенсійного банку "Аваль" є правління та голова правління банку, який здійснює представництво банку перед третіми особами без доручення. Твердження ОСОБА_1 про те, що банк списав заборгованість по кредитах згідно додаткової угоди про прощення боргу суперечить фактичним обставинам справи, оскільки у разі прощення боргу, банк не має права його списувати. Списання заборгованості здійснюється згідно ст. 159 Податкового кодексу України і у разі списання заборгованості зобов"язання не припиняється і стягнення списаної заборгованості з боржників здійснюється банком на загальних підставах. На даний час заборгованість за двома кредитними договорами обліковується на позабалансовому рахунку НОМЕР_1 на виконання п. 2.1. Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів від кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 27.12.2007 року №481. Проводки по перенесенню заборгованості на позабалансові рахунки були здійснені 30.03.2012 року, що підтверджується фактурами документів №9601/10078/2402 від 30.03.2012 року, № 9611/10078/2403 від 30.03.2012 року.

В судовому засіданні 19.03.2013 року суд здійснив огляд нотаріально посвідченої копії додаткової угоди від 28.04.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року.

В наданих в судове засідання 09.04.2013 року письмових поясненнях позивач вказує на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а в даному випадку це додаткова угода від 28.05.2005 року до генеральної кредитної угоди №010/12/135 від 29.12.2004 року про прощення боргу та відмову кредитора від нарахування та стягнення відсотків, пені та інфляційних нарахувань по всім кредитним договорам, укладеним в рамках дії зазначеної генеральної кредитної угоди, яка відповідає всім вимогам до первинних документів, встановлених ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Додаткова угода не визнавалась відповідачем як дійсна та укладена, тому 18.08.2011 року ним було подано позовну заяву про визнання її недійсною, а в подальшому до 31.01.2012 року дійсність спірної угоди розглядалась в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, і саме суд касаційної інстанції встановив її дійсність та укладеність. До сьогодняшнього дня відповідач продовжує заперечувати її дійсність даної додаткової угоди, оскільки до 02.04.2013 року за заявою відповідача, який виступив ініціюючим кредитором, було порушено справу про банкрутство позивача. Підставою для порушення справи про банкрутство була спірна заборгованість, яку позивач вважає відсутньою відповідно до додаткової угоди, однак відповідач не визнає цієї обставини і в порушеній справі про банкрутство ухвалою господарського суду Чернігівської області від 24.01.2013 року було задоволено заяву відповідача про визнання кредиторських вимог та включено їх до реєстру кредиторських вимог позивача. 02.04.2013 року Київським апеляційним господарським судом було прийнято постанову, відповідно до якої порушено справу про банкрутство ТОВ "Інтрансавтострой" було припинено на підставі відсутності заборгованості перед ініціюючим кредитором. На даний час копію постанови позивач надати не може у зв"язку з її неотриманням. Подані позивачем письмові пояснення залучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 09.04.2013 року, за заявою позивача, було продовжено строк вирішення спору до 07.05.2013 року включно.

В наданих в судове засідання 18.04.2013 року письмових поясненнях третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 зазначив, що факт укладення додаткової угоди підтверджується постановою Вищого господарського суду України у справі №16/35 від 31.10.2012 року, відповідно до якої нотаріально засвідчена копія додаткової угоди від 28.04.2005 року є належним та допустимим доказом її укладення. Така позиція узгоджується постановою Верховного Суду України від 23.09.2008 року, згідно якої нотаріально посвідчена копія є достатнім доказом. За таких обставин, станом на день розгляду справи у суді першої інстанції, зобов»язання позивача перед відповідачем припинилося в зв»язку із прощенням боргу, що узгоджується з положеннями ч.1 ст. 598, ст. 605 Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги, що забезпечене порукою зобов»язання припинилось внаслідок прощення боргу, тому відповідач не має права вимагати від ОСОБА_1 та ПАТП «Інтрансавтострой» повернення боргу, оскільки їх порука припинилась.

В судовому засіданні 18.04.2013 року суд оголосив перерву до 23.04.2013 року на 11:00.

В судовому засіданні 23.04.2013 року представник відповідача надав письмове клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги банку від 12.04.2013 року за №140-10-4-00/694 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2013 року по справі №5028/21/39б/2012 про банкрутство ТОВ „Інтрансавтострой".

Представники позивача та третіх осіб проти зупинення розгляду справи заперечували.

Суд відхилив подане відповідачем клопотання про зупинення розгляду справи, оскільки відповідачем до клопотання не подано доказів прийняття Вищим господарським судом України до свого провадження касаційної скарги банку від 12.04.2013 року за №140-10-4-00/694 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2013 року по справі №5028/21/39б/2012 про банкрутство ТОВ „Інтрансавтострой".

Також відповідачем було подано письмове клопотання про колегіальний розгляд даної справи посилаючись на її складність щодо оцінки доказів та обґрунтованності визнання преюдиціального значення фактів (обставин), зазначених у постанові Вищого господарського суду України від 31.10.2012р. по справі № 16/35.

Представники позивача та третіх осіб проти колегіального розгляду справи заперечували.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України, будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Частиною 5 ст. ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України визначено, що склад колегії суддів для розгляду конкретної справи визначається у порядку, встановленому частиною третьою ст. 2-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, визначення колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

Враховуючи вищевикладене, в судовому засіданні 23.04.2013 року було оголошено перерву до 25.04.2013 року до 10:00 для визначення складу колегії.

На підставі рішення зборів суддів господарського суду Чернігівської області №7 від 23.04.2013 року розпорядженням заступника керівника апарату суду № 02-01/41 від 23.04.2013 року Щодо призначення колегіального розгляду по справі № 927/257/13-г, відповідно до п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 23.04.2013 року було здійснено формування колегії суддів без здійснення повторного автоматизованого розподілу справи №927/257/13-г та визначено наступний склад колегії для розгляду даної справи: головуючий суддя Лавриненко Л.М., судді Белов С.В., Тимченко М.Г.

Представник відповідача в судове засідання 25.04.2013 року не з'явився.

В судовому засіданні 25.04.2013 року, суд за відсутності представника відповідача зачитав письмове клопотання відповідача №140-10-4-00/786 від 24.04.2013 року про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки повноважного представника в судове засідання, яке надійшло до початку розгляду справи.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи представники позивача та третіх осіб заперечували.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки його представника в судове засідання судом відхилено, оскільки відповідачем до поданого клопотання про відкладення розгляду справи не подано доказів, які підтверджують неможливість явки повноважного представника в судове засідання. Відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та третіх осіб, суд доходить висновку про необхідність відкладення розгляду даної справи, оскільки по даній справі призначено колегіальний розгляд справи і відповідач не був повідомлений про зміну складу суду, що порушує його процесуальні права, визначенні ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин розгляд справи підлягає відкладенню.

Керуючись ст.ст. 2-1, 4-6, 22, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Розгляд справи відкласти, призначивши судове засідання на 28.05.2013 року об 09:00 в приміщенні господарського суду Чернігівської області у м. Чернігові, проспект Миру, 20, каб. № 16.

2. Зобов'язати позивача: забезпечити явку представника з належними повноваженнями та документами, які посвідчують особу.

3. Зобов"язати відповідача: забезпечити явку представника з належними повноваженнями та документами, які посвідчують особу.

4. Третій особі-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1: забезпечити явку представника з належними повноваженнями та документами, які посвідчують особу.

5. Третій особі-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТП „Інтрансавтострой": забезпечити явку представника з належними повноваженнями та документами, які посвідчують особу.

6. Попередити сторони, що нез'явлення в судове засідання повноважних представників не є перешкодою для розгляду спору по суті.

Головуючий суддя Лавриненко Л.М.

Судді Белов С.В.

Тимченко М.Г.