ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.11.2013
Справа № 908/3770/13

м.Запоріжжя

Cуддя Ніколаєнко Р.А., розглянувши
матеріали

за заявою боржника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, іден. №
НОМЕР_1, АДРЕСА_1; адреса листування:
АДРЕСА_2,

про порушення справи про банкрутство

встановив, що заява підлягає
поверненню з огляду на таке.

Згідно зі ст.90 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-VІ (далі - Закон "Про відновлення
платоспроможності...") підставою для
визнання фізичної особи-підприємця
банкрутом є його незнатність
задовольнити вимоги кредиторів за
грошовими зобов'язаннями та/або
виконати обов'язок із сплати
обов'язкових платежів. Заява про
порушення справи про банкрутство
фізичної особи-підприємця може бути
подана в господарський суд фізичної
особою-підприємцем, який є боржником,
або його кредиторами.

Стаття 1 Закону "Про відновлення
платоспроможності..." визначає, що
боржник - суб'єкт підприємницької
діяльності (юридична особа або фізична
особа - підприємець), неспроможний
виконати протягом трьох місяців свої
грошові зобов'язання після настання
встановленого строку їх виконання, які
підтверджені судовим рішенням, що
набрало законної сили, та постановою
про відкриття виконавчого провадження,
якщо інше не передбачено цим Законом.
Фізична особа - підприємець є боржником
лише за зобов'язаннями, які виникли у
неї у зв'язку зі здійсненням
підприємницької діяльності.

За положеннями абз.3 ч.1 ст.15 Закону "Про
відновлення платоспроможності..."
господарський суд повертає заяву про
порушення справи про банкрутство та
додані до неї документи без розгляду,
якщо заява не відповідає змісту вимог,
зазначених у цьому Законі.

За приписами Преамбули Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон "Про відновлення
платоспроможності...") цей Закон
встановлює умови та порядок
відновлення платоспроможності
суб'єкта підприємницької діяльності -
боржника або визнання його банкрутом
та застосування ліквідаційної
процедури, повного або часткового
задоволення вимог кредиторів.

Такий порядок передбачений, зокрема
статтями 90, 91 Закону "Про відновлення
платоспроможності...".

Відповідно до ст. 11 Закону "Про
відновлення платоспроможності..."
заявником порушення справи про
банкрутство мають бути викладені
обставини, підтверджуючі
неплатоспроможність, а також додані
відповідні, передбачені законом,
докази.

Такі докази боржником не представлені.

Крім того, боржником не дотримано
визначеного законодавством порядку,
якого має бути дотримано перед
поданням заяви про порушення справи
про банкрутство.

Відповідно до ст.51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Статтею 22 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" передбачено,
зокрема, що інформація про прийняття
фізичною особою рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
підлягає обов'язковому опублікуванню в
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

Згідно з ч. 9 ст. 47 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців" для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа-підприємець або
уповноважена нею особа, не раніше двох
місяців з дати публікації повідомлення
у спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації, подає державному
реєстратору довідки Державної
податкової інспекції, Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості та інші документи.

Ч.1 ст. 110 Цивільного кодексу
України (далі - ЦКУ), ч.ч.1, 6 ст.59
Господарського кодексу України (далі -
ГКУ) передбачає можливість ліквідації
юридичної особи за рішенням
засновників (учасників).

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.105 ЦКУ
учасники юридичної особи у випадку
прийняття рішення про ліквідацію
зобов'язані протягом трьох днів з дати
прийняття рішення повідомити про це
орган, що здійснює державну реєстрацію.
Після внесення запису про прийняття
рішення засновників (учасників)
юридичної особи про припинення
юридичної особи до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців повідомлення про
внесення запису по ЄДР публікується у
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

За положеннями ч.3, 5 ст.105 ЦКУ
учасники юридичної особи, якими
прийнято рішення про припинення (у тому
числі про ліквідацію) призначають
комісію з припинення юридичної особи (у
випадку ліквідації - ліквідаційну
комісію), голову комісії або
ліквідатора та встановлюють порядок і
строк заявлення кредиторами своїх
вимог до юридичної особи, що
припиняється. Строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється, не може
становити менше двох і більше шести
місяців з дня опублікування
повідомлення про рішення щодо
припинення юридичної особи.

Ч.ч.1, 2 ст.60 ГКУ також передбачають
здійснення ліквідації суб'єкта
господарювання ліквідаційною
комісією, яка утворюється власником
(власниками) суб'єкта господарювання та
якою встановлюється порядок та
визначаються строки проведення
ліквідації, а також строк для заяви
претензій кредиторами, що не може бути
меншим, ніж два місяці з дня оголошення
про ліквідацію.

Згідно з ч.3 ст.60 ГКУ ліквідаційна
комісія має вмістити в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про ліквідацію суб'єкта
господарювання та про порядок і строки
заяви кредиторами претензій, а явних
(відомих) кредиторів повідомляє
персонально у письмовій формі у
встановлені строки.

Ч.4 ст.60 ГКУ встановлює, що
одночасно ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Відповідно до ч.5 ст.60 ГКУ
ліквідаційна комісія оцінює наявне
майно суб'єкта господарювання, який
ліквідується, і розраховується з
кредиторами, складає ліквідаційний
баланс та подає його власнику або
органу, який призначив ліквідаційну
комісію. Достовірність та повнота
ліквідаційного балансу повинні бути
перевірні у встановленому
законодавством порядку з обов'язковою
перевіркою органом державної
податкової служби.

За вимогами ч.1 ст.111 ЦКУ з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи щодо ліквідації ліквідаційна
комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити
всіх необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості юридичної
особи, що ліквідується, та письмово
повідомити кожного з боржників про
припинення юридичної особи в
установлені строки. Ліквідаційна
комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та
позови про стягнення заборгованості з
боржників юридичної особи.

У відповідності до ч.3 ст.111 ЦКУ під
час проведення заходів щодо ліквідації
юридичної особи до завершення строку
пред'явлення вимог кредиторів
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
закриває рахунки, відкриті у
фінансових установах, крім рахунка,
який використовується для розрахунків
з кредиторами під час ліквідації
юридичної особи.

За ч.4 ст.111 ЦКУ ліквідаційна
комісія (ліквідатор) вживає заходів
щодо інвентаризації майна юридичної
особи, що припиняється, виявляє та
вживає заходів щодо повернення майна,
яке перебуває у третіх осіб.

Ч.7 ст.111 ЦКУ передбачено, що для
проведення перевірок та визначення
наявності або відсутності
заборгованості із сплати податків,
зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
забезпечує своєчасне надання органам
державної податкової служби та
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування документів
юридичної особи, у тому числі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
та податкового органу. До моменту
затвердження ліквідаційного балансу
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
складає та подає органам державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України та фондів соціального
страхування звітність за останній
період.

Ч.8 ст.111 ЦКУ встановлено, що після
закінчення строку для пред'явлення
вимог кредиторами ліквідаційна
комісія складає проміжний
ліквідаційний баланс, що включає
відомості про склад майна юридичної
особи, що ліквідується, перелік
пред'явлених кредиторами вимог та
результат їх розгляду. Проміжний
баланс затверджується учасниками
юридичної особи, судом або органом, що
прийняв рішення про ліквідацію
юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.110 ЦКУ якщо вартість
майна юридичної особи є недостатньою
для задоволення вимог кредиторів,
юридична особа здійснює всі необхідні
дії, встановлені законом про
відновлення платоспроможності або
визнання банкрутом.

Як слідує з представлених матеріалів,
боржник обмежився лише вжиттям заходів
до внесення до ЄДР запису про його
рішення про припинення
підприємницької діяльності та
публікацією відповідного повідомлення
у спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації, докази виконання
інших вище зазначених вимог відсутні.

Таким чином, подані матеріали не
дозволяють зробити висновок про
дотримання боржником встановленого
законом порядку при поданні заяви про
порушення справи про банкрутство, про
достовірність визначених боржником
вимог кредиторів, про недостатність
активів для задоволення кредиторських
вимог.

Таким чином, матеріали заяви не
дозволяють зробити висновок про
правомірність та обґрунтованість
подання заяви про порушення справи про
банкрутство за ст.90 Закону "Про
відновлення платоспроможності...", що
виключає підстави для порушення
провадження у справі господарським
судом.

До того ж, в порушення приписів ст. 10
Закону України "Про відновлення
платоспроможності...", боржник подав
заяву про порушення справи про
банкрутство з вимогами, які становлять
менше трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати (344100,00 грн.), що також
не дає можливості порушити справу про
банкрутство.

Поряд з вищевикладеним зазначається,
що повернення заяви не перешкоджає
повторному зверненню з нею до
господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

На підставі викладеного, керуючись
абз.3 ч.1 ст.15 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-VІ, п.3 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву та додані до неї матеріали
на 28 аркушах повернути заявнику без
розгляду за адресою: АДРЕСА_2,

Суддя
Р.Ніколаєнко