ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" грудня 2013 р.Справа № 922/5140/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали справи

за позовом ПАТ "ВТБ Банк", м. Київ до
ТОВ "Нестсервіс", м. Харків про
стягнення 1907806,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "ВТБ Банк" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нестсервіс", в якій
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
№ 140-Ю, укладеним між позивачем та ТОВ
"Нестсервіс" 06.09.2007 року у розмірі 1907806,01
грн., яка виникла станом на 09.12.2013 р. за
період з березня 2013 р., у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
в частині повернення кредитних коштів,
сплати відсотків та сплати щорічної
комісії. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на ст. 526, 530,
536,1048 ЦК України. Судовий збір у розмірі
39876,62 грн. просить суд покласти на
відповідача.

17.12.2013 р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу № 922/5140/13
було призначено для розгляду судді
Шатернікову М.І.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.12.2013 р. було
порушено провадження у справі № 922/5140/13
та розгляд справи призначено у
судовому засіданні.

Разом з позовною заявою позивачем до
суду надано заяву про забезпечення
позову, в якій позивач просить суд
накласти арешт на будь-яке рухоме та
нерухоме майно, яке належить
відповідачу, а також на грошові кошти,
що знаходяться на всіх рахунках
відповідача в банках, в межах ціни
позову в розмірі 1907806,01 грн. та судових
витрат в розмірі 39876,62 грн.; заборонити
відповідачу відчужувати майно, належне
йому на праві власності; заборонити
відповідачу користуватись належним
йому рухомим майном, на яке накладено
арешт. Обґрунтовуючи надану заяву,
позивач посилається на не виконання
відповідачем зобов'язань передбачених
кредитним договором № 140-Ю від 06
вересня 2007 року щодо повернення
належних до сплати кредиту та
відсотків за його використання, у
зв'язку з чим у позивача є фактичні
підстави побоюватись, що у разі
невжиття відповідних заходів,
виконання рішення суду може бути
утруднено чи зроблено неможливим через
наявність можливості відчуження ним
активів.

Розглянувши заяву позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову, суд не
вбачає підстав для його задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України, за
заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з
своєї ініціативи суд має право вжити
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України, позов
забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві, забороною
відповідачеві вчиняти певні дії, що
стосуються предмету спору.

Відповідно п. 3 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 16
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Отже, найдоцільніше
вирішувати питання забезпечення
позову на стадії попередньої
підготовки справи до розгляду (стаття 65
ГПК).

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
такого: розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Ретельно дослідивши підстави, на які
посилається заявник, суд дійшов
висновку про те, що заява позивача не
обґрунтована жодними належними
доказами, до суду не надано доказів
вчинення відповідачем будь-яких дій
направлених на відчуження майна,
належного йому на праві власності,
доказів уникнення виконання рішення
суду, а також позивачем не доведено, що
невжиття заходів до забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду.

На підставі викладеного, суд відмовляє
у задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову, як
необґрунтованої.

Керуючись ст.ст. 66, 67 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" про вжиття заходів до
забезпечення позову.

Суддя Шатерніков М.І.