номер провадження справи 23/20/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

27.05.13 Справа № 12/5009/821/11

Господарський суд у складі судді Шевченко Т. М.,

представники сторін не зявились;

розглянувши матеріали справи № 12/5009/821/11

за заявою кредитора Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Лепіка, 34)

до боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69054, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 24/8; інд номер НОМЕР_1)

про визнання банкрутом

ліквідатор арбітражний керуючий ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 16.03.2011 (в редакції ухвали про описку від 23.03.2011) визнано банкрутом ФОП ОСОБА_1 (інд номер НОМЕР_1), відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_3, зобовязано ліквідатора здійснити ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 18.04.2012 звільнено арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання ним обовязків ліквідатора, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

В порядку статті 21 ГПК України справу № 12/5009/821/11 передано судді Шевченко Т.М.

Ухвалою суду від 19.03.2013 справу № 12/5009/821/11 прийнято до свого провадження суддею Шевченко Т.М.

06.05.2013 ліквідатор ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з клопотанням про зобовязання ПАТ «ФІДОБАНК» надати заяву з кредиторськими вимогами до банкрута, інформацію стосовно залишку та руху грошових коштів (із зазначенням контрагентів) на розрахункових рахунках, які належать ФОП ОСОБА_1, а також просить не проводити розпорядження грошовими коштами банкрута за будь-якими платіжними документами до переоформлення ліквідатором карток із зразками підписів; у разі відсутності грошових коштів на рахунках банкрута, просить їх закрити.

Відповідно до п. 11 Прикінцевих та перехідних положень нової редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», викладеної в Законі України від 22 грудня 2011 року N 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом до набрання чинності нової редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», викладеної в Законі України від 22 грудня 2011 року N 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд застосовує положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 04.11.2012.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство) у ліквідаційній процедурі господарський суд: розглядає скарги на дії учасників ліквідаційної процедури; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Оскільки положення Закону про банкрутство не регулюють питання розгляду клопотань про витребування доказів, при виникненні відповідних підстав слід керуватись положеннями ГПК України.

Згідно із частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів господарським судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

В пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 зазначено таке: «Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може, за їх клопотанням чи за власною ініціативою, витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. <…> ».

Звертаючись із клопотанням про зобовязання банк надати ліквідатору інформацію щодо руху коштів на рахунках банкрута, ліквідатор обґрунтовує відмовою банку у наданні такої інформації з посиланням на лист від 28.03.2013 № 7-3/1608.

Відповідно до ст. 25 Закону про банкрутство в ліквідаційній процедурі ліквідатор виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством, аналізує фінансове становище банкрута, очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, тощо.

За приписами вказаної статті, в ліквідаційній процедурі ліквідатор, зокрема, здійснює пошук майна та будь-яких активів підприємства-банкрута, в тому числі можливих активів на рахунках боржника.

За результатами проведення ліквідаційної процедури ліквідатор складає звіт та ліквідаційний баланс банкрута, який обовязково має містити дані щодо активів банкрута.

Згідно з довідкою ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя банкрут має відкриті банківські рахунки, зокрема, у ПАТ «СЕБ Банк» (ПАТ «ФІДОБАНК»).

Як вбачається з поданих ліквідатором документів, здійснюючи свої повноваження у ліквідаційній процедурі, з метою виявлення активів банкрута ним здійснено запит № 12/821/02-3 від 19.03.2013 до ПАТ «ФІДОБАНК» про надання інформації про залишок та рух грошових коштів за останні 3 (три) роки по розрахункових рахунках банкрута (ФОП ОСОБА_1В.), а також просив заявити кредиторські вимоги до банкрута тощо.

ПАТ «ФІДОБАНК» відмовив ліквідатору у наданні такої інформації листом № 7-3/1608 від 28.03.2013.

Відсутність інформації стосовно залишку грошових коштів на рахунках боржника позбавляє ліквідатора можливості скласти звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс і подати його на затвердження суду.

В свою чергу, не подання у визначені строки ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу на затвердження суду затягує розгляд справи та позбавляє суд можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення по даній справі, оскільки всі стадії провадження у справі про банкрутство мають чітко встановлені Законом строки, а не виконання вимог суду щодо подання витребуваних документів, письмових пояснень, іншої інформації фактично зумовлює затягуванням всіх судових процедур, які запроваджені судом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках, на вимогу судді, пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Оскільки в даному випадку ліквідатор не може самостійно отримати інформацію щодо стану банківських рахунків банкрута, суд вважає за необхідне витребувати від ПАТ «ФІДОБАНК» довідку про рух та залишок грошових коштів на розрахункових рахунках ФОП ОСОБА_1

Суд наголошує на обовязковість виконання судових рішень.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Водночас необґрунтованим є клопотання ліквідатора в частині зобовязання банку надати заяву з кредиторськими вимогами до банкрута. Так, подання заяви з вимогами до боржника є правом кредитора, а не обовязком, тому відсутні правові підстави для витребування від кредитора такої заяви.

Щодо вимоги ліквідатора про заборону на розпорядження грошовими коштами рахунку банкрута, то вказані вимоги також є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 23 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника; накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Керуючись ст.ст. 5, 24 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 04.11.2012, ст.ст. 41, 22, 38, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10) надати суду інформацію, у термін до 07.07.2013, стосовно залишку грошових коштів на розрахункових рахунках, які належать банкруту Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (69054, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 24/8; інд номер НОМЕР_1), із зазначенням руху коштів по цим рахункам за останні три роки.

Завірений примірник ухвали надіслати: ліквідатору; банкруту; ПАТ «ФІДОБАНК».

Суддя Т.М. Шевченко