РІШЕННЯ

"20" грудня 2013 р.Справа № 921/1064/13-г/6

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська торгова
компанія" вул. Оболоня, 4, м. Тернопіль
46000

до відповідача Тернопільської міської
ради вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль 46001

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2
АДРЕСА_1

про визнання недійсним рішення
Тернопільської міської ради від 26.04.2013
року №6/31/94.

За участю представників:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: не з'явився;

Третя особа: ОСОБА_2.

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська торгова
компанія" звернулось в господарський
суд Тернопільської області з позовом
до Тернопільської міської ради про
визнання недійсним рішення
Тернопільської міської ради від 26.04.2013
року №6/31/94 про надання підприємцю
ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду.

Крім іншого, в порядку ст.ст. 66,67 ГПК
України, позивач просив суд
забезпечити позов шляхом заборони
Тернопільській міській раді приймати
рішення про затвердження проекту
землеустрою та укладення з підприємцем
ОСОБА_2 договору оренди земельної
ділянки.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2013 року до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору залучено суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Призначені судові засідання
неодноразово відкладались, востаннє на
20 грудня 2013 року.

04 грудня 2013 року на адресу суду
надійшло клопотання ТОВ "Українська
торгова компанія" про зупинення
провадження у справі до закінчення
розгляду господарської справи
№921/1084/13-г/6 та апеляційного провадження
у справі №4/30/5022-308/2012.

Представник Тернопільської міської
ради в судове засідання жодного разу не
з'явився, відзив на позов не подав, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, в порядку,
передбаченому ст.64,87 ГПК України,
пунктом 2.6.7 Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації № 28 від 20.02.2013
року, пунктом 19 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
13.08.2008 р. N 01-8/482 та пунктом 32
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
29.09.2009р. №01-08/530.

При даних обставинах, зважаючи на
неявку відповідача без зазначення
причин та доказів, що вказують на
причини такої неявки, неподання
витребуваних документів, недотримання
приписів ст.22 ГПК України щодо
зобов'язання осіб, які беруть участь у
справі добросовісно користуватися
належними їм процесуальними правами,
суд прийшов до висновку про можливість
розгляду справи за правилами,
встановленими ст.75 ГПК України, за
наявними у ній документами.

20 грудня 2012 року представник позивача в
судове засідання не з'явився, разом з
тим подав клопотання №1/153 від 20.12.13р., в
якому наполягав на задоволенні раніше
поданих клопотань про зупинення
провадження у справі до вирішення
інших, пов'язаних справ та про
застосування заходів забезпечення
позову.

Третя особа проти зупинення
провадження у справі заперечила,
посилаючись на те, що які б обставини не
були встановлені рішеннями, прийнятими
судовими органами у названих позивачем
справах, їх врегулювання може бути
здійснено органом місцевого
самоврядування в добровільному
порядку.

Крім того, звернув увагу суду на
зловживання позивачем своїми
процесуальними правами, які
направленні на затягування вирішення
спору (неявка в попередні засідання
представника заявника, його клопотання
про відкладення та зупинення справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Тобто, підставою для зупинення
провадження у справі, згідно з вказаною
нормою, є наявність одночасно двох
обставин: пов'язаність відповідних
справ та неможливість розгляду даної
справи до вирішення іншої. При цьому
пов'язаність справ, зазвичай, полягає у
тому, що рішення іншого суду, який
розглядає справу, встановлює
обставини, що впливають на збирання та
оцінку доказів у даній справі, зокрема,
факти, що мають преюдиціальне значення.
Неможливість розгляду справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що певні обставини не можуть бути
встановлені господарським судом
самостійно у даній справі.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Виходячи з предмету судового
дослідження у справі, що слухається та
справ №4/30/5022-308/2012, 921/1084/13-г/6 змісту
згаданого клопотання позивача та його
пояснень, заявником не доведено факту
неможливості розгляду справи
№921/1064/13-г/6 до завершення апеляційного
провадження по справі №4/30/5022-308/2012 та
розгляду справи №921/1084/13-г/6.

Не зазначено позивачем і того, які саме
обставини, встановлені під час
розгляду справ № 921/1084/13-г/6 та
№4/30/5022-308/2012, безумовно вплинуть на
правову оцінку при вирішенні
господарської справи №921/1064/13-г/6.

У зв'язку з цим, підстав для зупинення
провадження не має.

Учасникам судового процесу
роз'яснювались їх процесуальні права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22,27,81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

За відсутності відповідного
клопотання аудіозапис судового
процесу не здійснювався.

Щодо заявлених позову та вимоги про
забезпечення позову, то розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, третьої особи, в
т.ч. дані ними в попередніх засіданнях,
суд встановив наступне:

- 15 травня 2009 року за договором купівлі -
продажу ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3
саморобний переносний торгівельний
павільйон площею 49 кв.м., що знаходився
по АДРЕСА_2.

Оскільки даний павільйон не відносився
до нерухомого майна, державна
реєстрація права власності на
придбаний об'єкт в БТІ за ОСОБА_2 не
проводилась.

В період з 15.05.2009 р. по 28.05.2010 р. без
оформлення відповідної дозвільної
документації, ОСОБА_2 здійснив
реконструкцію павільйону та створив
нову річ - будівлю магазину
непродовольчих товарів.

На новий об'єкт нерухомості - будівлю
магазину загальною площею 63, 8 кв. м.,
розміщену по АДРЕСА_2, за замовленням
власника ОСОБА_2, 28 травня 2010 року ТОВ
"Міське бюро технічної інвентаризації"
виготовлено інвентаризаційну справу.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 28.04.2011р. у
справі № 17/7/5022-217/2011 позовні вимоги
Тернопільської міської ради
задоволено та серед іншого зобов`язано
підприємця ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0102 га по АДРЕСА_2, шляхом
демонтажу самочинно спорудженої
будівлі.

При прийнятті рішення у справі №
17/7/5022-217/2011, судом було встановлено, що
СПД ОСОБА_2 на місці купленого
переносного торгівельного павільйону
площею 49 кв.м. у 2009р. самочинно
побудував магазин непродовольчих
товарів площею 63,8 кв.м.

Дане рішення залишено без змін
постановами Львівського апеляційного
господарського суду від 06.07.2011 року та
Вищого господарського суду України від
18.10.2011 року, а також ухвалою
господарського суду Тернопільської
області від 12.11.2012 року про припинення
провадження по перегляду судового
рішення від 28.04.2011 року за
нововиявленими обставинами.

На виконання судового рішення у справі
№17/7/5022-217/2011 в частині звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0,0102 га по АДРЕСА_2 (шляхом
демонтажу самочинно спорудженої
будівлі) 07 липня 2011 року видано
відповідний наказ.

Проте, стягувачем (Тернопільською
міською радою) цей наказ не
пред'являвся до виконання і можливість
примусового звільнення земельної
ділянки за рішенням господарського
суду Тернопільської області у справі
№17/7/5022-217/2011 втрачена.

Так, ухвалою від 14 лютого 2013 року, заяву
Тернопільської міської ради №204/04 від
11.01.2013р. про поновлення пропущеного
строку пред'явлення наказу від 07.07.2011р.
у справі №17/7/5022-217/2011 до виконання
залишено без задоволення.

Постановами Львівського апеляційного
господарського суду від 13 травня 2013
року та Вищого господарського суду
України від 30 липня 2013 року, ухвалу суду
першої інстанції залишено без змін та
підтверджено вірність висновків
викладених у ній. Зокрема, про те, що
даний строк пропущений стягувачем у
зв'язку з вчиненням ним самим дій щодо
передачі спірної земельної ділянки
боржнику в оренду. Що, в свою чергу,
суперечить встановленому
господарським судом в наказі від
07.07.2011р. зобов'язанню боржника
звільнити земельну ділянку,
заінтересованою особою у виконанні
якого - є позивач у справі.

У зв'язку з самочинною реконструкцією
павільйону, рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 17.08.2011р. у
справі № 2-4680/11, в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності на
будівлю по АДРЕСА_2, 9а у м. Тернополі
загальною площею 63,8 кв.м. та
зобов`язання Тернопільське МБТІ
провести державну реєстрацію права
власності, ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення було залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 22.09.2011р.

Однак, за зверненням ОСОБА_2, Управління
з питань містобудування, архітектури
та кадастру прийнято розпорядження №74
від 31.05.2012 року про присвоєння магазину
непродовольчих товарів нового
адресного номера - АДРЕСА_2.

А, на підставі рішень Тернопільської
міської ради від 18.07.2012 року №1151 та №1448
від 05.09.2012 року, ОСОБА_2 видано свідоцтво
від 20.09.2012 року серії САЕ № 631322 про
право власності на нерухоме майно -
будівлю магазину непродовольчих
товарів по АДРЕСА_2 загальною площею -
63,8 м.кв.

20 вересня 2012 року право ОСОБА_2 на це
нерухоме майно зареєстровано в Реєстрі
прав власності.

Станом на 20 грудня 2013 року, рішення
Тернопільської міської ради №1151 від 18
липня 2012 року та №1448 від 05 вересня 2012
року, а також свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 20.09.2012
року серії САЕ №631322 у встановленому
законом порядку не скасовані та не
визнані недійсними.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 18 квітня 2013
року у справі 921/153/13-г, залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 23
липня 2013 року, в задоволенні позовних
вимог ТОВ "Українська торгова компанія"
до відповідачів - Тернопільської
міської ради, ТОВ "Міське бюро
технічної інвентаризації" про визнання
недійсними:

- рішень виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 18.07.2012
року №1151, від 05.09.2012 року №1448;

- свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 20.09.2012 року САЕ 631322;

- запису про реєстрацію права власності
на нерухоме майно за 20.09.2012 року,
відмовлено повністю.

В касаційному порядку судові рішення
постановлені у справі №921/153/13-г не
оскаржувались.

Від-так, право власності на будівлю
магазину загальною площею 63, 8 кв. м.,
розміщену по АДРЕСА_2, набуте ОСОБА_2 з
моменту реєстрації 20 вересня 2012 року,
не припинялось.

На підставі відповідного звернення,
Тернопільською міською радою було
прийнято рішення № 6/18/11 від 05.01.2012 р. про
надання ОСОБА_2 дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для обслуговування
торгівельного павільйону за адресою:
АДРЕСА_2, з наданням в оренду на 5 років.

Рішенням Тернопільської міської ради
від 30.03.2012 року № 6/20/50 затверджено
проект землеустрою щодо відведення
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0144 га
для обслуговування торгівельного
павільйону за адресою АДРЕСА_2 та
надано земельну ділянку в оренду
терміном на 5 років.

20.04.2012р. між Тернопільською міською
радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар)
було укладено договір оренди землі,
відповідно до умов якого орендодавець
на підставі рішення Тернопільської
міської ради від 30.03.2012р. за № 6/20/50
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови, яка знаходиться у м.
Тернополі по вул. Київській.

Прийняті Тернопільською міською радою
рішення із земельних питань, були
оскаржені ТОВ "Українська торгова
компанія" в судовому порядку, зокрема:

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 24 грудня 2012
року у справі № 6/72/5022-929/2012, залишеним
без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 04
квітня 2013 року, рішення Тернопільської
міської ради №6/18/11 від 05.01.2012 року про
надання ОСОБА_2 дозволу на складання
проекту землеустрою визнано недійсним.

В касаційному порядку зазначені
рішення не оскаржувались.

Судове рішення у справі № 6/72/5022-929/2012
мотивоване відсутністю у ОСОБА_2 (на час
надання йому дозволу на складання
проекту землеустрою)
правовстановлюючих документів на
об'єкт нерухомості та існуванням
встановленого судовим рішенням справі
№17/7/5022-217/2011 обов'язку звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку.

Спір про визнання недійсним рішення
двадцятої сесії шостого скликання
Тернопільської міської ради № 6/20/50 від
30.03.2012р. "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0144 га за адресою
АДРЕСА_2 ОСОБА_2" та визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки від
20.04.2012р., підписаного Тернопільською
міською радою і ОСОБА_2 на оренду
земельної ділянки площею 0,0144 га для
обслуговування торгівельного
павільйону по АДРЕСА_2 м. Тернопіль,
розглядався судом неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду
Тернопільської області від 31 жовтня 2013
року (повний текст рішення складено
14.11.2013р.), рішення Тернопільської
міської ради від 30.03.2012р. №6/20/50 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0144 га за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2" та
договір оренди землі від 20.04.2012р.,
підписаний Тернопільською міською
радою і ОСОБА_2 на оренду земельної
ділянки площею 0,0144 га для
обслуговування торговельного
павільйону по АДРЕСА_2, м. Тернопіль
визнано недійсними.

На даний час, зазначене рішення
оскаржено в апеляційному порядку.

26 квітня 2013 року сесією Тернопільської
міської ради прийнято нове рішення
№6/31/94 про надання ОСОБА_2 (ід. номер
НОМЕР_1) дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду терміном на п'ять
років площею до 0,0144га для
обслуговування нежитлової будівлі за
адресою АДРЕСА_2, 9в.

Зазначене рішення і оскаржується ТОВ
"Українська торгова компанія" у
судовому порядку.

Вимоги позивача мотивовано тим, що
рішення про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою
Тернопільською міською радою прийнято
всупереч судовому рішенню,
постановленому у господарській справі
№17/7/5022-217/2011, яким ОСОБА_2 зобов'язано
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,0102 га по АДРЕСА_2,
шляхом демонтажу самочинно
спорудженої будівлі та рішенню
Тернопільського міськрайонного суду
від 17.08.2011р. у справі № 2-4680/11, яким
ОСОБА_2 відмовлено у визнанні права
власності на будівлю по АДРЕСА_2, 9а у м.
Тернополі, та зобов`язанні
Тернопільське МБТІ провести державну
реєстрацію права власності.

Згідно з ст. 124 Конституції України, ст.12
ГПК України, п.п.3.1,3.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 24.10.2011р., п.п.1.2,1.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 17.05.2011р. даний спір підвідомчий
господарським судам.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Згідно з приписами ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 4-3,33,34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести належними та
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до змісту ст.22 ГПК
України, право визначати підстави і
предмет позову належить виключно
позивачу.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18).

Однак, заявлена позивачем вимога, з
наведених ним підстав не підлягає
задоволенню.

Так, відповідно до змісту вимог ст.19
Конституції України, ст.24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України,
актами Президента України, а також
іншими нормативно-правовими актами.
Рішення (акти) органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб
повинні відповідати переліченому
законодавству.

Суд визнає незаконним (недійсним) та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
законодавству і порушує цивільні права
або інтереси (ст.21 ЦК України, ст.59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні").

Поданими суду доказами, ТОВ "Українська
торгова компанія" не спростовано
обґрунтованості та законності
прийнятого Тернопільською міською
радою рішення від 26.04.2013 року №6/31/94 про
надання підприємцю ОСОБА_2 дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
обслуговування торгового павільйону
за адресою АДРЕСА_2, 9в, у м. Тернополі, з
наданням в оренду на п'ять років.

Оскільки, відповідно до статті 116
Земельного кодексу України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 124 Земельного кодексу
України, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди),
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу (частина 2 статті 124
Кодексу).

Частиною 2 статті 134 Кодексу вставлено,
що не підлягають продажу на
конкурентних засадах (земельних
торгах) земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі, зокрема, розташування на
земельних ділянках об'єктів нерухомого
майна (будівель, споруд), що перебувають
у власності фізичних або юридичних
осіб.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель комунальної власності за
проектом землеустрою щодо її
відведення, звертається з клопотанням
про надання дозволу на його розробку до
відповідного органу місцевого
самоврядування (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

За частиною третьою цієї статті,
відповідний орган місцевого
самоврядування в межах повноважень у
місячний строк розглядає клопотання і
дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

На момент прийняття Тернопільською
міською радою оскаржуваного рішення
від 26.04.2013 року №6/31/94 про надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду у ОСОБА_2 були
правовстановлюючі документи на об'єкт
нерухомості, що знаходиться на
згаданій земельній ділянці.

Як зазначалось вище, як на час
постановлення оспорюваного акта
відповідача, так і на час розгляду
справи що слухається, рішення
Тернопільської міської ради №1151 від 18
липня 2012 року та №1448 від 05 вересня 2012
року, а також свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 20.09.2012
року серії САЕ №631322 були та є чинними.

Відтак, безпідставними є посилання
позивача на факти, встановлені
рішеннями Тернопільського
міськрайонного суду від 17.08.2011р. у
справі № 2-4680/11 та господарського суду
Тернопільської області від 28.04.2011р. у
справі №17/7/5022-217/2011, оскільки вони
ґрунтувались на існуючих саме тоді
доказах, без врахування оформлених
ОСОБА_2 в подальшому
правовстановлюючих документів на
будівлю магазину загальною площею 63, 8
кв. м., розміщену по АДРЕСА_2.

Крім того, рішення господарського суду
Тернопільської області від 28.04.2011р. у
справі №17/7/5022-217/2011 в частині
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки станом на 20 грудня 2013
року не може бути виконано через втрату
можливості його примусового виконання.

Інших підстав для визнання недійсним
рішення Тернопільської міської ради
№6/31/94 від 26 квітня 2013 року позивач у
своєму зверненні не навів.

Враховуючи усе викладене, в
задоволенні позову ТОВ "Українська
торгова компанія" з вказаних у ньому
підстав, слід відмовити.

З огляду на це, зміст ст.66 ГПК України та
п.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 16, обставини справи та
подані докази, клопотання позивача про
забезпечення позову для подальшого
виконання постановленого судового
рішення, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України,
судовий збір по справі не
відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Дата підписання: 10 січня 2014 року

Суддя
І.П. Шумський