ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2013 року Справа № 916/1484/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Кочерової Н.О.,

Мележик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Державного підприємства
„Одеська залізниця"

на постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24 жовтня 2013
року

у справі № 916/1484/13

господарського суду Одеської області

за позовом Державного
підприємства „Одеська залізниця"

в особі відокремленого
підрозділу „Одеська дирекція
залізничних перевезень"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТРЕЙН УКРЕЙН"

про стягнення 68720 грн.

за участю представників

позивача - Запольський О.В.,
Гамарц О.С.

відповідача - Новічкова О.В.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Одеська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу „Одеська дирекція
залізничних перевезень" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ТРЕЙН УКРЕЙН" 68720
грн. штрафу за неправильно зазначену у
накладній масу вантажу.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12 серпня 2013 року у справі
№916/1484/13 (суддя Оборотова О.Ю.)
задоволено позов ДП „Одеська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу „Одеська дирекція
залізничних перевезень": з ТОВ „ТРЕЙН
УКРЕЙН" стягнуто 68720 грн. штрафу та 1720,50
грн. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 24 жовтня 2013
року (судді Журавльов О.О., Савицький
Я.Ф., Ярош А.І.) рішення господарського
суду Одеської області від 12 серпня 2013
року у справі №916/1484/13 скасовано та
прийнято нове рішення, яким у
задоволенні позову Державного
підприємства „Одеська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
„Одеська дирекція залізничних
перевезень" відмовлено в повному
обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою Державне підприємство
„Одеська залізниця" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 24 жовтня 2013
року скасувати, а рішення
господарського суду Одеської області
від 12 серпня 2013 року у справі №916/1484/13
залишити без змін.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18 травня 2012 року між ПАТ
„ДПЗКУ", в особі директора філії
„Одеський зерновий термінал"
(замовник) та ДП „Одеська залізниця", в
особі начальника Одеської дирекції
залізничних перевезень (виконавець)
було укладено договір про надання
послуг №16, предметом якого є, зокрема,
виконання робіт щодо участі
представника залізниці у зважуванні
всіх вагонів, що будуть надходити на
адресу замовника, в порядку та на
умовах, визначених цим договором.

15 грудня 2012 року зі станції
відправлення Сенкевиичівка Львівської
залізниці ТОВ „ТРЕЙН УКРЕЙН"
(відправник, відповідач) на адресу
одержувача - Філія ПАТ „ДПЗКУ
„Одеський зерновий термінал" (станція
призначення Одеса-порт Одеської
залізниці) був відправлений вантаж -
насіння олійних культур у кількості
234300 кг (маса нетто), зокрема, у вагонах:
№59597641 - нетто 59150 кг, тара 22400 кг та
№53200093 - нетто 60800 кг, тара 21650 кг, що
підтверджується залізничною накладною
№36356384 (а.с. 15, т. 1).

Відмітки у зазначеній залізничній
накладній свідчать, що вантаж
завантажений у вагон засобами
відправника (ТОВ „ТРЕЙН УКРЕЙН")
навалом. Вантаж розміщено й закріплено
згідно з ППГ ч.1. Маса вантажу визначена
на вагонних вагах (150т.).

Заповнення саме вантажовідправником
визначених граф комплекту перевізних
документів, в тому числі і накладної
передбачено як п.2 Правил оформлення
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України 21 листопада 2000 року №644 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2000 року №863/5048
(надалі - Правила), так і ст. 23 Статуту
залізниць України.

19 грудня 2012 року на станції призначення
Одеса-порт Одеської залізниці, на
підставі вимоги вантажоотримувача,
було здійснено переважування вагонів
№59597641 та №53200093 на елеваторних Е-70-М
вагах та виявлено різницю в масі
вантажу у зазначених вагонах проти
накладної №36356384 в сторону зменшення на
2550 кг, а саме: у вагоні №59597641 нетто 58100
кг та складає різницю ваги по
відношенню до документа в сторону
зменшення на 1050 кг (1,81%); у вагоні №53200093
нетто 59300 кг та складає різницю ваги по
відношенню до документа в сторону
зменшення на 1500 кг (2,53%), про що свідчать
складені станцією Одеса-порт Одеської
залізниці комерційні акти АА №023914/744 та
АА №023916/746 від 19 грудня 2012 року (а.с. 8-12,
т.1).

Відповідно до зазначених актів під час
перевірки виявлено, що вагон
навантажено не до повної місткості;
вантаж, якого не вистачає міг міститись
у вагоні. Просипання вантажу не
виявлено. ЗПУ справні, номера ЗПУ
відповідають документам.

ДП „Одеська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу „Одеська
дирекція залізничних перевезень" у
своїх письмових поясненнях стверджує,
що відповідачем у даному випадку було
невірно зазначено масу вантажу у
залізничній накладній, що є підставою
для нарахування відповідних штрафних
санкцій, передбачених нормами чинного
законодавства.

Вищезазначені обставини стали
підставою для звернення ДП „Одеська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу „Одеська дирекція
залізничних перевезень" до
господарського суду з відповідним
позовом.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про відмову
у задоволенні позовних вимог з огляду
на наступне.

За вимогами ч.5 ст. 307 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ч.4 ст. 909, ч.1
ст. 920 ЦК України, умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначається транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України встановлено,
що за договором перевезення вантажу
одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про
транспорт" підприємства транспорту
мають право вимагати від пасажирів,
відправників і одержувачів вантажів
виконання вимог цього Закону, кодексів
(статутів) окремих видів транспорту та
інших нормативних актів України, що
регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Згідно із ст. 6 Статуту залізниць
України накладна є основним перевізним
документом встановленої форми,
оформленим відповідно до цього Статуту
та Правил і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України
визначено, що відправники повинні
надати станції навантаження на кожне
відправлення вантажу заповнену
накладну (комплект перевізних
документів).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 „Правил
оформлення перевізних документів",
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21 листопада 2000
року №644, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 24
листопада 2000 року за №863/5084 (далі -
Правила), на кожне відправлення вантажу
відправник повинен подати станції
навантаження накладну (комплект
перевізних документів). Форми бланків
перевізних документів, затверджені
наказом Мінтрансу від 19 листопада 1998
року №460 „Про затвердження бланків
перевізних документів". Накладна є
складовою частиною комплекту
перевізних документів, до якого, крім
неї, входять: дорожня відомість,
корінець дорожньої відомості та
квитанція про приймання вантажу.
Бланки цих документів видаються
вантажовідправникам за плату згідно з
тарифом. Усі відомості, передбачені
формою бланка перевізного документа,
повинні бути внесені відправником до
відповідних граф. Виправлення не
допускаються, у разі зміни відомостей,
внесених до перевізного документа
відправник зобов'язаний заповнити
новий перевізний документ.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевіряти правильність цих
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній.

Відповідно до п.п.2.1-2.2 розділу 2 Правил
оформлення перевізних документів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21 листопада 2000
року №644 визначено, що
вантажовідправником заповнюються,
зокрема, такі графи комплекту
перевізних документів, як то „Маса
вантажу визначена відправником" -
заповнюється, якщо маса вантажу
визначена відправником. Зазначаються
маса у кілограмах брутто вантажу,
загальна маса відправки (прописом), а
також „Спосіб визначення маси". При
цьому, правильність внесених у
накладну відомостей, як це передбачено
п. 2.3 „Правила оформлення перевізних
документів", своїм підписом
підтверджує представник відправника.

За ст. 37 Статуту залізниць України
тарні і штучні вантажі перевозяться із
зазначенням у накладній маси і
кількості вантажних місць. Маса цих
вантажів визначається до здавання їх
для перевезення і зазначається на
вантажних місцях. Вантажі, що
перевозяться насипом і наливом, а також
інші вантажі, зважування яких на
вантажних вагах неможливе, зважуються
на вагонних вагах. Перелік вантажів, що
можуть перевозитися насипом і наливом,
установлюється Правилами. Загальна
маса вантажу визначається шляхом
зважування на вагах або підрахуванням
маси на вантажних місцях за трафаретом
чи стандартом. Маса окремих вантажів
може визначатися розрахунковим
методом, за обміром або умовно
(нафтопродукти в цистернах, тварини,
лісоматеріали тощо). Маса вантажів
визначається відправником.

Спосіб визначення маси зазначається у
накладній. Згідно з п. 28 Правил
приймання вантажів до перевезення,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України 21 листопада 2000 року
№644, вантажі, завантажені
відправниками у вагони відкритого
типу (платформи, напіввагони тощо),
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду вагона,
вантажу, його маркування (у т.ч.
захисного) та кріплення у вагоні без
перевірки маси та кількості вантажу.
Відповідно до статті 24 Статуту
залізниць України, залізниця має право
перевірити правильність відомостей
про вантаж, зазначених відправником у
накладній, на станції відправлення, під
час перевезення та на станції
призначення.

Статтею 122 Статуту залізниць України
передбачено, що за неправильно
зазначені у накладній масу, кількість
місць вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, порту
стягується штраф у розмірі згідно із
статтею 118 цього Статуту. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Відповідно до ст. 118 Статуту за
пред'явлення вантажу, який заборонено
до перевезень або який потребує під
час перевезення особливих заходів
безпеки, та з неправильним зазначенням
його найменування або властивостей з
відправника, крім заподіяних
залізниці збитків і витрат, стягується
штраф у розмірі п'ятикратної провізної
плати за всю відстань перевезення.

При цьому, в силу вимог ч.1 ст. 129 Статуту
залізниць України обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Аналогічні положення передбачені і п.5.5
Правил оформлення перевізних
документів, згідно з яким якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
відомостей про код одержувача, його
адресу, назву вантажу, його кількість,
то з відправника стягується штраф
згідно ст. 122 Статуту. Факт
неправильного зазначення відправником
указаних відомостей засвідчується
актом загальної форми, якщо за цим
фактом не складався комерційний акт.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на станції Одеса-порт
Одеської залізниці було виявлено факт
невідповідності фактичної маси
вантажу та зазначеної у документах у
сторону зменшення на 2550 кг.

Відповідно до п.7 Правил приймання
вантажів до перевезення, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України 21 листопада 2000 року №644 маса
зернових вантажів, насіння, висівок і
комбікормів, які перевозяться насипом,
картоплі, овочів і баштанних культур,
які перевозяться навалом, визначається
відправником на вагонних, елеваторних,
інших вагах або за допомогою
дозувальних пристроїв чи інших
спеціальних приладів.

Згідно з п.22 Правил видачі вантажів
приймання вантажів до перевезення,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України 21 листопада 2000 року
№644 перевірка маси вантажу на станції
призначення провадиться, як правило,
таким самим способом, яким цю масу було
визначено на станції відправлення.

Зазначена норма направлена на усунення
спорів між учасниками перевізних
правовідносин у випадках виявлення
нестачі вантажу, оскільки у разі
зважування різними способами на
станції відправлення та призначення
відповідно може дати необ'єктивну
інформацію щодо дійсної маси вантажу.

Суд апеляційної інстанції правомірно
зазначив, що відповідно до накладної
№36356384 від 15 грудня 2012 року зважування
на станції відправлення проводилось на
150т. вагонних вагах. Зважування на
станції призначення проводилось на
елеваторних (бункерних) 70т. вагах.

Ваги, на яких здійснювалась
переважування спірного вантажу на
станції призначення, є 70 тонними
елеваторними (бункерними) вагами,
зважування якими проводилось шляхом
зважування вантажу без тари шляхом
пересипання з вагону вантажу у бункер
та зважування відповідного вантажу.

Відповідно до Інструкції про порядок
застосування засобів
ваговимірювальної техніки на
залізничному транспорті України
затвердженої наказом Міністерства
інфраструктури України від 31 липня 2012
року № 422 вагонні ваги - засіб
ваговимірювальної техніки,
призначений для зважування одиниць
рухомого складу залізничного
транспорту, який вбудований у рейкову
колію і є елементом будови залізничної
колії. Засіб ваговимірювальної техніки
(далі - ЗВВТ) - засіб вимірювальної
техніки (далі - ЗВТ), який
застосовується для визначення маси
вантажу, що перевозиться залізничним
транспортом.

Границі допустимих похибок ЗВВТ під
час зважування вантажів у процесі
експлуатації не повинні перевищувати
норм точності зважування, встановлених
нормативно-правовими актами та
нормативними документами для
відповідних вантажів, що перевозяться
залізничним транспортом.

Як вбачається з наданих позивачем
копій технічного паспорту
тензометричних ваг, на яких
здійснювалось переважування вагонів з
вантажем на станції призначення,
похибка визначення ваги встановлена у
межах визначених чинним
законодавством.

Відповідно до ч.2 п. 2.6 Правила
оформлення перевізних документів маса
вантажу вважається правильною, якщо
різниця між фактично виявленою масою і
зазначеною в перевізних документах не
перевищує 0,2 %.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем окрім комерційних актів не
надано жодних доказів, в розумінні
ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження
неправильно зазначення відправником
маси вантажу.

Фактично визначена маса вантажу на
станції відправлення та призначення
відрізняється на 1.8 та 2.5 відсотків
відповідно.

Під час розгляду питання щодо
можливого невірного зазначення
відправником маси вантажу також слід
приймати до уваги приписи п. 27 Правил
видачі вантажів, а саме врахувати
відповідний відсоток природної втрати
вантажу (0,5%).

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про те, що
зазначена в спірних комерційних актах
різниця маси вантажу, виявлена при
переважуванні спірного вантажу на
станції призначення на 70 тонних
елеваторних (бункерних) вагах не
свідчить про неправильне зазначення
маси вантажу, оскільки фактично
зважування на станції відправлення та
призначення відбувалось на вагах
різного типу та різними способами (на
станції відправлення з тарою, шляхом
відрахування маси тари та на станції
призначення без тари, шляхом
пересипання вантажу в бункер для
зважування відповідно).

Заявник касаційної скарги посилається
на комерційні акти АА №023914/744 та АА
№023916/746, як на факт неправильного
зазначення відправником маси вантажу,
однак в силу вимог ст. 43 ГПК України
комерційний акт є тільки одним із
доказів, які господарський суд оцінює у
сукупності з усіма іншими доказами зі
справи.

Аналогічна правова позиція викладена у
Роз'ясненнях Президії ВГСУ №04-5/225 від 29
вересня 2008 року.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
норми чинного законодавства, матеріали
та обставини справи, суд касаційної
інстанції вважає, що докази позивача, а
саме комерційні акти АА №023914/744 та АА
№023916/746 від 19 грудня 2012 року в розумінні
ст. ст. 32-34, 43 ГПК України, не доводять
факту неправильного зазначення
відповідачем маси вантажу в
залізничній накладній №36356384 від 15
грудня 2012 року.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постановах Вищого господарського суду
України від 11.10.2012р. по справі №5017/1016/2012
та від 28.02.2013р. по справі №5017/1904/2012.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства „Одеська залізниця"
залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 24
жовтня 2013 року зі справи № 916/1484/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н. О. Кочерова

Н. І. Мележик