ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2013 р.
справа № 911/2755/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»,
м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веселинівська
автоколона №3», Миколаївська обл., смт.
Веселинове

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа», Київська
обл., м. Бровари

про стягнення 20 350,98 гривень

за участю представників:

від позивача: Григоренко В.І.
(довіреність б/н від 25.12.2012р.)

від відповідача 1: Шамрай В.Я.
(довіреність б/н від 04.10.2012р.)

від відповідача 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.07.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі-ТОВ «Хімагромаркетинг»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веселинівська
автоколона №3» (далі-ТОВ
«Веселинівська автоколона
№3»/відповідач 1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Акруа»
про солідарне стягнення 8 823,20 грн.
заборгованості за договором поставки
№АП-08-0263 від 06.06.2012р., а також про
стягнення з відповідача 1 - 3 736,62 грн.
штрафу та 7 791,16 грн. відсотків річних за
порушення останнім умов спірного
договору.

Відповідач 1 позов не визнав з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву,
та просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Відповідач 2 не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.07.2013р. порушено
провадження у справі №911/2755/13 та
призначено справу до розгляду на
30.07.2013р.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 30.07.2013р. та
20.08.2013р. розгляд даної справи
відкладався на 20.08.2013р. та 27.08.2013р.
відповідно.

20.08.2013р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача 1 надійшло клопотання
про призначення почеркознавчої
експертизи у даній справі на вирішення
якої, останній просив поставити
питання чи належать підписи, які
вчинені на договорі №АП-08-0263 від
06.06.2012р., додаткових угодах до нього та
довіреностях №39 від 18.06.2012р., №40 від
01.08.2012р. Єренкевич Л.Л., а також чи
належать підписи, які вчинені на
довіреностях №39 від 18.06.2012р., №40 від
01.08.2012р. Хортіву В.В.

Водночас, оскільки питання справжності
підпису на бухгалтерських документах
лежать поза межами предмету даного
спору та підлягають вирішенню не в
порядку господарського судочинства, а
шляхом звернення до відповідних
правоохоронних органів, судом у
задоволенні зазначеного клопотання
відповідача 1 відмовлено.

При відмові у задоволенні зазначеного
клопотання судом також було враховано
положення п. 2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»,
згідно якого судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

В судові засідання 30.07.2013р., 20.08.2013р. та
27.08.2013р. представник відповідача 2 не
з'явився, витребувані судом документи
не надав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача 1, суд

ВСТАНОВИВ:

06.06.2012р. між ТОВ «Хімагромаркетинг»
(далі-продавець) та ТОВ «Веселинівська
автоколона №3» (далі-покупець) укладено
договір поставки №АП-08-0263
(далі-договір), відповідно до якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
засоби захисту рослин.

У відповідності до додаткових
договорів від 15.06.2012р., 30.07.2012р. та
24.09.2012р. сторони дійшли згоди про
поставку до 17.06.2012р. та 02.08.2012р. товару
загальною вартістю 24 910,80 грн.

Крім того, 24.09.2012р. між ТОВ
«Хімагромаркетинг» (далі-кредитор) та
ТОВ «Акруа» (далі-поручитель) укладено
договір поруки №ПР-08-0263 (далі-договір
поруки), відповідно до якого поручитель
поручився перед кредитором за
виконання ТОВ «Веселинівська
автоколона №3» (далі-боржник)
зобов'язань за договором №АП-08-0263 від
06.06.2012р. та додатковими угодами до
нього.

Обсяг відповідальності поручителя
перед кредитором за цим договором
обмежується сплатою суми основного
боргу (п. 1.3 договору поруки).

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договором в частині
поставки товару виконав належним
чином.

Так, на виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв товар
загальною вартістю 24 910,80 грн., що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на
видаткових накладних №АП-08-0352 від
18.06.2012р. на суму 6 087,60 грн., №АП-08-0430 від
01.08.2012р. на суму 18 823,20 грн. Копії
зазначених накладних містяться в
матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача 1
претензій та повідомлень про порушення
першим умов договору.

Втім, відповідач 1 свої обов'язки за
договором в частині своєчасної оплати
вартості поставленого товару належним
чином не виконав, сплативши лише 16 087,60
грн., внаслідок чого за ним утворилось 8
823,20 грн. заборгованості.

Факт сплати відповідачем 1 - 16 087,60 грн.
за договором підтверджується наявними
в матеріалах справи банківськими
виписками з поточного рахунку
останнього за спірний період, а також
визнається відповідачем 1 у повному
обсязі.

З метою досудового врегулювання даного
спору, 17.06.2013р. позивачем було надіслано
відповідачу 2 вимогу, відповідно до
якої позивач інформував про ухилення
відповідача 1 (боржника) від виконання
забезпечених порукою грошових
зобов'язань, та просив першого, як
поручителя, сплатити 8 823,20 грн.
існуючої за договором заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач 1, як
покупець за договором, та відповідач 2,
як поручитель за договором поруки, свої
договірні зобов'язання не виконали,
позивач просить суд, зокрема, солідарно
стягнути з відповідачів 8 823,20 грн.
заборгованості по оплаті вартості
поставленого товару за накладною
№АП-08-0430 від 01.08.2012р. згідно договору.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
1, суд встановив, що заявлена позовна
вимога підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Приписами статей 173, 265, 193
Господарського кодексу України
унормовано, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статей 712, 692, 530 ЦК
України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 1.3 додаткових договорів
№АП-08-0263ДС1 від 15.06.2012р. та №АП-08-0263ДС2
від 30.07.2012р. передбачено, що оплату
товару вартістю 6 087,60 грн. та 18 823,20 грн.
покупець зобов'язаний здійснити не
пізніше 25.06.2012р. та 15.08.2012р. відповідно.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем 1 накладних №АП-08-0352 від
18.06.2012р. на суму 6 087,60 грн., №АП-08-0430 від
01.08.2012р. без будь-яких заперечень щодо
обсягу чи якості поставленого товару
свідчить про прийняття відповідачем 1
цього товару та, відповідно, породжує в
останнього обов'язок щодо його оплати у
повному обсязі у строки, встановлені
умовами додатковими угодами до
договору.

Крім того, приписами статей 553, 554 ЦК
України встановлено, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач 1 частково оплатив вартість
поставленого позивачем товару, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
солідарне стягнення з відповідача 1, як
боржника, та відповідача 2, як
поручителя, 8 823,20 грн. заборгованості
по оплаті вартості поставленого товару
за накладною №АП-08-0430 від 01.08.2012р.
згідно договору підлягає задоволенню
як така, що доведена позивачем
належними та допустимими доказами та
не спростована у встановленому порядку
відповідачами.

Посилання ж відповідача 1 на
відсутність в нього обов'язку по оплаті
вартості товару, поставленого за
спірними накладними з огляду як на
невідповідність довіреностей на
отримання матеріальних цінностей №39
від 18.06.2012р., №40 від 01.08.2012р. Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», у
зв'язку з відсутністю у довіреностях
зразка підпису уповноваженої особи на
отримання товару, так і на відсутність
товарно-транспортних накладних, що на
думку останнього є підставою для
проведення розрахунків між сторонами
судом не приймаються, оскільки
підписання покупцем (відповідачем 1)
видаткових накладних, які є первинними
обліковими документами у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і які відповідають вимогам,
зокрема, ст. 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар (інформаційний лист Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012р. «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права»).

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 29.04.2013р. у справі
№40/5005/7052/2012.

Що ж до посилань відповідача 1 на
безпідставність заявлених позовних
вимог з огляду на підписання договору,
в тому числі додаткових угод до нього, а
також довіреностей на отримання
матеріальних цінностей не директором
ТОВ «Веселинівська автоколонна №3»
Єренкевич Л.Л., а іншою не встановленою
особою, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст.
181 ГК України, відповідно до якої
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що підпис сторони (сторін) на правочині
підтверджує лише форму правочину, в
якій його вчинено - письмову, а
відповідно, сам факт вчинення
правочину юридичними особами
підтверджується наявністю печатки на
документі, що має письмову форму.

Отже, наявність печатки відповідача 1
на договорі поставки та додаткових
угодах до нього є свідченням
скріплення не підпису особи, як
помилково вважає останній, а самого
документа.

Тому за наявності на договорі печатки
юридичної особи - відповідача 1,
посилання останнього, як на підставу
відсутності в останнього будь-яких
грошових зобов'язань за договором
поставки, на те, що останній з боку
відповідача 1 підписаний не директором
товариства, є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. у справі №18/37/2012/5003.

При цьому судом було врахована також
відсутність у матеріалах справи
доказів втрати відповідачем 1 печатки
та доказів наявності службового
розслідування за фактом незаконного її
використання. У той час, як доказів
оскарження дійсності наявних на
договорі поставки, додаткових угодах
до нього, довіреностях на отримання
матеріальних цінностей та видаткових
накладених печаток відповідача 1 суду
також надано не було.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем 1 своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
просить суд стягнути з першого,
зокрема, 3 736,62 грн. штрафу, нарахованого
на підставі п. 5.4 договору з розрахунку
15% від вартості поставленого товару.

Відповідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у
випадку прострочення виконання
зобов'язань, передбачених розділом 2
даного договору, більше ніж 30 днів
винна сторона додатково сплачує іншій
стороні штраф у розмірі 15% від ціни
договору.

Враховуючи встановлення судом факту
часткової оплати відповідачем 1
вартості поставленого товару лише
31.07.2012р. та 12.12.2012р., що з урахуванням
положень договору є порушенням строків
оплати вартості товару понад 30 днів,
суд дійшов висновку про підставність
нарахування позивачем штрафу в порядку
п. 5.4 договору.

Оскільки розмір штрафу, заявленого
позивачем до стягнення відповідає
вимогам вищезазначених норм Закону,
положенням договору, а також є
арифметично вірним, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 1 -
3 736,62 грн. штрафу підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем 1 своїх
договірних зобов'язань, позивач
просить суд стягнути з першого 7 791,16
грн. відсотків річних нарахованих на
підставі п. 5.5 договору з урахуванням
часткових оплат, за періоди:

з 16.08.2012р. по 13.11.2012р. на 18 823,20 грн.
заборгованості із розрахунку 40% річних,

з 14.11.2012р. по 11.12.2012р. на 18 823,20 грн.
заборгованості із розрахунку 96% річних,

з 12.12.2012р. по 25.06.2013р. на 8 823,20 грн.
заборгованості із розрахунку 96% річних.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що
сторони прийшли згоди щодо зміни
розміру процентної ставки,
передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і
встановлюють її в розмірі 40% річних від
несплаченої загальної вартості товару
протягом 90 календарних днів з дати,
коли товар повинен був сплачений
покупцем та 96% річних від несплаченої
ціни товару до дня повної оплати з дати
закінчення 90 календарних днів.

Оскільки розмір відсотків річних,
заявлених позивачем до стягнення
відповідає вимогам вищезазначених
норм Закону, положенням договору, а
також є арифметично вірним, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 1 -
7 791,16 грн. відсотків річних підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідачів
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 22, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 530, 553, 554, 625, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
193, 230, 236 Господарського кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Солідарно стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Веселинівська автоколона №3» (57001,
Миколаївська обл., Веселинівський р-н,
смт. Веселинове, вул. Радянська, 22,
ідентифікаційний код 22443181) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Київська, 290,
ідентифікаційний код 36432705) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, 15,
ідентифікаційний код 30262667) 8 823 (вісім
тисяч вісімсот двадцять три) грн. 20 коп.
заборгованості та 746 (сімсот сорок
шість) грн. 00 коп. судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веселинівська
автоколона №3» (57001, Миколаївська обл.,
Веселинівський р-н, смт. Веселинове,
вул. Радянська, 22, ідентифікаційний код
22443181) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, 15,
ідентифікаційний код 30262667) 3 736 (три
тисячі сімсот тридцять шість) грн. 62
коп. штрафу, 7 791 (сім тисяч сімсот
дев'яносто одну) грн. 16 коп. відсотків
річних та 974 (дев'ятсот сімдесят чотири)
грн. 50 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 27.08.2013р.

Суддя
В.А. Ярема