РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 913/1046/13 01.07.13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Ремо»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс»

про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних позовних вимог

Суддя М.Є. Літвінова

Представники сторін:

Від позивача: Кузьмін С.Г. - предст. за довір.

Від відповідача: Семенець С.В. - предст. за довір.

Рішення прийняте 01.07.2013р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 10.06.2013 по 01.07.2013.

В судовому засіданні 01.07.2013, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

До Господарського суду міста Києва за підсудністю надійшла справа Господарського суду Луганської області №913/10-46/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Ремо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс» про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно автоматичного розподілу справи №913/1046/13, вказана справа передана на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2013р., прийнято справу Господарського суду Луганської області №913/1046/13 до провадження, розгляд справи призначено на 10.06.2013р.

В судовому засіданні 10.06.2013р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 01.07.2013р.

В судовому засіданні 01.07.2013р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити останні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість останніх, та просив суд відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні 01.07.2013р., судом було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, з виходом до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Ремо» (надалі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс» (надалі відповідач) було укладено Договір №10-09/ЕР про надання охоронних послуг.

Відповідно до умов Договору позивач здійснював охорону відходів вуглезабезпечення (порода), що розташовані на недіючому породному відвалі ВП ЦЗФ «Свердловська» ДП «Свердловантрацит», який займає земельну ділянку площею 54,48 га, що належить відповідачу на підставі біржового контракту №34555 від 28.05.2009р.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.08.2010р. у справі №1/119, було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Ремо» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс» боргу в сумі 183 891,85 грн., 5075грн. 42 коп. інфляційних нарахувань, 3% річних в розмірі 1 317,99грн., пені 9006,17грн., витрат по держмиту 1 992,91грн. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 236,00грн.

13.12.2012 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №35631059 на підставі наказу Господарського суду Луганської області про примусове виконання рішення №1/119 від 20.08.2010р.

08.02.2013року відповідач звернувся до Господарського суд Луганської області із заявою про визнання наказу від 20.08.2010 №1/119 таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на наступне.

Відповідно до матеріалів заяви про визнання наказу суду від 20.08.10р. таким, що не підлягає виконанню, 08.02.2013р. позивачу стало відомо, що відповідач здійснив залік зустрічних вимог в розмірі 201 520 грн. 34 коп.

Позивач просить визнати недійсною заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.09.2010року №03/09-01 та зобов'язати відповідача виконати грошові зобов'язання відповідно до наказу про примусове виконання рішення №1/119 від 20.08.2010р.

Підставами недійсності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.09.2010року №03/09-01, позивач визначає:

Відсутність однорідності вимог, а саме на думку позивача, було проведено залік юридично неоднорідних цивільно - правових вимог: з боку позивача боргові зобов'язання полягали в оплаті вартості раніш переданого товару, а з боку відповідача боргові зобов'язання полягають в платі наданих послуг та неустойки за неналежне виконання зобов'язання (інфляційних нарахувань, 3% річних, пені), витрат по держмиту, витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Недотримання форми укладання правочину, а саме позивач вказує на те, що вимоги відповідача про залік не є однорідними та не підлягають задоволенню відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу України та Постанови ВГСУ від 21.06.2007р. №13/159-06.

Також позивач вказує на сплив позовної давності, і вважає, що відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, відповідач не має права вимоги боргу.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (відзив на позов від 10.06.2013р.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї сторони.

У разі зміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора (п. 1 ст. 603 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. До вказаних умов слід віднести:

- законність змісту правочину;

- наявність у особи, яка вчиняє правочин необхідного обсягу цивільної дієздатності;

-вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі;

- відповідність форми вчинення правочину вимогам закону;

- спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 даного кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою господарського суду Луганської області від 11.03.2013р. у справі №1/119 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Вищевказаною ухвалою суду було визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Луганської області від 20.08.10р. у справі №1/119 про примусове виконання рішення господарського суду від 05.08.2010р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоресурс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційна фірма «Ремо», 183891 грн. 85 коп. боргу, 5057 грн. 42 коп. інфляційних нарахувань, 1317 грн. 99 коп. 3% річних, 9006 грн. 17 коп. пені, 1992 грн. 91коп. витрат по державному миту та 236 грн. 00 коп. втрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Зазначена ухвала, як свідчать матеріали справи в апеляційному порядку не оскаржувалась, відповідно на час розгляду судової справи №913/1046/13, набрала законної сили та є чинною.

Слід вказати, що при розгляді заяви ТОВ «Енергоресрус» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №1/119, Господарським судом Луганської області були встановлені факти наявності усіх необхідних умов, для проведення зарахування наявних зустрічних грошових вимог між позивачем та відповідачем.

Також, судом було встановлено, що заява про залік зустрічних однорідних вимог від 03.09.2010р. №03/09001 відповідає вимог чинного законодавства України, та була отримана позивачем 06.09.2010року в установленому порядку, про що відображено в ухвалі суду.

Таким чином, твердження позивача відносно того, що останній дізнався про здійснення зарахування однорідних грошових вимог лише 08.02.2013р., а саме коли відповідач звернувся до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності.

Отже, позивачем не було надано суду належного обґрунтування та документального підтвердження наявності підстав щодо визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.09.2010р. №03/09-10.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського кодексу України, факти встановлені рішенням Господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження викладеного в позові.

Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.09.2010р. №03/09-10 є безпідставними та необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 601, 603 Цивільного кодексу України ст. ст. 32, 33, 35 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата підписання

повного тексту рішення 08.07.2013

Суддя М.Є. Літвінова