ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2013 р.
Справа № 911/3681/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз», Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе

про стягнення 551723,59 грн.

секретар судового засідання Бердило
І.П.

за участю представників:

від позивача: Пількевич В.В.
(довіреність №14-60 від 22 березня 2013
року);

від відповідача: Козакова О.А.
(довіреність №1-252 від 26 грудня 2012 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» (далі - відповідач) про
стягнення 551723,59 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
стягнення з відповідача 427700,90 грн. пені,
85540,18 грн. 3% річних та 38482,51 грн.
інфляційних втрат, обґрунтовані тим, що
відповідач несвоєчасно сплатив
грошові кошти за поставлений позивачем
газ за договором купівлі-продажу
природного газу за №12/4-303-ВТВ від 28
вересня 2012 року.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 24 вересня 2013
року та призначено справу до розгляду
на 8 жовтня 2013 року.

У судовому засіданні 8 жовтня 2013 року на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 5 листопада 2013
року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, просив суд
зменшити розмір штрафних санкцій, а в
частині стягнення інфляційних втрат
відмовити повністю.

5 листопада 2013 року відповідно до ч. 2 ст.
85 ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - продавець)
та відповідачем (за договором -
покупець) 28 вересня 2012 року укладено
договір купівлі-продажу природного
газу за №12/4-303-ВТВ.

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити газ на умовах цього
договору.

Згідно пункту 2.1 договору продавець
передає покупцеві у період з 1 вересня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 18659,203 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати планових обсягів газу протягом
місяця поставки з урахуванням положень
п. 6.2 договору.

Пунктом 6.2 передбачено, що оплата за газ
здійснюється з поточного рахунка
покупця на поточний рахунок продавця
та зараховується як оплата за газ.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 20-го
числа наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пунктів 6.1
та 6.2 договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач передав, а відповідач
прийняв природний газ, що
підтверджується підписаними
уповноваженими сторонами позивача та
відповідача актами приймання -
передачі природного газу від 30 вересня
2012 року (на суму 7416558,44 грн.) та від 31
жовтня 2012 року (на суму 19241255,37 грн.), а
всього, на загальну суму 26657813,81 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
виконав, проте, допустив прострочення
платежів, що підтверджується випискою
по рахунку позивача (том 1, а.с. 18) та не
заперечується відповідачем, та, як
вбачається з матеріалів справи,
остаточно відповідач розрахувався з
позивачем лише 25 грудня 2012 року.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, розмір пені,
нарахованої позивачем у сумі 427700,90 грн.
за період, який наведений у розрахунку,
що доданий позивачем до позовної заяви,
є обґрунтованим та підлягає стягненню
з відповідача.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, складає 38482,51 грн.

Зазначений розмір інфляційних втрат є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Згідно п. 2 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17
липня 2012 року №01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 №52/30).

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 85540,18 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Судом відмовлено в задоволенні
клопотання відповідача щодо зменшення
розміру пені, оскільки, подані до суду
баланс на 1 січня 2013 року та звіт про
фінансові результати за 2012 рік не є
належними доказам тяжкого
матеріального становища відповідача.

Крім того, наданий до суду список
боржників (установ та організацій, що
фінансуються з Державного та місцевих
бюджетів) також не є належним доказом
дебіторської заборгованості, оскільки,
зазначений список складений в
односторонньому порядку саме
відповідачем та не є належним доказом
існування заборгованості перед
відповідачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» (08150, Київська область, м.
Боярка, вул. Шевченка, 178, код 20578072) на
користь Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) -
427700 (чотириста двадцять сім тисяч
сімсот) грн. 90 коп. пені, 38482 (тридцять
вісім тисяч чотириста вісімдесят дві)
грн. 51 коп. інфляційних втрат, 85540
(вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок)
грн. 18 коп. 3% річних та 11034 (одинадцять
тисяч тридцять чотири) грн. 47 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 11 листопада 2013
року

Суддя
Заєць Д.Г.