ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 грудня 2013 року Справа № 5011-21/3700-46/571-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Мирошниченка С.В.,суддів:
Владимиренко С.В.,
Демидової А.М., Могил С.К., Шевчук
С.Р.,розглянувши заяву Державного
агентства резерву Українипро перегляд
Верховним Судом Українипостанови
Вищого господарського суду України від
02.07.2013у справі № 5011-21/3700-46/571-2012за
позовом Державного агентства резерву
УкраїнидоДочірнього підприємства
"Львівський Облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" за участю
Прокуратури міста Києва проповернення
матеріальних цінностей та стягнення
штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Державне агентство резерву України
звернулось з позовом до Дочірнього
підприємства "Львівський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги" про зобов'язання
відповідача повернути до державного
резерву матеріальні цінності, а саме:
сталь крупносортну в кількості 27,10
тонн, скоби будівельні в кількості 18,70
тонн, а також про стягнення з
відповідача 82 545,60 грн. штрафу за
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей та 133 471,02 грн.
пені.

Справа розглядалась судами
неодноразово. Останнім рішенням
господарського суду міста Києва від
14.03.2013 у справі №5011-21/3700-2012-46/571-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2013
відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.07.2013 у справі
№5011-21/3700-46/571-2012 постанову апеляційного
господарського суду залишено без змін.

Державне агентство резерву України
звернулося із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
02.07.2013 у справі №5011-21/3700-46/571-2012, в якій
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 19.03.2009
у справі №12/14/761, від 27.05.2010 у справі
№10/658-07/5, від 28.01.2010 у справі №50/258, від
05.08.2013 у справі №5011-50/3070-45/386-2012, від
21.08.2013 у справі №5011-43/15360-2012, від 04.07.2007 у
справі №40/323т, від 07.12.2011 у справі
№45/467т-46/369, від 18.06.2013 у справі
№5011-46/15027-2012, від 05.06.2013 у справі №42/485-т,
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
положень статті 11 Цивільного кодексу
України, статті 174 Господарського
кодексу України, 154 Цивільного кодексу
УРСР, статті 11 Закону України "Про
державний матеріальний резерв",
"Положення про мобілізаційний резерв",
затверджене Постановою ЦК КПРС та Ради
Міністрів СРСР від 29.09.1969, "Положення
про особливості формування, розміщення
та проведення операцій з матеріальними
цінностями мобілізаційного резерву",
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 29.01.1998 №100-03,
внаслідок чого, на думку заявника,
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява
про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Встановлений статтею 11116 ГПК України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд судових рішень є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

При вирішенні питання про допуск
справи до провадження Верховного Суду
України враховується сукупність усіх
наявних складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові від 02.07.2013 у справі
№5011-21/3700-46/571-2012, про перегляд якої
подано заяву, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову
Державного агентства резерву України
про зобов'язання відповідача повернути
до державного резерву матеріальні
цінності та стягнення штрафних
санкцій. При цьому, Вищий господарський
суд України виходив із встановлених
судами попередніх інстанцій обставин
справи про те, що позивач не надав
належних та допустимих доказів
фактичної передачі відповідачу на
зберігання спірних матеріальних
цінностей та доказів укладення з
відповідачем договору на
відповідальне зберігання спірних
матеріальних цінностей.

Водночас у постановах від 19.03.2009 у
справі №12/14/761, від 27.05.2010 у справі
№10/658-07/5, від 28.01.2010 у справі №50/258, від
05.08.2013 у справі №5011-50/3070-45/386-2012, від
21.08.2013 у справі №5011-43/15360-2012, від 04.07.2007 у
справі №40/323т та від 07.12.2011 у справі
№45/467т-46/369, на які посилається заявник,
погоджуючись з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову про
зобов'язання відповідача повернути до
державного резерву матеріальні
цінності та стягнення штрафних
санкцій, суд касаційної інстанції
виходив із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про фактичну передачу позивачем
спірних матеріальних цінностей
відповідачу на відповідальне
зберігання та про незабезпечення
відповідачем збереження відповідних
цінностей, що підтверджується
відповідними доказами.

У постанові від 18.06.2013 у справі
№5011-46/15027-2012 суд касаційної інстанції
погодився з висновком суду апеляційної
інстанції щодо часткового задоволення
позову про відшкодування відповідачем
вартості матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву та стягнення
штрафних санкцій, з огляду на
встановлений судами попередніх
інстанцій факт знаходження на
відповідальному зберіганні у
відповідача матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву та факт
самовільного використання
відповідачем матеріальних цінностей
державного резерву.

У постанові від 05.06.2013 у справі №42/485-т
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для відмови в
позові про зобов'язання позивача
повернути майно до державного резерву.
При цьому, Вищий господарський суд
України виходив із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що обов'язок відповідача з
розміщення матеріальних цінностей
державного резерву був припинений на
підставі відповідного розпорядження
Кабінету міністрів України, згідно
якого мобілізаційне завдання до
резерву заявлених позивачем
матеріальних цінностей відповідачу в
установленому порядку скасоване,
спірні матеріальні цінності
розброньовані, тому в даному випадку,
позивач мав звернутись з позовом про
відшкодування вартості відсутніх
матеріальних цінностей державного
резерву, а не про повернення їх
відповідачем. Крім того, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову в
частині стягнення з відповідача
штрафних санкцій за незабезпечення
збереження матеріальних цінностей,
враховуючи при цьому встановлені
судами обставини самовільного
відчуження відповідачем матеріальних
цінностей державного резерву.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу на те, що за змістом частини
другої статті 38 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" та розділу
ХІІ2 Господарського процесуального
кодексу України основною метою
діяльності Верховного Суду України є
створення однакової судової практики
застосування норм матеріального права
та усунення порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Таким чином, в порядку, встановленому
розділом ХІІ2 Господарського
процесуального кодексу України,
правова оцінка повноти дослідження
обставин справи попередніми судовими
інстанціями під час перегляду справи
не здійснюється.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Державному агентству
резерву України у допуску справи
№5011-21/3700-46/571-2012 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя С. Мирошниченко
Судді: С. Владимиренко А. Демидова С.
Могил С. Шевчук