ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 грудня 2013 року Справа № 9/17-4164-2011

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Малетича М.М.,
Бакуліної С.В., Данилової Т.Б., Кота О.В.,
Шевчук С.Р.розглянувши заявуПриватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України "Укрпрофздоровниця"

про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 12.03.2013у
справі №9/17-4164-2011за позовомПрокурора
Приморського району міста Одеси в
інтересах держави в особі Фону
державного майна Українидо 1.
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, 2. Приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофздоровниця"за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів:Дочірнього підприємства
"Клінічний санаторій "Лермонтовський"
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофздоровниця"провизнання
недійсним рішення та свідоцтва про
право власності, визнання права
власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 09.12.2011 у справі №9/17-4164-2011,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 14.02.2012, позов задоволено:
визнано недійсним рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради №151 від
04.07.2002 "Про оформлення свідоцтв на право
власності Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на об'єкти
нерухомого майна санаторію
"Лермонтовський", розташовані за
адресами: пров. Лермонтовський, 2, вул.
Белінського, 7"; визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
нежитлові будівлі №021961 від 17.07.2002,
видане Виконавчим комітетом Одеської
міської ради на ім'я Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (ПАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця": 01033, м. Київ,
Печерський район, вул. Шота Руставелі,
39/41, ); визнано за
державою в особі Фонду державного
майна України право власності на
нежитлові будівлі майнового комплексу
санаторію "Лермонтовський": літера "В" -
лікувальний корпус; літера "Г" -
гуртожиток та пральня; літера "Д" -
корпус №2; літера "Е, Е1, Е2" - корпус №1;
літера "Ж" - корпус № 5; літера "З,М" -
грязелікарня; літера "Н" - котельна;
літера "О" - майстерня; літера "Л" - сушка;
літера "И" - клуб та поліклініка; літера
"Й" - кінобудка; літера "ЬІ" - естрада;
літера "X" - бібліотека та перукарня;
літера "П" - водонапірна башта; літера "С"
- їдальня; літера "Р, Ю" - адмін. корпус;
літера "Я, Я1" -
експериментально-монтажний цех; літера
"Т" -дитячий садок та аптека; літера "Ф, Э,
Щ" - житлові; літера "Ш" - радонова
лабораторія; літера "Ч" - приймальне
відділення; літера "У" - корпус №4; №1, 2,
26, 36 - кіоски; №10,31, "Ц" - трансформаторні
будки; №24 - газобалонна; №11, 12, 13, 14, 15, 16 -
аеросолярій; №25, 23, 4, 5, 6, 7, 8, 27, 28 - сараї;
№32 - гараж; №3, 17, 18, 21, 22 - навіси; №19 -
душова літня; № 20, 9 - убиральні; №35 -
танцювальний майданчик; №37 -
спортивний майданчик; №38 -
метео-майданчик; №ІІІ - VIII - оранжерея;
№І - мостіння; №39 - 47 - ворота; №48 - 52 -
забори; №29 - резервні запаси води; №11 -
бетонний борт; №ІХ - фонтан; №Х-ХХІХ -
грязеві басейни, загальною площею
12663кв.м., що знаходяться у місті Одесі по
провулку Лермонтовському, 2".

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.03.2013 постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
14.02.2012 залишено без змін.

Приватним акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України "Укрпрофздоровниця"
подано заяву про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 12.03.2013,
у якій заявник просить скасувати
зазначену постанову та прийняти нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 22.07.2013
у справі №51/227, від 15.04.2013 у справі
№9/17-4862-2011, від 21.11.2012 у справі №5017/729/2012
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
одних і тих самих норм матеріального
права, а саме: Постанови Ради Міністрів
УРСР №6060 від 23.04.1960 "Про передачу
профспілкам санаторіїв і будинків
відпочинку Міністерства охорони
здоров'я Української РСР", Постанови
Верховної Ради Української РСР №506-ХІІ
від 29.11.1990 "Про захист суверенних прав
власності УРСР", Постанови Верховної
Ради України №2164-ХІІ від 04.03.1992, статті 1
Закону України №1540-ХІІ від 10.09.1991 "Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України", статей 4, 55 Закону
України "Про власність", статті 12 Закону
України "Про господарські товариства",
Постанови Верховної Ради України
№2268-ХІІ від 10.04.1992 "Про майнові
комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України", Постанови Верховної Ради
України №3943-ХІІ від 04.02.1994 "Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР",
Постанови Верховної Ради України "Про
проект постанови Верховної Ради
України про тлумачення Постанови
Верховної Ради України №461/96-ВР від
01.11.1996 "Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР", Постанови Верховного Ради
України №2164-ХІІ від 04.03.1992, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
ГПК України заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Як вбачається зі змісту постанови від
12.03.2013 у справі №9/17-4164-2011,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про задоволення позовних вимог щодо
визнання недійсними рішення
виконавчого комітету міської ради та
виданого на його підставі свідоцтва
про право власності та визнання права
власності за державою в особі Фонду
державного майна, оскільки судами
попередніх інстанцій встановлено, що
спірне майно, на яке було видано за
оспорюваним рішенням спірне свідоцтво
про право власності, є державною
власністю, у зв'язку з чим не могло бути
передано відповідачу-2, без погодження
Фонду державного майна України.

Водночас, у постанові від 21.11.2012 у
справі №5017/729/2012, на яку заявник
посилається, Вищий господарський суд
України погодився з висновками суду
апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні позову щодо визнання
недійсним та скасування рішення
міської ради, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на нежитлові будівлі. Такого
висновку суд касаційної інстанції
дійшов з огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, відповідач-2 є власником
спірного майна, яке увійшло до його
статутного фонду (капіталу), позивачем
не доведено порушення його права або
інтересу.

У постанові від 22.07.2013 у справі №51/227, на
яку також посилається заявник, Вищий
господарський суд України погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо відмови в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності
держави, визнання недійсним з моменту
укладення договору купівлі-продажу та
витребування майна у державну
власність (в частині, що стосується
доводів заявника), оскільки судами
попередніх інстанцій встановлено, що
Головним управлінням комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) на підставі наказу "Про
оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна" від 22.12.2003 №1475-В
видано свідоцтво про право колективної
власності Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (відповідача-1) на
майновий комплекс санаторію; спірне
майно згідно акта прийому-передачі
було передано акціонерному товариству
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" у власність при
його створенні; оспорюваний договір
купівлі-продажу відповідав вимогам
чинного законодавства на момент його
укладення.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах
встановлених судом фактичних обставин
справи залежно від яких суд касаційної
інстанції дійшов відповідних правових
висновків та застосував відповідні
норми матеріального права.

Крім того, не можуть бути доказом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права постанова
Вищого господарського суду України від
15.04.2013 у справі №9/17-4862-2011, на яку
посилається заявник, оскільки у
зазначеній справі та у справі
№9/17-4164-2011, про перегляд постанови в
якій просить заявник, предмети
позовних вимог є різними. Так, у справі
№9/17-4164-2011 заявлено позовні вимоги про
визнання недійсними рішення
виконавчого комітету міської ради,
виданого на його підставі свідоцтва
про право власності та визнання права
власності. Водночас, у справі №9/17-4862-2011
заявлено про визнання недійсним
договору про спільну діяльність, що
передбачає також різні підстави
позовів та виключає подібність
правовідносин у цих справах у
розумінні статті 11116 ГПК України.

За таких обставин відсутні визначені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Приватному
акціонерному товариству
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України "Укрпрофздоровниця"
у допуску справи №9/17-4164-2011 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяМ. Малетич Судді
С.Бакуліна Т.Данилова О.Кот
С.Шевчук