ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2013 р.
Справа №917/1893/13

За позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Полтава

до 1. Державного підприємства
"Південна залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу
"Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління" Державного
підприємства "Південна залізниця".

2. Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області, м. Полтава

про визнання договору укладеним

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача1: Бутенко А.Г.

від відповідача 2: Миськів В.М., Полях
Т.В., Левішко Т.В.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається
позовна заява про визнання укладеним
договору оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності, №
84/07-Н від 07.11.2007 року.

Позивач на задоволенні позову
наполягає, посилаючись на те, що 07.11.2007р.
укладено договір оренди нерухомого
майна між ним та відповідачем-2,
погоджено з відповідачем -1
(балансоутримувачем). Оскільки
відповідачі вважають даний договір
неукладеним, позивач просить суд
захистити його права та законні
інтереси шляхом постановлення рішення
про визнання даного договору
укладеним.

Відповідачі проти позову
заперечують за мотивами відзивів на
позов від 07.102013р. (арк.справи 27-29) та від
13.11.2013р. №10-07-6444 (арк.справи 101-103).

У судовому засіданні 19.11.2013р.
представником відповідача-2 заявлялося
усно клопотання про витребування
доказів у відповідача -1. У письмовому
вигляді дане клопотання не подавалося
та судом не вирішувалося.

Суд, розглянувши матеріали
справи, заслухавши представників
сторін, дослідивши та оцінивши наявні у
справі докази, встановив:

07.11.2007р. сторонами - позивачем та
відповідачем-2 - було підписано договір
оренди №84/07-Н нерухомого майна, що
належить до державної власності, та
погоджено його з балансоутримувачем
даного майна, яким виступає
відповідач-1 (копія договору -
арк.спарви 9-13, оригінал оглянуто у
засіданні). Вказане сторонами не
заперечується.

Порядок передачі та повернення
об"єкту оренди визначений у розд.2
договору, згідно якого передача об"єкта
оренди у користування орендаря
здійснюється одночасно з підписанням
сторонами договору та оформлюється
актом прийому-передачі, який є
невід"ємною частиною даного договору; в
акті приймання-передачі вказується
вартісна характеристика об"єкта оренди
на момент передачі майна орендарю.

У матеріалах справи наявний Акт
приймання-передачі в оренду нерухомого
майна, що належить до державної
власності від 07.11.2007р. Як вказує
позивач, фактично йому майно було
передано 05.09.2008р., що підтверджується
зробленою ним власноручно поміткою на
акті приймання-передачі (завіреною
печаткою позивача), примірник якого
знаходиться у позивача (копія -
арк.справи 14, оригінал оглянуто у
засіданні). У той же час орендодавець
проти даного факту заперечує, надає
власний примірник вказаного Акту
приймання-передачі від 07.11.2007р., на
якому відмітка про передачу об"єкта в
оренду 05.09.2008р. відсутня (так само
відсутня і печатка позивача), натомість
стоїть відмітка "23.12.2007р." (арк.справи 110,
оригінал оглянуто у засіданні та
встановлено відповідність копії
оригіналу). Балансоутримувач
(відповідач-1) примірника Акту
приймання-передачі в оренду майна на
огляд не надав, проте з відзиву на позов
вбачається, що даний акт підписаний ним
як балансоутримувачем 28.11.2007р. та про
передання майна у вересні 2008р.
балансоутримувачу не відомо.

З пояснень відповідачів
вбачається, що позивач фактично не
користується частиною фойє будівлі
залізничного вокзалу, що була
запланована до оренди згідно даного
договору; дані пояснення
спростовуються позивачем з посиланням
на те, що договором оренди №84/07-Н не
зазначено конкретно, які саме 15 кв.м.
фойє передаються в оренду, тому, на
думку позивача, він вправі
використовувати будь-які 15 кв.м.
приміщення вокзалу на підставі даного
договору.

Таким чином, позивач, наголошуючи
на тому, що відповідачі заперечують
факт укладення даного договору,
незважаючи на те, що на адресу позивача
направлявся рахунок на оплату №45 від
09.02.2009р., орендна плата за вересень 2013 р.
позивачем оплачена, майно застраховане
за відповідними договорами
страхування (копії - у матер.справи),
просить суд визнати його укладеним.

При прийнятті рішення суд
виходить з наступного:

Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК
України).

Статтею 9 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" встановлено порядок укладення
договору оренди, який ґрунтується на
загальних принципах свободи договору,
зокрема щодо укладення договору та
вибору контрагента.

Відповідно до ст.ст.638, 640 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї зі сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною. Договір є
укладеним з моменту одержання особою,
як направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії. Відповідно до ст.795
ЦК України, передання наймачеві
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту починається обчислення
строку договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Відповідно до ст.12 Закону України
"Про оренду державного і комунального
майна" договір оренди вважається
укладеним з моменту досягнення
домовленості з усіх істотних умов і
підписання сторонами тексту договору.
Згідно ст.13 цього Закону, передача
об'єкта оренди орендодавцем
орендареві здійснюється у строки і на
умовах, визначених у договорі оренди.

Тобто, законодавством визначено,
з якого моменту договір оренди є
укладеним.

Правові наслідки непередання
майна наймачеві передбачені ст.766 ЦК
України та ч.3 ст.13 Закону України "Про
оренду державного і комунального
майна".

Укладення господарських
договорів за рішенням суду регулюється
ст. 187 ГК України. При цьому, виходячи з
зі змісту даної норми, переддоговірні
спори поділяються на спори про
спонукання до укладення договору, якщо
одна з сторін ухиляється від його
укладення та на спори з умов договору,
коли сторони не врегулювали
розбіжності щодо його умов. Судом
встановлено, що сторони не мають
розбіжностей та заперечень стосовно
умов самого договору оренди №84/07-Н від
07.11.2007р., натомість не можуть дійти
згоди у тій частині, коли саме було
передано майно на виконання умов
даного договору; в той же час позивач не
вимагає передання майна від
наймодавця, тощо, а натомість просить
суд встановити факт укладення
договору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Статтею 20
ГК України також передбачено, що
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів. Кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів, способи такого захисту
встановлюються вказаними статтями
нормативних актів (ст.16 ЦК України, ст.20
ГК України).

Як роз"яснив Вищий господарський
суд України у п. 2.7. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" у задоволенні позовних
вимог про визнання договору оренди
укладеним слід відмовляти, якщо не
подано доказів наявності спору
стосовно такого укладення, оскільки
зазначені вимоги зводяться за своїм
змістом до встановлення юридичного
факту, а відповідний спосіб захисту
порушеного права не передбачений
частиною другою статті 20 ГК України,
крім випадків, коли інше встановлено
законом або договором. Як уже було
зазначено вище, сторони не мають
розбіжностей та заперечень стосовно
умов самого договору оренди №84/07-Н від
07.11.2007р.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Згідно зі статтею 33 цього ж
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. В силу вказаної норми
предметом доказування є обставини, які
свідчать про дійсні права та обов'язки
сторін у справі та складаються з
фактів, якими позивач обґрунтовує
підстави позову, та фактів, якими
відповідач обґрунтовує заперечення
проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили. Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Посилання позивача на те, що договір
оренди від 07.11.2007р. не визнавався
недійсним, розірваним, відсутні судові
рішення, у резолютивній частині яких
вказувалося б на визнання його
неукладеним, тощо, на думку суду не є
достатньою підставою для задоволення
даного позову, так само як і посилання
на рішення господарського суду
Полтавської області від 24.03.2009р. у
справі №8/344а, у описовій частині якого
вказано про укладення договору №84/07-Н.

Судовий збір відповідно до приписів
ст.49 ГПК України покладається на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Повне рішення складено 21.11.2013р.

Суддя
О.С.Мацко