ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" грудня 2013 р.
Справа № 918/1760/13

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Пашкевич І.О.

при секретарі судових засідань Морозу
С.Ю.

розглянувши матеріали справи за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості в сумі 2
295,59 грн.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність від
28.12.2012 року;

від відповідача: ОСОБА_5, довіреність
від 24.12.2012 року.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

Обставини справи: В листопаді 2013 року
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
ФОП ОСОБА_2) звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП
ОСОБА_3) про стягнення заборгованості в
сумі 3 009,00 грн. яка виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу №26 від 05.10.2012 року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 18 листопада 2013
року порушено провадження у справі,
розгляд якої призначено на 26 листопада
2013 року.

19 грудня 2013 року позивачем через відділ
канцелярії суду подано заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якої останній просить стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 2 295,59
грн., з яких: 780,00 грн. основного боргу,
23,40 грн. 3% річних, 779,19 грн. збитків від
інфляції та 713,00 грн. пені.

Вказана заява приймається судом, тому
розгляд справи здійснюється в межах
зменшених позовних вимог.

В судовому засіданні 24 грудня 2013 року
оголошувалась перерва до 25 грудня 2013
року.

Відповідач відзиву на позов не надав,
однак 25 грудня 2013 року долучив до
матеріалів справи квитанцію на
підтвердження сплати боргу в сумі 780,00
грн.

В судовому засіданні 17 грудня 2013 року
представник позивача підтримав позов з
підстав зазначених в позовній заяві з
урахуванням заяви про зменшення.

Вивчивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2012 року між ФОП ОСОБА_2
(Продавець) та ФОП ОСОБА_3 (Покупець),
було укладено договір купівлі-продажу
№ 26 (далі Договір, а.с. 7), за умовами
якого продавець зобов'язався поставити
продукцію, а покупець прийняти її і
оплатити в термін зазначений у
договорі за ціною вказаною в накладній
на відпуск (п. 1.1 Договору).

Договір підписаний позивачем та
відповідачем та скріплений відбитками
печаток вказаних осіб.

Відповідно до п. п. 6.3, 6.4 Договору даний
договір набирає чинності з моменту
підписання до 31 грудня 2012 року. Якщо за
один місяць до закінчення терміну дії
даного договору не наступить
пропозиції від однієї із сторін про
розірвання даного Договору, Договір
рахується пролонгованим до 31 грудня 2013
року.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору позивач поставив, а
відповідач прийняв товар на суму 780 грн.
00 коп., що підтверджується видатковою
накладною №РН-10/13 від 05 жовтня 2012 року
підписаною позивачем та відповідачем
та скріплений відбитками печаток цих
сторін (а.с.8).

Покупець оплачує поставлений
продавцем товар шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
продавця. Оплата за продукцію
проводиться протягом семи календарних
днів з моменту поставки товару (п.п. 3.1,
3.2 Договору).

Проте, відповідач взяті на себе
зобов'язання по оплаті вартості
вказаного товару у встановлені
Договором строки не виконав, внаслідок
чого на момент звернення ФОП ОСОБА_2 до
суду заборгованість відповідача
складала 780 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 3.3 Договору за
несвоєчасну оплату покупець сплачує
продавцю пеню в розмірі 0,5% від вартості
вчасно неоплаченої продукції за кожен
день протермінування.

У відповідності до положень договору
та на підставі ст. 625 ЦК України
позивачем нараховано відповідачу пеню
на суму боргу 780,00 грн. за період з 13.10.2012
року по 13.04.2013 року в розмірі 713,07 грн.
(а.с. 42), 3% річних за період з 13.10.2012 року
по 13.10.2013 року на суму боргу 780,00 грн. в
сумі 23,40 грн. та 779,19 грн. збитків від
інфляції за період з 13.10.2012 року по
13.11.2013 року на суму боргу 780,00 грн. (а.с. 37).

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

25.12.2013 року відповідачем через відділ
канцелярії суду подано докази сплати
суми основного боргу, а саме квитанція
№3344.135.1 відповідно до якої відповідач
сплатив 25.12.2013 року 780,00 грн. (а.с. 48).

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму
ВГСУ від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК України),
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені в розмірі
713,07 грн., 3% річних в сумі 23,40 грн. та 779,19
грн. збитків від інфляції, суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за Договором, виконав
належним чином, про що додатково
свідчить відсутність претензій з боку
відповідача про порушення позивачем
умов даної угоди.

Відповідач зобов'язання, щодо повної та
своєчасної оплати за отриманий товар
належним чином не виконав.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання,
зокрема, може забезпечуватися
неустойкою.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно з ч.1, ч.3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк,
відповідачем дані строки порушені, в
зв'язку з чим він повинен нести
відповідальність, передбачену умовами
договору, у вигляді сплати пені.

Однак, розмір вказаної штрафної
санкції, нарахованої позивачем, не
відповідає вищезазначеним приписам
законодавства, зокрема вимогам статті 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань". Судом здійснено
перерахунок пені в мехаж подвійної
облікової ставки НБУ за заявлений
позивачем період - з 13.10.2012 по 13.04.2013
року, на суму боргу 780,00 грн., розмір якої
за розрахунком суду складає 58 грн. 50
коп. Тому позовна вимога про стягнення
з відповідача пені підлягає частковому
задоволенню в вищезазначеному розмірі.
Розрахунок суду:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення78013.10.2012 - 13.04.20131837.5000 %0.041
%*58.50Згідно з ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом перевірено нарахування
позивачем трьох відсотків річних та
визнано вірними. Таким чином, вимога
позивача про стягнення з відповідача
23,40 грн. 3% річних підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Що стосується нарахування позивачем
інфляційних збитків, за розрахунком
суду інфляційне збільшення суми боргу
має від'ємне значення, а тому у вимозі
про стягнення 779,19 грн. збитків від
інфляції слід відмовити. Розрахунок
суду:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргу13.10.2012 - 13.11.20137800.999-0.78Таким чином,
на підставі наведеного суд приходить
до висновку, що провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
основного боргу в сумі 780 грн. підлягає
припиненню на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, у зв'язку з відсутністю
предмету спору, позовна вимога в
частині стягнення 3% річних підлягає
задоволенню в повному обсязі в розмірі
23,40 грн., вимога про стягнення пені в
сумі 713 грн. підлягає частковому
задоволенню в сумі 58,50 грн. а у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення 779 грн. 19 коп. інфляційних
збитків слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до п. 5.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" статтею 7 Закону України "Про
судовий збір" передбачено підстави
повернення судового збору, перелік
яких є вичерпним. У їх числі не
зазначено такої підстави, як
припинення провадження у справі
(стаття 80 ГПК). Водночас закриття
провадження у справі, про яке йдеться у
пункті 5 частини першої цієї статті
Закону, є поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судам у
здійсненні судочинства не
застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 ГПК України, не тягне за собою
наслідків у вигляді повернення
сплаченої суми судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення справи.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що оскільки даний спір виник
внаслідок не належного виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу № 26 від 05.10.2012 року, що
призвело до звернення позивачем в
господарський суд з даним позовом, то
судовий збір покладається на
відповідача в повному розмірі.

Виходячи з викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 58
(п'ятдесят вісім) грн. 50 коп. пені, 23
(двадцять три) грн. 40 коп. три відсотки
річних та 1 720 (одну тисячу сімсот
двадцять) грн. 50 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В частині стягнення з відповідача 654
грн. 50 коп. пені та 779 грн. 19 коп.
інфляційних збитків відмовити.

5. Провадження в частині позовних вимог
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення 780 грн. 00 коп. основного боргу
припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "27" грудня 2013
року.

Суддя
Пашкевич І.О.