ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2013 р.
Справа № 911/3587/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника прокурора
Київської області, м. Київ

до: 1) Козинської селищної ради
Обухівського району Київської області,
Київська область, Обухівський район,
смт. Козин

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берег», м. Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: 1) Управління
Держземагенства у Обухівському районі
Київської області, Київська область, м.
Обухів

2) Дніпровське басейнове управління
водних ресурсів, м. Вишгород

про скасування рішення та визнання
недійсним державного акту

секретар судового засідання (помічник
судді) Федько Т.В.

за участю представників:

від прокуратури: Івашин О.Є.
(посвідчення №009572 від 15 жовтня 2012 року);

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: Жихарева О.В.
(довіреність №18 від 5 червня 2013 року);

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Київської області
(далі - прокурор) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом до Козинської селищної ради
Обухівського району Київської області
(далі - відповідач 1) та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Берег»
(далі - відповідач 2), за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Управління
Держземагенства у Обухівському районі
Київської області та Дніпровського
басейнового управління водних
ресурсів про скасування рішення та
визнання недійсним державного акту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
рішення Козинської селищної ради
Обухівського району Київської області
від 20 серпня 1999 року за №35 прийнято з
порушенням положень діючого на момент
його прийняття законодавства України,
тому, підлягає скасуванню у судовому
порядку. Крім того, прокурором заявлено
позовну вимогу про визнання недійсним
державного акту серії І-КВ №003188 на
право постійного користування ТОВ
«Берег» земельною ділянкою площею 1,51
га.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 18 вересня 2013
року та призначено справу до розгляду
на 2 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
розгляд справи неодноразово
відкладався.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берег» в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

Управління Держземагенства у
Обухівському районі Київської області
позовні вимоги прокуратури підтримало.

Дніпровське басейнове управління
водних ресурсів просило суд у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

4 грудня 2013 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берег», дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Козинської селищної ради
Обухівського району Київської області
від 20 серпня 1999 року за №35 «Про
затвердження технічної документації
та надання земельної ділянки в
постійне користування ТОВ «Берег»
вирішила: 1) Затвердити технічну
документацію по складанню Державного
акту в постійне користування ТОВ
«Берег»; 2) Вилучити з земель
Дніпровського БВО земельну ділянку
загальною площею 1,51 га забудованих
земель під гідротехнічними спорудами
(існуюча територія) згідно договору
міни майна від 25 червня 1999 року між ДБВО
та ТОВ «Берег»; 3) Надати в постійне
користування без зміни цільового
призначення Товариству з обмеженою
відповідальністю «Берег» земельну
ділянку загальною площею 1.51 га
забудованих земель під
гідротехнічними спорудами (існуюча
територія) для розміщення виробничих
приміщень та гідротехнічних споруд в
урочищі «Конча-Заспа» на водоймищі
Київської ГЕС згідно договору міни
майна від 25 червня 1999 року між ДБВО та
ТОВ «Берег»; 4) Внести відповідні зміни
в Державний акт на право постійного
користування землею Дніпровському БВО
ІІ-КВ №001601, зареєстрований за №213 від 27
квітня 1999 року та земельно-облікові
дані району; 5) Доручити Київському
відділенню інституту землеустрою УААН
виготовити Державний акт на право
постійного користування землею ТОВ
«Берег».

25 серпня 1999 року Товариству з обмеженою
відповідальністю «Берег» видано
Державний акт на право постійного
користування землею серії І-КВ №003188.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного
кодексу України (чинного на момент
прийняття оскаржуваного рішення) до
земель водного фонду належать землі,
зайняті ріками, озерами, водоймами,
болотами, гідротехнічними та іншими
водогосподарськими спорудами, а також
землі, виділені по берегах водойм під
смуги відведення.

Статтею 4 Водного кодексу України (в
редакції, чинній на момент прийняття
оскаржуваного рішення) до земель
водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водоймами,
болотами, а також островами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Частиною 1 ст. 85 Водного кодексу України
(в редакції, чинній на момент прийняття
оскаржуваного рішення) порядок надання
земель водного фонду в користування та
припинення права користування ними
встановлюється земельним
законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 85 Водного кодексу України
(в редакції, чинній на момент прийняття
оскаржуваного рішення) у постійне
користування землі водного фонду
надаються водогосподарським
спеціалізованим організаціям, іншим
підприємствам, установам і
організаціям, в яких створено
спеціалізовані служби по догляду за
водними об'єктами, прибережними
захисними смугами, смугами відведення,
береговими смугами водних шляхів,
гідротехнічними спорудами та
підтриманню їх у належному стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного
кодексу України (чинного на момент
прийняття оскаржуваного рішення) на
землях водного фонду забороняється
будь-яка діяльність, що суперечить їх
цільовому призначенню.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України
(чинного на момент прийняття
оскаржуваного рішення) сільські,
селищні Ради народних депутатів
надають земельні ділянки у
користування для всіх потреб із земель
сіл, селищ, а також за їх межами для
будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів. Міська Рада
народних депутатів надає земельні
ділянки (крім ріллі і земельних
ділянок, зайнятих багаторічними
насадженнями) для будь-яких потреб у
межах міста. Районні, міські, в
адміністративному підпорядкуванні
яких є район, Ради народних депутатів
надають земельні ділянки за межами
населених пунктів: із земель запасу для
сільськогосподарського використання;
із земель лісового і водного фонду у
випадках, передбачених статтями 77 і 79
цього Кодексу; для ведення селянського
(фермерського) господарства, у разі
відмови в наданні земельної ділянки
сільською, селищною Радою народних
депутатів. Обласні Ради народних
депутатів надають земельні ділянки: із
земель усіх категорій за межами
населених пунктів для будівництва
шляхів, ліній електропередачі та
зв'язку, трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів та інших лінійних
споруд; в усіх інших випадках, крім
передбачених частинами першою, другою,
третьою і п'ятою цієї статті. Верховна
Рада України надає земельні ділянки у
разі, коли для вилучення цих земель
установлено особливий порядок (стаття
32). Надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або
користуванні, іншому громадянину,
підприємству, установі, організації
провадиться лише після вилучення
(викупу) цієї ділянки в порядку,
передбаченому статтями 31 і 32 цього
Кодексу. Надання земельних ділянок
здійснюється за проектами відведення
цих ділянок. Розробку проектів
відведення земельних ділянок,
перенесення їх меж у натуру (на
місцевість) і виготовлення документів,
що посвідчують право користування
землею, здійснюють державні та інші
землевпорядні організації.
Замовниками виконання вказаних робіт є
відповідні місцеві Ради народних
депутатів, підприємства, установи і
організації. Відведення земельних
ділянок для потреб громадян
провадиться за кошти державного,
республіканського (Республіки Крим) та
місцевих бюджетів на замовлення
сільських, селищних, міських, районних
Рад народних депутатів за місцем
розташування земельної ділянки. Умови
і строки розробки проектів відведення
земельних ділянок і перенесення їх меж
у натуру (на місцевість) визначаються
договором, укладеним замовником з
виконавцем цих робіт. Підприємство,
установа, організація та громадяни,
заінтересовані в одержанні земельних
ділянок, звертаються з відповідним
клопотанням (громадянин з заявою) до
місцевої Ради народних депутатів, яка
має право надавати земельні ділянки.
Клопотання про відведення ділянок, що
надаються Верховною Радою України,
подаються до обласної, Київської,
Севастопольської міської Ради
народних депутатів. До клопотання
додаються: копія генерального плану
будівництва або інші графічні
матеріали, що обгрунтовують розмір
намічуваної для відведення площі,
титульний список або довідка про
фінансування будівництва, проект
рекультивації земель, інші матеріали. У
заяві громадянина про надання
земельної ділянки вказуються бажані її
розмір і місце розташування, мета
використання. Відповідна місцева Рада
народних депутатів розглядає
клопотання (заяву) у строк не більше
місяця, дає дозвіл на складання проекту
відведення земельної ділянки і
одночасно повідомляє про це Раду
народних депутатів, на території якої
розташована намічувана для відведення
земельна ділянка. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
власником землі або землекористувачем
та подається до сільської, селищної,
міської Ради народних депутатів, яка
розглядає його у місячний строк і в
межах своєї компетенції приймає
рішення про надання земель. Якщо
надання земельної ділянки провадиться
районною, обласною Радою народних
депутатів або Верховною Радою України,
сільська, селищна, міська Рада народних
депутатів свій висновок подає до
районної, міської, в адміністративному
підпорядкуванні якої є район, Ради
народних депутатів. Районна (міська)
Рада народних депутатів приймає у
місячний строк рішення про надання
земельної ділянки, а по проекту, за яким
надання ділянки провадиться обласною
Радою народних депутатів або Верховною
Радою України, подає свій висновок до
обласної Ради народних депутатів.
Обласна, Київська, Севастопольська
міська Рада народних депутатів вирішує
у місячний строк питання про надання
земельної ділянки, а по проекту, за яким
надання земель провадиться Верховною
Радою України, подає проектні
матеріали і свій висновок до Кабінету
Міністрів України, який розглядає ці
матеріали і вносить у місячний строк
свої пропозиції до Верховної Ради
України.

Як зазначає прокурор, Козинська
селищна рада Обухівського району
Київської області перевищила свої
повноваження під час прийняття
оскаржуваного рішення.

Однак, з такими доводами суд не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу
України (чинного на момент прийняття
оскаржуваного рішення) до відання
сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить: 1) передача
земельних ділянок у власність, надання
їх у користування, в тому числі на
умовах оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2)
реєстрація права власності, права
користування землею і договорів на
оренду землі; 3) вилучення (викуп) земель
відповідно до статті 31 цього Кодексу; 4)
справляння плати за землю; 5) ведення
земельно-кадастрової документації; 6)
погодження проектів землеустрою; 7)
здійснення державного контролю за
використанням і охороною земель,
додержанням земельного законодавства;
8) сприяння створенню екологічно
чистого середовища і поліпшенню
природних ландшафтів; 9) припинення
права власності або користування
земельною ділянкою чи її частиною; 10)
видача висновків про надання або
вилучення земельних ділянок, яке
провадиться вищестоящою Радою
народних депутатів; 11) погодження
будівництва жилих, виробничих,
культурно-побутових та інших будівель
і споруд на земельних ділянках, що
перебувають у власності або
користуванні; 12) вирішення земельних
спорів у межах своєї компетенції; 13)
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин у межах своєї
компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу
України (чинного на момент прийняття
оскаржуваного рішення) при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Судом встановлено, що земельна ділянка
була надана ТОВ «Берег» в постійне
користування для розміщення
виробничих приміщень та
гідротехнічних споруд в урочищі
«Конча-Заспа», що були набуті ТОВ
«Берег» на підставі договору міни від 25
червня 1999 року.

В матеріалах справи, наявний акт
прийому-передачі будинку до договору
міни від 25 червня 1999 року, з якого
вбачається, що до ТОВ «Берег» перейшло
право власності на виробничо-побутовий
будинок (приміщення).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що за наявності майна, яке
перебуває на спірній земельній
ділянці, що належить ТОВ «Берег»
Козинська селищна рада діяла в межах
наданих їй повноважень.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити на тому, що станом на день
прийняття рішення у справі, цільове
призначення земельної ділянки з
моменту її передачі ТОВ «Берег»
залишилось незмінним.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 22
Земельного кодексу України (чинного на
момент прийняття оскаржуваного
рішення) право власності на землю або
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

В матеріалах справи наявний акт від 21
березня 2003 року про перенесення в
натуру (на місцевість) меж та передачі
під охорону та збереження межових
знаків земельної ділянки ТОВ «Берег»
на території Козинської селищної ради
Обухівського району Київської області.

Як вбачається з зазначеного акту межі
земельної ділянки загальною площею 1,512
га земель на території Козинської
селищної ради згідно державного акту
на постійне користування перенесено в
натуру (на місцевість).

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу
України передбачено, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Отже, заявлені прокурором позовні
вимоги про скасування рішення
Козинської селищної ради від 20 серпня
1999 року «Про затвердження технічної
документації та надання земельної
ділянки в постійне користування ТОВ
«Берег» задоволенню не підлягають.

Оскільки, судом відмовлено в
задоволенні позовної вимоги щодо
скасування рішення Козинської
селищної ради від 20 серпня 1999 року «Про
затвердження технічної документації
та надання земельної ділянки в
постійне користування ТОВ «Берег»,
позовна вимога про визнання недійсним
державного акту серії І-КВ №003188 також
не підлягає задоволенню, оскільки, є
похідною від позовної вимоги про
скасування вищезазначеного рішення.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Оскільки, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»
органи прокуратури звільнені від
сплати судового збору, судовий збір у
даній справі не стягується.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено - 10 грудня 2013
року

Суддя
Заєць Д.Г.