ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р.Справа № 922/4934/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Яровому А.С.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгово-виробниче
об'єднання "Східбуд", м. Харків до
Державного підприємства "Ізюмський
приладобудівний завод", м. Ізюм
про стягнення 102 428,65 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Солохіна В.В., довіреність б/н
від 01.10.2013 р.

відповідача - Масельська Т.М.,
довіреність №1607 від 16.05.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Торгово-виробниче
об'єднання "Східбуд" (позивач)
звернулося до господарського суду із
позовною заявою, в якій просить суд
стягнути з Державного підприємства
"Ізюмський приладобудівний завод", м.
Ізюм (відповідача) заборгованість в
розмірі 114 685,56 грн., пеню в розмірі 6
697,15 грн. та 3% річних в розмірі 4 036,15 грн.,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем договірних зобов'язань за
договором купівлі-продажу №23/12-ПТ/2887
від 23.12.2011 р. Позивач також просить суд
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 720,50
грн.

Представник позивача у судовому
засіданні та у наданих до суду
письмових поясненнях (вх.№47559 від 18.12.2013
р.) заявив про зменшення розміру
позовних вимог та просить суд стягнути
з відповідача на користь позивача 102
428,65 грн., з яких: 100 032,00 грн. основного
боргу, 1 442,92 грн. пені та 953,73 грн. 3%
річних.

Враховуючи те, що ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
наділяє позивача правом зменшити
розмір позовних вимог до прийняття
рішення по суті спору, а також те, що
такі дії позивача не суперечать
законодавству, не порушують чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси,
суд прийняв заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог та
розглядає позовні вимоги у зменшеному
розмірі - 102 428,65 грн., з яких: 100 032,00 грн.
основного боргу, 1 442,92 грн.
пені та 953,73 грн. 3 % річних.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у наданій до суду заяві
(вх.№47560 від 18.12.2013 р.) визнає позовні
вимоги у зменшеному розмірі у повному
обсязі.

У судовому засіданні 12.12.2013 р. було
оголошено перерву до 19.12.2013 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно та повно оцінивши надані
сторонами докази у їх сукупності, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.12.2011 року між позивачем (покупець) та
відповідачем (продавець) був укладений
договір купівлі-продажу №23/12-ПТ/2887
(далі - договір), за умовами якого
позивач взяв на себе зобов'язання
передати у власність відповідача товар
в асортименті, кількості та по цінам,
викладених в Додатках до цього
договору, які є його невід'ємною
частиною, а відповідач прийняти та
оплатити на умовах договору хімічну
продукцію згідно специфікації.

Відповідно до п.2.1. загальна сума
договору складає 93 000,00 грн. у тому числі
ПДВ, яка сторонами не обмежується і
визначається на підставі фактично
поставленого (переданого у власність)
товару та узгодженої на нього ціни,
відповідно до видаткових накладних.

Згідно з п.2.4. договору відповідач
проводить 100% оплату товару на отримані
рахунки-фактури протягом 10-ти
банківських днів з дня отримання
рахунку-фактури.

Відповідно до п.3.2. договору товар
поставляється протягом 10-ти
банківських днів з дня оплати товару.

Згідно з п.6.1. договору прийом товару
здійснюється відповідачем за
наявності товаросупровідних
документів: видаткової накладної,
податкової накладної, рахунку-фактури,
сертифікату відповідності та
сертифікату якості у відповідності з
інструкцією №П-6 від 15.06.1965 р. "Про
порядок прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
кількістю" та Інструкцією №П-7 від
25.04.1996 р. "Про порядок прийому продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю".

За умовами п.6.2. договору
підтвердженням одержання товару
відповідачем є накладна про прийняття
товару та довіреність покупця.

Даний договір діє з моменту його
підписання сторонами до повного
виконання зобов'язань (п.13.1.).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як свідчать надані позивачем та
досліджені судом матеріали справи,
позивач виконав свої зобов'язання
належним чином, передав у власність
відповідача товар на загальну суму 130
032,00 грн., про що свідчать видаткові
накладні №СХI-000001 від 22.02.2012 року на
суму 43 344,00 грн. та № СХІ-000329 від 04.01.2013
року на суму 86 688,00 грн. (а.с. 28, 32),
підписані уповноваженими
представниками сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Проте, відповідач оплату вартості
товару здійснив частково на суму
30000,00грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №2149 від 13.06.2013
р. на суму 15000,00 грн. та №2691 від 16.07.2013 р.
на суму 15 000,00 грн. (а.с. 49, 50).

Таким чином, судом встановлено, що у
відповідача перед позивачем існує
заборгованість за договором
купівлі-продажу №23/12-ПТ/2887 від 23.12.2011 р.
в розмірі 100 032,00 грн. (130 032,00 грн. - 30 000,00
грн. = 100 032,00 грн.), що стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічна норма
міститься в ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевказані обставини і той
факт, що суму заборгованості
відповідачем визнано у повному обсязі,
але не погашено, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги позивача про
стягнення 100 032,00 грн. заборгованості є
правомірними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач нарахував та
пред'явив до стягнення 3% річних в
розмірі 953,73 грн.

Частиною 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3% річних в розмірі
953,73 грн., суд дійшов висновку про те,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства України,
відповідає наданому позивачем
розрахунку, тому позовні вимоги в цій
частині є правомірними, обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Також позивач нарахував та пред'явив
відповідачеві до стягнення пеню в
розмірі 1 442,92 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що за
несвоєчасне перерахування коштів
згідно п.2.4. даного договору відповідач
сплачує позивачеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від несплаченої суми за кожен
день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання, мало
бути виконано.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем пені в розмірі
1 442,92 грн., суд дійшов висновку про те, що
дане нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України та
умовам договору, відповідає наданому
позивачем розрахунку, тому позовні
вимоги в цій частині також є
правомірними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір в розмірі 1 720,50
грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 232 Господарського кодексу
України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625,
629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства
"Ізюмський приладобудівний завод" (64302,
Харківська область, м. Ізюм, пр. Леніна,
66, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгово-виробниче
об'єднання "Східбуд" (61166, м. Харків, пр.
Леніна, 36, , п/р 1194 у
КБ "Приватбанк", ГРУ, м. Харків, МФО 351533)
основну заборгованість в розмірі 100 032,00
грн., пеню в розмірі 1 442,92 грн., 3% річних в
розмірі 953,73 грн. та 1 720,50 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.12.2013 р.

Суддя Макаренко О.В.