КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2013 р. Справа№ 910/9980/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Буравльова С.І.

Зеленіна В.О.

за участю представників сторін:

прокурор: не з`явився;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Уваров О.С. -
довіреність від 17.12.2013; Прокопенко О.Є. -
довіреність від 17.12.2013; Буртовий М.В. -
довіреність від 12.06.2013;

від третьої особи: Перегонцев І.А. -
довіреність «д-784/2013 від 12.06.2013,

розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу Міністерства
оборони України на рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2013

у справі № 910/9980/13 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Заступника Київського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України

до Державного підприємства "Державне
Київське конструкторське бюро "Луч"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державний концерн
"Укроборонпром"

про стягнення 694 730,83 грн. та
зобов'язання виконати роботу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.07.2013 по справі №910/9980/13 в
позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що факт несвоєчасності
виконання відповідачем договірних
зобов'язань, на підставі яких позивач
просить стягнути заборгованість, має
місце саме внаслідок прострочення
кредитора (через ненадходження
(надходження у неповному обсязі) коштів
на рахунок позивача те неузгодженням
останнім обсягів робіт.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 30.07.2013, позивач звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просив поновити строк на
подання апеляційної скарги на рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2013 по справі №910/9980/13, зазначене
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким зобов'язати відповідача виконати
дослідно-конструкторську роботу з
Державного оборонного замовлення шифр
«Навіс-Б» за державним контрактом від
20.12.2007 №247/2/07-14 в межах договірної ціни 14
950 000,00 грн. Апеляційна скарга позивача
обгрунтована тим, що рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до автоматичного
розподілу справ між суддями апеляційну
скаргу Міністерства оборони України по
справі №910/9980/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду для
розгляду апеляційної скарги по справі
№910/9980/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Пономаренко Є.Ю., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.11.2013
поновлено Міністерству оборони
України строк на апеляційне оскарження
рішення господарського суду міста
Києва від 30.07.2013 по справі №910/9980/13,
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та порушити апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 18.12.2013.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 справу
№910/9980/13 передань на розгляд колегії
суддів у складі: головуючий суддя:
Станік С.Р., судді: Буравльов С.І.,
Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 колегією
суддів у складі: головуючий суддя:
Станік С.Р., судді: Буравльов С.І.,
Зеленін В.О. прийнято до свого
провадження справу №910/9980/13. Справу
ухвалено розглядати в судовому
засіданні 18.12.0213.

В судовому засіданні 18.12.2013
представники відповідача надали усні
пояснення по справі, з урахуванням
поданого через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду
відзиву, просили суд апеляційну скаргу
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 18.12.2013 надав усні пояснення
по справі, з урахуванням поданого через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду відзиву, просив
суд апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Прокурор в судове засідання 18.12.2013 не
з`явився, про час, день та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Позивач своїх представників в судове
засідання 18.12.2013 не направив, через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду подав клопотання
про відкладення справи на іншу дату.

Дослідивши наявні матеріали,
враховуючи те, що сторони були
повідомлені про дату, час та місце
проведення судового засідання, вони не
були позбавлені права надати письмові
пояснення по суті скарги шляхом їх
надсилання на адресу суду поштовим
відправленням, неявка представників
позивача та прокурора не є перешкодою
для розгляду апеляційної скарги, з
метою дотримання процесуальних
строків розгляду апеляційної скарги на
рішення місцевого господарського суду,
визначених ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу у відсутності представників
позивача та прокурора за наявними у
справі матеріалами. У зв'язку з
наведеним, судова колегія відхилила
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Додаткові докази приймаються
судом, якщо заявник обгрунтував
неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
і з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, 20.12.2007 між позивачем -
Міністерством оборони України
(генеральний замовник за договором) та
відповідачем - ДП "Державне Київське
конструкторське бюро "Луч" (головний
виконавець за договором) був укладений
договір (державний контракт) на
виконання дослідно-конструкторської
роботи № 247/2/07-14 ШИФР "Навіс-Б",
відповідно до якого виконавець
зобов'язався виконати й здати
генеральному замовнику, а останній -
прийняти і оплатити
дослідно-конструкторську роботу шифр
"Навіс-Б" (далі -ДКР).

Умовами п.1.2 договору встановлено, що
ДКР складається з етапів, строки
виконання яких визначаються у
Відомості виконання ДКР (додаток № 1), і
є його невід'ємною частиною.
Допускається розділення окремих
етапів ДКР на підетапи з оформленням
узгоджувального протоколу. Строки
виконання етапів (підетапів) ДКР можуть
змінюватися за письмовою домовленістю
сторін з оформленням додаткової угоди.

У Відомості виконання ДКР (додаток № 1)
сторони визначили, що виконання робіт
здійснюється в шість етапів, погодили
найменування етапів робіт у
відповідності до ГОСТ В 15.203-79 та
загальний строк їх виконання: з 15.12.2007
по 15.06.2010 без визначення ціни (вартості)
етапів.

Згідно п.6.1 договору, лімітна ціна ДКР
на момент укладення договору з
урахуванням протоколу узгодження
лімітної та попередньої ціни етапу 1
(додаток № 2), встановлюється у сумі 14 950
000,00 грн. та складається з попередньої
ціни на етап 1 та умовних цін на етапи 2-3
ДКР.

В примітці до п.6.1 вказано, що оплата
робіт етапів (підетапів) по лімітній та
попередній цінах не проводиться.

Відповідно до п.6.2 договору,
зобов'язання визначаються відповідно
до показників ДОЗ на відповідний
бюджетний рік, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України.
Зобов'язання на 2007 рік за вказаним
договором Генеральний Замовник бере в
межах призначень ДОЗ на 2007 рік в сумі
2400.000,00 грн.,з них: за загальним фондом -
300 000,00 грн.; за спеціальним фондом - в
сумі 2 100 000.00 грн. Зобов'язання
відповідача по договору визначаються,
відповідно до показників ДОЗ на
відповідний бюджетний рік,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України. Зобов'язання за
спеціальним фондом беруться після
надходження коштів на реєстраційний
рахунок спеціального фонду
Міністерства оборони України шляхом
укладання додаткової угоди на суму, яка
не перевищує показники ДОЗ на
відповідний бюджетний рік. Генеральний
замовник своєчасно сповіщає виконавця
про надходження вищевказаних коштів. У
випадку ненадходження коштів до
спеціального фонду до кінця поточного
бюджетного року, виконавець не має
претензій до головного замовника.

Протоколом узгодження лімітної та
попередньої ціни етапу 1 від 20.12.2007р.
затверджено лімітну ціну: 14 950 000,00 грн.,
у т.ч. по першому етапу (попередня) - 2 100
000,00 грн., по етапам 2-6 лише лімітні
(умовні) ціни.

Умовами п. 6.3 договору передбачено, що
розрахунки за роботу, що виконується за
цим договором проводяться між
Генеральним Замовником та Головним
Виконавцем за етапи (підетапи), що
закінчені і здані, в розмірі їх ціни у
відповідності з вимогами,
встановленими в п. 2 даного договору.
Робота оплачується по договірній
(твердій фіксованій ціні), яка
узгоджується Генеральним Замовником і
Головним Виконавцем. Вартість роботи
(етапу, підетапу) за договором підлягає
зміні у випадку зміни
науково-технічного завдання, тарифів,
цін, систем оплати праці, мінімальної
зарплати й інших умов виконання роботи,
обумовлених рішеннями Уряду України -
при виділенні додаткових асигнувань
Міністерству оборони України для
виконання державного оборонного
замовлення.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за
порушення строків виконання етапу
(підетапу) по договору, встановлених
відомістю виконання, головний
виконавець сплачує генеральному
замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості
робіт етапу (під етапу), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення. За прострочення
виконання робіт за цим договором понад
30 днів з головного виконавця
стягується штраф у розмірі 7% вартості
робіт етапу (під етапу), з яких допущено
прострочення виконання зобов'язання.

Посилаючись на порушення відповідачем
строків виконання робіт за договором №
247/2/07-14 від 20.12.2007, прокурор у позові
просив суд першої інстанції стягнути з
відповідача 80 701,05 грн. пені та 614 029,78
грн. штрафу, передбачених п. 7.1 договору
та ст. 231 ГК України, а також зобов'язати
відповідача виконати
дослідно-конструкторську роботу
Державного оборонного замовлення шифр
"Навіс-Б" у межах погодженої контрактом
ціни, а саме, 14 950 000,00 грн. та здати її
Міністерству оборони України.

Заперечуючи проти позову відповідач та
третя особа стверджують про
незабезпечення належного фінансування
робіт зі сторони генерального
замовника, вважають, що без узгодження
між сторонами спору питань щодо
фінансування ДКР, зобов'язання
Головного виконавця щодо здійснення
робіт як по 3 етапу так і по наступних
етапах, відповідно до умов договору не
настали, що виключає застосування до
відповідача відповідальності.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що укладений між позивачем -
Міністерством оборони України
(генеральний замовник за договором) та
відповідачем - ДП"Державне Київське
конструкторське бюро "Луч" (головний
виконавець за договором) договір
(державний контракт) на виконання
дослідно-конструкторської роботи №
247/2/07-14 ШИФР "Навіс-Б" за своєю природою є
договором підряду на виконання
дослідно -- конструкторських робіт.

Згідно статті 892 Цивільного кодексу
України, за договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт підрядник
(виконавець) зобов'язується провести за
завданням замовника наукові
дослідження, розробити зразок нового
виробу та конструкторську
документацію на нього, нову технологію
тощо, а замовник зобов'язується
прийняти виконану роботу та оплатити
її.

Як встановлено судом першої інстанції,
у зв'язку з відсутністю у генерального
замовника можливості проводити оплату,
сторони неодноразово змінювали строки
виконання етапів робіт, обсяг
фінансування. Узгоджувальними
протоколи № 4 від 20.10.2008, № 11 від 30.09.2010,
№ 12 від 30.06.2012 позивач та відповідач
корегували графік виконання робіт, а
саме відтермінували початкові та
кінцеві строки етапів проведення
дослідно- конструкторської роботи,
переносили строки виконання, розділяли
етапи робіт на підетапи, не торкаючись
вартості (ціни) етапів (підетапів).

Відсутність у державному бюджеті
коштів на фінансування ДКР на умовах,
визначених договором, що вплинуло на
зміну строків виконання етапів робіт,
підтверджується листуванням сторін, а
саме:

- у листі № 282/376 від 05.05.2011р. генеральний
замовник повідомляє відповідача про
відсутність коштів на фінансування ДКР
за договором і у зв'язку з цим,
зазначалось, що у випадку надходження
коштів та прийняття рішення про їх
спрямування на оплату робіт,
Міністерство оборони України
здійснить підготовку відповідної
додаткової угоди, якою буде визначено
зобов'язання сторін;

- листом 23-17/177 від 02.10.2012р., адресованим
відповідачу, генеральний замовник,
зважаючи на обмежене фінансування
робіт етапу 3 ДКР "Навіс-Б" у 2012 році,
висловив прохання надати пропозиції
щодо розділення 3 етапу на підетапи
(черги) та проект узгодження
орієнтовної ціни першого підетапу 3
етапу ДКР;

- відповідач листом № 23-17/177 від 02.10.2012
надавав генеральному замовнику на
узгодження проекти Додаткової угоди №2
до Контракту, протокол граничної ціни
етапу 3 та протоколи орієнтовної ціни
наступних етапів, які останнім
залишились не погоджені.

У позовній заяві прокурор зазначає, що
роботи за першим та другим етапами на
суми 2100 000,00 грн. та на 4078146,00 грн.
відповідно, відповідачем виконані, а
замовником прийняті та оплачені в
повному обсязі, згідно актів виконаних
робіт та протоколів узгодження твердої
фіксованої ціни, що сторонами по справі
не заперечувалось.

Узгоджувальним протоколом № 11 від
30.09.2010р. сторони відкоригували
відомість виконання ДКР "Навіс-Б" без
зміни погодженої трудомісткості робіт
та встановили терміни завершення
етапів № 3 до 31.08.2011 року , № 4 до 31.01.12
року, № 5 до 31.08.12 року, № 6 до 30.11.12 року,
№ 7 до 28.02.13 року. Етапом № 7 ДКР "Навіс-Б"
мала бути завершена та здана Замовнику
до 28.02.13.

При цьому, в узгоджувальному протоколі
№ 11 від 29.09.2010р. сторони не відобразили
ціни етапів №№3-7.

Протоколом узгодження лімітної та
попередньої ціни етапу 1 від 20.12.2007р.
сторони затвердили лімітну ціну: 14 950
000,00 грн., у т.ч. етап 1 (попередня) - 2 100
000,00 грн., по етапам 2-6 - лімітні (умовні)
ціни.

З урахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що сторонами узгоджені лише лімітні
(умовні) ціни на етапи 3-6, за якими
розрахунку не проводяться (п.6.1
Примітка), а не тверді фіксовані ціни.

В обґрунтування заявлених вимог про
стягнення штрафних санкцій та
зобов'язання відповідача вчинити дії,
прокурор у позові посилався на те, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за умовами договору
(державного контракту) № 247/2/07-14 від
20.12.2007р. в частині виконання робіт у
визначений строк, що є підставою для
нарахування штрафних санкцій,
відповідно до ст. 231 ГК України та
зобов'язання відповідача виконати
дослідно-конструкторську роботу
Державного оборонного замовлення шифр
"Навіс-Б" у межах погодженої контрактом
ціни, а саме, 14 950 000,00 грн. та здати її
Міністерству оборони України.

Відповідно до п. 6.2 договору,
зобов'язання відповідача щодо
виконання конкретного обсягу робіт: по
етапах (підетапах) по договору виникає
лише після надходження коштів на
реєстраційний рахунок спеціального
фонду Міністерства оборони України
шляхом укладання додаткової угоди, при
цьому позивач має повідомити про
відповідне надходження.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що доказів
надходження коштів на виконання робіт
по договору, повідомлення відповідача
Міністерством оборони України про
відповідне надходження, що було б
підставою для виникнення у відповідача
зобов'язання щодо виконання робіт на
суму надходжень як по 3 етапу, так і по
наступних етапах, та відповідальності
у разі прострочення строків виконання
відповідних етапів (під етапів) - ні
позивачем, ні прокурором - не надано.

В свою чергу, позивач надав суду
інформацію 1) про суми коштів, які були
передбачені у Державному оборонному
замовленні на виконання
дослідно-конструкторської роботи шифр
"Навіс-Б" на 2010-2013 бюджетні роки; 2) про
суми коштів, які фактично надійшли на
рахунок Міністерства оборони України
на виконання
дослідно-конструкторської роботи шифр
"Навіс-Б" у 2010-2013 бюджетних роках,
зокрема у листі № 2474/3251 від 25.07.2013р.
зазначено, що заплановані кошти у
визначеному розмірі на виконання
дослівно-конструкторської роботи шифр
"Навіс-Б" у 2010-2012 бюджетних років - не
виділені.

Умовами п. 11.15 договору сторони прямо
передбачили, у разі ненадходження
(надходження не у повному обсязі)
коштів на рахунок Міністерства оборони
України до кінця бюджетного року,
генеральний замовник та головний
виконавець не мають права висувати
взаємні претензії щодо здачі етапів
(під етапів) або їх оплати.

З матеріалів справи також вбачається,
що належне фінансування робіт зі
сторони генерального замовника по
договору (державний контракт) не
забезпечувалось у повному обсязі.
Вартість (ціна) етапів 3-7 сторонами не
узгоджувалась.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, відповідальність за
порушення зобов'язання визначені
нормами глави 51 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В даному випадку, це стосувалося
прокурора та позивача, які мали довести
суду факт неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором (державним контрактом) №
247/2/07-14 від 20.12.2007р., а саме порушення
строків виконання робіт відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 612 ЦК України,
прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною другою статті 613 ЦК
України якщо кредитор не вчинив дії, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свій обов'язок, виконання зобов'язання
може бути відстрочене на час
прострочення кредитора.

Враховуючи положення ст. ст. 612, 613 ЦК
України, пункту 11.15 договору, та
матеріали справи суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що факт несвоєчасного виконання
відповідачем договірних зобов'язань
має місце саме внаслідок прострочення
кредитора (через ненадходження
(надходження не у повному обсязі)
коштів на рахунок позивача та
неузгодження останнім обсягів робіт .

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що без узгодження між
сторонами договору питань щодо
фінансування ДКР, зобов'язання
відповідача щодо здійснення ДКР як по 3
етапу так і по наступним етапам, є
такими, що не настали, а отже і підстави
для задоволення позову - були відсутні.

Також, позивач в апеляційній скарзі
вказував на те, що судом першої
інстанції не було взято до уваги заяву
щодо уточнення позовних вимог в
частині зобов'язання відповідача
виконати дослідно-конструкторську
роботу з Державного оборонного
замовлення шифр «Навіс-Б» в межах ціни
визначеної контрактом 14 950 000,00 грн.

Проте, з вказаним доводом апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 встановлено, що статтею 22
цього Кодексу, не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п., а
тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи - зміну
предмета або підстав позову.

Так, 30.07.2013 позивачем було подано заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
позивач вказував на те, що пункт 2
прохальної частини позову він просить
вважати наступним: зобов'язати
відповідача виконати
дослідно-конструкторську роботу з
Державного оборонного замовлення шифр
«Навіс-Б» в межах ціни визначеної
контрактом 14 950 000,00 грн. та здати її
Міністерству оборони України. Решту
позовних вимог позивач залишив без
змін, про що також зазначено
безпосередньо у поданій заяві.

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що суд першої інстанції при винесенні
рішення, керуючись ст.. 22
Господарського процесуального кодексу
України, врахував вказану заяву
позивача про уточнення позовних вимог,
про що зокрема зазначено в протоколі
судового засідання від 30.07.2013, та
здійснив розгляд справи з врахуванням
поданої позивачем заяви. Також, суд
апеляційної інстанції враховує і те, що
ні в протоколі судового засідання від
30.07.2013, ні в оскаржуваному рішенні не
вказується про те, що подана позивачем
заява не прийнята судом до розгляду.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів вважає, що господарський суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, належним
чином дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, а тому, рішення
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
Міністерство оборони України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства
оборони України на рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2013 по справі №910/9980/13 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 30.07.2013 по справі №910/9980/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9980/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
С.І. Буравльов

В.О. Зеленін