номер провадження справи 9/91/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2013
Справа № 908/3416/13

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача Запорізької міської
ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206)

про визнання незаконним та скасування
рішення

за участю Першого заступника прокурора
м. Запоріжжя

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3 (дов. № 989 від 24.04.13);

Від відповідача: Бєліков О.С. (дов. №
01/02-17/03506 від 08.11.13);

Від прокурора: Красних О.О. (посвід.
НОМЕР_1 від 03.12.12)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про визнання недійсним
та скасування рішення № 35 від 27.03.2013р.
Запорізької міської ради.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 21.10.2013р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/3416/13,
судове засідання призначено на 28.11.2013р.
Ухвалою суду від 28.11.2013р. на підставі ст.
77 ГПК України розгляд справи
відкладено на 10.12.2013р., потім - на 23.12.2013р.

23.12.2013р. справу розглянуто, оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Справа розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві та
зазначив, зокрема, про наступне. 28.11.2012р.
Запорізькою міською радою прийнято
рішення № 56 в якому було затверджено
перелік об'єктів комунальної власності
м. Запоріжжя, що підлягають
приватизації способом викупу. У пункті
2 зазначеного рішення доручено
департаменту комунальної та
приватизації запорізької міської ради
здійснити заходи, передбачені чинним
законодавством щодо підготовки до
приватизації та продажу об'єктів, що
підлягають приватизації. Зазначеному
рішенню передувало звернення позивача
до державного органу приватизації щодо
включення об'єкту, а саме: нежитлового
приміщення № 142 першого поверху (літ.
А-9) площею 10,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.
Рішенням Запорізької міської ради від
27.03.2013р. № 35 було виключено (скасовано)
пункт 11 додатку до рішення міської ради
від 28.11.2012р. № 56 в частині включення
об'єкта комунальної власності -
нежитлового приміщення № 142 першого
поверху (літ. А-9) площею 10,4 кв.м., за
адресою: АДРЕСА_2. Дане рішення позивач
вважає незаконним, оскільки органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. На
підставі зазначеного та відповідно до
Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)», Закону України «Про
приватизацію державного майна»
просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив,
зазначивши, зокрема, про те, що рішення
Запорізької міської ради від 27.03.2013р. №
35 було прийнято в межах повноважень
наданих чинним законодавством України.
Вказаним рішенням було задоволено
подання прокуратури м. Запоріжжя від
13.02.2013р. № 146-791 вих. 13 про усунення
порушень вимог Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», причин та умов, що їм сприяли.

Прокурор надав суду пояснення в яких
зазначив наступне. Відповідно до
матеріалів інвентаризаційної справи
зазначеного будинку, у вказаному
приміщенні були розташовані сходова
клітина та тамбур. Згідно приписів
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» допоміжні
приміщення, зокрема, позаквартирні
коридори, сходові клітини, передаються
у власність квартиронаймачів
безоплатно і окремо приватизації не
підлягають. Крім того, розташування на
сходових клітках вбудованих приміщень
будь-якого призначення суперечить
вимогам пожежної безпеки, а саме,
положенням п. 5.42 ДБН В1.1-7-2002 «пожежна
безпека об'єктів будівництва», якими
вказане не допускається. Також
зазначив, що матеріали
приватизаційної справи містять згоду
на приватизацію нежитлового
приміщення № 142 першого поверху
будинку АДРЕСА_2, яку надано 140
мешканцями цього будинку, однак,
проведеним опитуванням частини
вказаних мешканців встановлено, що
останні будь-якої згоди на відчуження
об'єкту не надавали. У зв'язку з
зазначеним, приватизація об'єкту, що
розташований АДРЕСА_2 (приміщення № 142
першого поверху - літ. А-9) суперечить
Конституції України, Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» , Цивільному кодексу
України та пожежній безпеці громадян.
Вважає позовну вимогу про визнання
незаконним та скасування рішення
Запорізької міської ради
необґрунтованою.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням двадцять восьмої сесії
шостого скликання Запорізької міської
ради від 28.11.2012р. № 56 «Про затвердження
переліку об'єктів комунальної
власності м. Запоріжжя, що підлягають
приватизації» Запорізька міська рада
вирішила затвердити перелік об'єктів,
що підлягають приватизації способом
викупу, серед яких, зокрема, нежитлове
приміщення № 142 першого поверху (літ.
А-9), по АДРЕСА_2, орієнованою площею 10,4
кв.м., для розміщення магазину
непродовольчих товарів, покупець -
фізична особа ОСОБА_1.

13.02.2013р. Запорізькому міському голові
внесено подання Прокуратури м.
Запоріжжя «Про усунення порушень вимог
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», причин та
умов, що їм сприяли» № 146-791вих13, в якому,
зокрема, зазначено про наступне.
Рішення Запорізької міської ради від
28.11.2012р. № 56 «Про затвердження переліку
об'єктів комунальної власності м.
Запоріжжя, що підлягають приватизації»
в частині включення до переліку
об'єктів об'єкту, що розташований по
АДРЕСА_2 (приміщення № 142 першого
поверху - літ. А-9) суперечить
Конституції України, Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», Цивільному кодексу
України та пожежній безпеці громадян.
Запропоновано вжити вичерпних та
дієвих заходів до усунення порушень
вимог Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», причин та
умов, що їм сприяли.

У зв'язку з чим, 27.03.2013р. на тридцять
третьої сесії шостого скликання
Запорізької міської ради було прийнято
рішення № 35 «Про задоволення подання
прокуратури м. Запоріжжя від 13.02.2013р. №
146-791вих13 про усунення порушень вимог
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», причин та
умов, що їм сприяли». Даним рішенням
Запорізька міська рада вирішила
подання прокуратури м. Запоріжжя
задовольнити та скасувати пункт 11
додатку до рішення міської ради від
28.11.2012р. № 56 «Про затвердження переліку
об'єктів комунальної власності м.
Запоріжжя, що підлягають приватизації»
в частині включення об'єкта
комунальної власності - нежитлового
приміщення № 142 першого поверху (літ.
А-9) площею 10,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач звернувся з позовом до суду в
якому просить визнати недійсним
рішення Запорізької міської ради від
27.03.2013р. № 35.

Проаналізувавши норми
законодавства, оцінивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Позовом у процесуальному сенсі є
звернення до суду з вимогою про захист
своїх прав та інтересів, який
складається з двох елементів: предмету
і підстави позову. Предметом позову є
певна матеріально-правова вимога
позивача до відповідача. Предмет
позову повинен кореспондувати зі
способами захисту права. Під способами
захисту права розуміються заходи,
прямо передбачені законом з метою
припинення оспорювання або порушення
суб'єктивних цивільних прав та
усунення наслідків такого порушення.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом визначені у статті 16 ЦК
України. Одним із таких способів, як
вказано у пункті 10 частини 1 статі 16 ЦК
України є визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб. Цією нормою
також встановлено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Частиню 2 статті 20 ГК України визначено,
що кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів. Права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються, зокрема, шляхом: визнання
повністю або частково недійсними
актів органів державної влади та
органів місцевого самоврядування,
актів інших суб'єктів, що суперечать
законодавству, ущемлюють права та
законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України
встановлено органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

За приписами ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п.1 роз'яснення Президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000 року № 02-5/35 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» нормативний акт - це
прийнятий уповноваженим державним чи
іншим органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

В п. 2 цих роз'яснень зазначено, що
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації -позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивачем не вказано норм права, яким
суперечить оспорюванний акт, не
доведено порушення компетенції при
прийнятті цього акту, а також порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 16.04.2009р. у справі №
1-9/2009 орган місцевого самоврядування
має право приймати рішення, вносити до
них зміни та/чи скасовувати їх на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституції та
законами України (в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частин 1,
10 статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997р.
№ 280/97-ВР стосовно права органу
місцевого самоврядування скасовувати
свої раніше прийняті рішення та
вносити до них зміни).

В мотивувальній частині рішення
Конституційного суду України від
16.04.2009р. у справі № 1-9/2009 (на яку
посилається позивач) зазначено, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом самоврядування після
їх виконання.

Проте, дане посилання позивача є
безпідставним, оскільки, як вбачається
з матеріалів справи, між сторонами не
виникло правовідносин, пов'язаних з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів на
виконання приписів рішення
Запорізької міської ради № 56 від
28.11.2012р.

Крім того, суд звертає увагу, що факт
відмови позивачу у приватизації (на
який посилається останній у позові),
відсутній.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем не доведено невідповідність
рішення відповідача вимогам чинного
законодавства, порушення при його
прийнятті компетенції та факту
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав позивача.

На підставі викладеного, у
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.С. Боєва

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання.
Повне рішення підписано 27.12.2013р.