ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 грудня 2013 року Справа № 5011-51/17935-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Кравчука
Г.А.суддів:Мачульського Г.М.,
Полянського А.Г.розглянувши
матеріаликасаційної скаргифізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 27.05.2013 року у
справі№ 5011-51/17935-2012 господарського суду
міста Києваза позовомтовариства з
обмеженою відповідальністю
"Гринвич-Юг"дофізичної
особи-підприємця ОСОБА_4простягнення 29
547,71 грн.

В С Т А Н О В И В :

Подана касаційна скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 від 20.11.2013 року
(зареєстровано ВГСУ за № 19444 від 11.12.2013
р.) не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з наступних підстав.

Згідно частини 4 статті 111
Господарського процесуального кодексу
України до скарги додаються докази
сплати судового збору.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
1113 Господарського процесуального
кодексу України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
судом, якщо до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

До касаційної скарги додана квитанція
№ 22/з15 від 18.11.2013 р. про сплату судового
збору в розмірі 804,75 грн.

З 1 листопада 2011 року набрав чинності
Закон України "Про судовий збір" від 6
жовтня 2011 року № 3828-VI, статтею 4 якого
визначено у тому числі розміри ставок
судового збору за подання касаційної
скарги на судові акти господарського
суду.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону,
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

За подання касаційної скарги на
рішення господарського суду ставки
судового збору встановлюються у
розмірі 70 відсотків ставки, що підлягає
сплаті при поданні позовної заяви, а у
разі подання позовної заяви майнового
характеру - у розмірі 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми (пункт 5 частини 2
статті 4 Закону).

При цьому, зазначені ставки судового
збору підлягають застосуванню
незалежно від того, коли - до набрання
Законом чинності чи після цього -
подано позов та прийнято рішення суду,
яке оскаржується в апеляційному або в
касаційному порядку.

Водночас розмір ставки судового збору
(станом на 1 січня календарного року) у
кожному конкретному випадку
визначається виходячи з того розміру
МЗП, який було встановлено законом на
момент сплати судового збору (станом на
1 січня календарного року).

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" з 1 січня
установлено мінімальну заробітну
плату у розмірі 1 147 грн.

Відтак з огляду на те, що предметом
даного спору є майнові вимоги, то
додана квитанція № 22/з15 від 18.11.2013 р. не
є належним доказом сплати судового
збору у встановленому розмірі.
Належною сумою сплати судового збору є
860,25 грн.

Крім того, відповідно до ст. 110 ГПК
України касаційна скарга може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання судовим рішенням
апеляційного господарського суду
законної сили.

Скаржником подано клопотання про
відновлення пропущеного
процесуального строку для подачі
касаційної скарги.

Статтею 53 цього ж кодексу передбачено,
що господарський суд може відновити
пропущений процесуальний строк за
заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи, якщо визнає причину
пропуску строку поважною.

Господарський процесуальний кодекс
України не пов'язує право суду
відновити пропущений строк з певним
колом обставин, що спричинили пропуск
строку. Отже в кожному випадку суд з
урахуванням конкретних обставин
пропуску строку оцінює докази, що
наведені на обґрунтування клопотання
про його відновлення, та робить
мотивований висновок щодо поважності
чи не поважності причин пропуску
строку.

Заявлене клопотання про відновлення
пропущеного процесуального строку не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Скаржник в обґрунтування клопотання
посилається на те, що з постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2013 року
ознайомилась лише 24.10.2013 року у відділі
державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ в місті Києві, за
таких обставин скаржник не мав змоги
подати касаційну скаргу у встановлений
законом строк.

Однак скаржником до касаційної скарги
не додано жодних доказів на
підтвердження свої обґрунтувань.

За таких обставин, скаржник у
відповідності до ст. 33 ГПК України не
довів того, що здійснити відповідні
процесуальні дії у визначений строк у
нього не було можливості.

Колегія суддів зазначає, що,
виходячи зі змісту ст. 53 ГПК України,
поважними визнаються лише ті
обставини, які є об'єктивно
непереборними і пов'язані з дійсними
істотними труднощами для вчинення
процесуальних дій.

Отже, клопотання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 не містить
дійсно поважних (в розумінні наведеної
норми) причин для відновлення строку
для подання касаційної скарги.

Також, згідно з ч. 2 ст. 1115 та ч. 1 ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
судом фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Крім того, касаційна інстанція на
підставі вже встановлених судом
фактичних обставин справи перевіряє
судові рішення виключно на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення у рішенні або постанові
господарського суду.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 111
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга подається у
письмовій формі і повинна містити
вимоги особи, що подала скаргу, із
зазначенням суті порушення або
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до п. 6 частини першої ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
судом, якщо у скарзі не зазначено суті
порушення або неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Згідно частини другої ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Зважаючи на те, що в касаційній скарзі
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 не
обгрунтовано суті порушеня та суті
неправильного застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
наголошується на невідповідності
висновків суду обставинам справи,
мотиви оскарження направлені на
вирішення питання про достовірність та
перевагу доказів, скарга не дає підстав
для перегляду постанови в касаційному
порядку.

За таких обставин, касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду та
підлягає поверненню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 53,
п. 4, 5, 6 частини 1 статті 1113
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про відновлення пропущеного
процесуального строку для касаційного
оскарження відхилити.

2. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2013 року у
справі № 5011-51/17935-2012 господарського
суду міста Києва повернути скаржнику.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Судді
Г.М. Мачульський А.Г.
Полянський