РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року
Справа №5/5007/1435/12

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич
С.П.

судді
Саврій В.А. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Кириченко О.В. (довіреність
№03/1885 від 13.05.2013р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Публічного акціонерного
товариства "Головинський граніт" на
рішення господарського суду
Житомирської області від 26 вересня 2013
року у справі №5/5007/1435/12 (суддя Кравець
С.Г.)

за позовом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Житомирській області

до Публічного акціонерного товариства
"Головинський граніт"

про внесення змін до договору оренди

Судом роз'яснено представнику позивача
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Клопотання про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2013 року, рішенням
господарського суду Житомирської
області було задоволено позов РВ ФДМ
України по Житомирській області до ПАТ
"Головинський граніт" про внесення змін
до договору оренди, зобов'язано
відповідача укласти з позивачем угоду
про внесення змін до Договору оренди
цілісного майнового комплексу
державного підприємства "Головинський
кар'єр" від 21 грудня 2001 року №22 з
урахуванням змін та доповнень в
частині зміни орендної ставки за
користування державним майном з 6% до 12%,
виклавши п.3.1. Договору у наступній
редакції: "п.3.1. Орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України і становить за базовий місяць
розрахунку грудень 2011 року - 84 742,44 грн.
(вісімдесят чотири тисячі сімсот сорок
дві гривні 44 коп)", та стягнуто з
відповідача на користь позивача 2 360,60
грн. - судового збору і повернуто
позивачу 536,50 - судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити рішення та прийняти за базовий
місяць розрахунку не грудень 2011 року, а
вересень 2013 року, вважаючи, що судом
порушено норми матеріального права,
оскільки зміна умов Договору оренди
цілісного майнового комплексу ДП
"Головинський кар'єр" від 21 грудня 2001
року №22 була здійснена за рішенням
суду, тому такі зміни вступили в дію
разом з вступом в законну силу рішення
господарського суду Житомирської
області від 26 вересня 2013 року.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну
скаргу заперечив проти доводів
апеляційної скарги, вважає, що рішення
господарського суду Житомирської
області прийняте у відповідності до
чинного законодавства України, а тому у
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити, оскільки згідно Постанови
Кабінету Міністрів України №961 від 14
вересня 2011 року та п.3.4 Договору оренди
№22 внесення змін, застосування
орендної ставки у розмірі 12% має
відбуватися з місяця, наступного за
місяцем звернення регіонального
відділення з відповідними
пропозиціями, тобто з грудня 2011 року.

02 грудня 2013 року, ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 12 грудня 2013 року.

У судовому засіданні представник
позивача заперечила проти доводів
апеляційної скарги та надала пояснення
в обґрунтування своєї позиції. Вважає,
що рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, таким, що
прийняте з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, хоча і був
завчасно повідомлений про час і місце
судового розгляду, на що вказує
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення. Заяв про відкладення
судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК
України про межі та строки перегляду
справи в апеляційній інстанції, а також
те, що сторони по справі належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
апеляційної скарги, суд вважає за
можливе провести судове засідання за
відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та відзиву
на неї, перевіривши повноту з'ясування
та доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, дослідивши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права встановила, що:

21 грудня 2001 року, між РВ ФДМ України по
Житомирській області, як орендодавцем,
та ЗАТ "Головинський кар'єр "Граніт",
правонаступником якого є ПАТ
"Головинський граніт", як орендарем,
було укладено Договір оренди цілісного
майнового комплексу ДП "Головинський
кар'єр" №22, згідно умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне
користування, зокрема, цілісний
майновий комплекс ДП "Головинський
кар'єр", вартість якого становить 2 655
000,00 грн., строком на 5 років. (а.с.7-9, т.1)

Згідно п.3.1 Договору оренди №22, орендна
плата визначається на підставі
"Методики розрахунку орендної плати",
затвердженої Кабінетом Міністрів
України, і становить 8 850,00 грн., без ПДВ,
за базовий місяць розрахунку - листопад
2001 року.

У відповідності до п.10.2. Договору
оренди №22, його умови зберігають силу
протягом всього терміну дії цього
договору, в т.ч. у випадках, коли після
його укладення законодавством
встановлено правила, що погіршують
становище орендаря, а в частині
зобов'язань орендаря щодо орендної
плати - до виконання зобов'язань.

Згідно п.10.3. Договору оренди №22, зміни
та доповнення або розірвання цього
договору допускаються за взаємною
згодою сторін. Зміни та доповнення, що
пропонуються внести, розглядаються
протягом одного місяця з дати їх
подання до розгляду іншій стороні.

21 грудня 2001 року, на підставі вказаного
Договору, актом приймання-передачі
відповідачу було передано майно ЗАТ
"Головинський кар'єр "Граніт. (а.с.9, т.1).

В подальшому між сторонами укладались
наступні угоди:

- Додаткову угоду №1 від 15 грудня 2003
року до Договору оренди від 21 грудня 2001
року №22 (а.с.10, т.1);

- Додатковий договір від 30 березня 2004
року до Договору оренди від 21 грудня 2001
року №22 (а.с.11, т.1);

- Договір від 20 лютого 2006 року про
внесення змін та доповнень до Договору
оренди від 21 грудня 2001 року №22, яким,
зокрема, дію договору продовжено до 21
грудня 2010 року (а.с.12, т.1);

- Договір №4 від 18 березня 2008 року про
внесення змін та доповнень до Договору
оренди від 21 грудня 2001 року №22, за яким,
зокрема, річна орендна ставка за
використання цілісного майнового
комплексу встановлювалась на рівні 6%
від вартості майна та орендна плата за
базовий місяць розрахунку лютий 2008
року збільшувалась до 20 157,66 грн. (а.с.13,
т.1);

- Додатковий договір №5 від 06 листопада
2009 року про внесення змін та доповнень
до Договору оренди від 21 грудня 2001 року
№22. (а.с.14, т.1);

- Додатковий договір №6 від 20 грудня 2010
року про продовження дії Договору
оренди від 21 грудня 2001 року №22, за яким
дію даного Договору продовжено до 21
грудня 2015 року (а.с.15, т.1);

- Додатковий договір №7 від 26 січня 2011
року до Договору оренди від 21 грудня 2001
року №22. (а.с.16, т.1);

- Додатковий договір №8 від 28 лютого 2011
року до Договору оренди від 21 грудня 2001
року №22. (а.с.17, т.1);

- Додатковий договір №9 від 31 березня 2011
року до Договору оренди від 21 грудня 2001
року №22, згідно якого було збільшено
орендну плату та взято за базовий
місяць оренди лютий 2011 року - 41 295,56 грн.
(а.с.18, т.1);

- Додатковий договір №10 від 17 серпня 2011
року про внесення змін до Договору
оренди від 21 грудня 2001 року №22. (а.с.19,
т.1).

16 листопада, 26 грудня 2011 року та 05
квітня 2012 року, позивач, неодноразово,
звертався до відповідача листами
№№09/2960, 09/3468 та №09/1083, з приводу
укладення додаткового договору про
внесення змін до Договору оренди, для
збільшення розміру орендної ставки до
12% у зв'язку використанням цілісних
майнових комплексів підприємств з
виробництва будівельних матеріалів, на
підставі постанова Кабінету Міністрів
України №961 "Про внесення змін до
постанови КМУ №629 від 10 серпня 1995 року
та №786 від 04 жовтня 1995 року" від 14
вересня 2011. (а.с.20, 21, 22, т.1)

02 березня та 07 травня 2012 року, листами
№111 та №249, відповідно, відповідач
повідомляв позивача про свою незгоду з
даною пропозицією щодо зміни орендної
плати. (а.с. 23, 24-25, т.1)

12 червня 2012 року, позивач направив
претензію відповідачу із проектом
договору про внесення змін в частині
встановлення орендної плати в розмірі
84 742,44 грн. із застосуванням орендної
ставки у розмірі 12%, яка була залишена
без задоволення. (а.с. 26-29, т.1)

17 грудня 2012 року, РВ ФДМ України по
Житомирській області звернулось до
господарського суду Житомирської
області з позовною заявою до ПАТ
"Головинський граніт" про внесення змін
до договору оренди, а саме: укласти
угоду про внесення змін до договору
оренди цілісного майнового комплексу
державного підприємства "Головинський
кар'єр" від 21 грудня 2001 року №22 з
врахуванням змін та доповнень в
частині зміни орендної ставки за
користування державним майном з 6% на 12%
та встановити базовий місяць
розрахунку грудень 2011 року з орендною
платою у розмірі 84 742,44 грн. (а.с. 2-3, т.1)

04 березня 2013 року, рішенням
господарського суду Житомирської
області, у справі №5/5007/1435/12, залишеним
без змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від 06
червня 2013 року, було відмовлено у
задоволенні даного позову. (а.с.105-108,
143-149, т.1)

31 липня 2013 року, постановою Вищого
господарського суду України, у справі
№5/5007/1435/12, було скасовано рішення
господарського суду Житомирської
області від 04 березня 2013 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 06 червня 2013, і
направлено справу на новий розгляд до
господарського суду Житомирської
області. (а.с. 161-165, т.2)

26 вересня 2013 року, рішенням
господарського суду Житомирської
області було задоволено позов РВ ФДМ
України по Житомирській області до ПАТ
"Головинський граніт" про внесення змін
до договору оренди, зобов'язано
відповідача укласти з позивачем угоду
про внесення змін до Договору оренди
цілісного майнового комплексу
державного підприємства "Головинський
кар'єр" від 21 грудня 2001 року №22 з
урахуванням змін та доповнень в
частині зміни орендної ставки за
користування державним майном з 6% до 12%,
виклавши п.3.1. Договору в редакції, що
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України і становить за базовий місяць
розрахунку грудень 2011 року - 84 742,44 грн.,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 2 360,60 грн. - судового збору та
повернуто позивачу 536,50 - судового
збору. (а.с. 69-73, т.2)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу в суді
кожна особа вправі здійснювати
шляхом звернення з позовом, предмет
якого або кореспондує із способами
захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України,
договором або іншим законом. Одним із
способів захисту цивільного права та
інтересу може бути вимога про зміну
правовідношення.

Частиною 2 ст.20 ГК України передбачено,
що способом захисту прав суб'єктів
господарювання є зміна господарських
правовідносин. При цьому, звертаючись з
позовом до суду, позивач на свій розсуд
обирає спосіб захисту порушеного
права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
грудня 2001 року, між сторонами спору
було укладено Договір оренди цілісного
майнового комплексу державного
підприємства "Головинський кар'єр" № 22,
термін дії якого неодноразово
продовжувався, згідно з п. 3.1 якого
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
і становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку листопад 2001 року - 8 850,00 грн.,
переглядається на вимогу однієї із
сторін у разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством
(п.3.4).

В подальшому, Додатковим договором №9
від 31 березня 2011 року до Договору
оренди від 21 грудня 2001 року №22 було
збільшено орендну плату та встановлено
річна орендна ставка на рівні 6% від
вартості майна та взято за базовий
місяць оренди лютий 2011 року - 41 295,56 грн.

14 вересня 2011 року, постановою Кабінету
Міністрів України №961, яка набрала
чинності 20 вересня 2011 року, було
внесено зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 04 жовтня 1995 року
№786 "Про Методику розрахунку і порядок
використання плати за оренду
державного майна", якою, зокрема,
збільшено розмір орендних ставок для
підприємств з виробництва будівельних
матеріалів з 6 % до 12 %.

Починаючи з 16 листопада 2011 року (лист №
09/2960) позивач неодноразово звертався до
відповідача з пропозицією внести зміни
до існуючого Договору оренди №22,
посилаючись на зміну законодавства,
які залишались відповідачем без
задоволення (листи від 02 березня та 07
травня 2012 року за №111 і №249).

Статтею 2 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
визначено, що орендою є засноване на
договорі строкове платне користування
майном, необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

За приписами ст. 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендна плата є однією із
істотних умов договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.19 "Про оренду
державного та комунального майна",
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Методика розрахунку
орендної плати та пропорції її
розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 632 ЦК України, ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін, у випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування, зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Відповідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 21 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
встановлено, що розмір орендної плати
може бути змінено за погодженням
сторін та на вимогу однієї з сторін,
якщо з незалежних від них обставин
істотно змінився стан об'єкта оренди, а
також в інших випадках, встановлених
законодавчими актами України.
Укладений між сторонами договір оренди
в частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна.

Пунктом 3.4 Договору №22, сторони
погодили, що розмір орендної плати може
бути переглянуто на вимогу однієї із
сторін у разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів та в інших випадках
передбачених чинним законодавством.

Розділом 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №12 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
від 29 травня 2013 року зазначено, що спори
про внесення змін до договору оренди
(найму) у зв'язку із запровадженням
нових тарифів, ставок орендної плати (в
т.ч. внесення змін до відповідних
методик) мають вирішуватися з
урахуванням вимог приписів ст. 632 ЦК
України та ч.2 ст. 21 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", згідно з якими розмір орендної
плати в договорі встановлюється за
домовленістю сторін і може бути
змінено за погодженнями сторін або у
випадках та на умовах, встановлених
законом. Судам при вирішенні
відповідних спорів необхідно
з'ясовувати, чи погоджувалися
сторонами, при укладенні договору
оренди, умови щодо перегляду орендної
плати, в тому числі з підстав внесення
змін до методики розрахунку орендної
плати. Відповідний перегляд орендної
плати є обґрунтованим, якщо
господарський суд встановить факт
погодження сторонами при укладенні
договору оренди такої підстави
перегляду орендної плати, як внесення
змін до методики розрахунку орендної
плати.

Крім того, Вищий господарський суд
України своєю постановою, у справі
№5/5007/1435/12, скасовуючи рішення
місцевого та апеляційного
господарських судів та направляючи
справу на новий розгляд, зазначив, що
відсутність згоди відповідача на зміну
орендної ставки за договором та
наявність п.10.2 Договору №22, яким
заборонялось погіршення становища
орендаря, суперечать приписам ст. 21
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", згідно з якою
розмір орендної плати може бути
змінено не тільки за погодженням
сторін, а й на вимогу однієї з сторін,
якщо з незалежних від них обставин
істотно змінився стан об'єкта оренди, а
також в інших випадках, встановлених
законодавчими актами України. Окрім
того, можливість внесення таких змін
передбачена п.3.4 спірного Договору.

У відповідності до ч.1 ст. 11112 ГПК
України, вказівки, які містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

Отже, судом першої інстанції вірно
зроблено висновок, що сторони, умовами
укладеного Договору, передбачили
можливість перегляду розміру орендної
плати на вимогу однієї із сторін в разі
зміни методики її розрахунку, а також
про те, що постанова Кабінету Міністрів
України №961 від 14 вересня 2011 року є
законною підставою для зміни розміру
орендної плати та внесення змін в цій
частині до існуючого Договору оренди
цілісного майнового комплексу
державного підприємства "Головинський
кар'єр" від 21 грудня 2001 року №22, зі
змінами та доповненнями, а тому позовні
вимоги РВ ФДМ України по Житомирській
області обґрунтовані і підлягають
задоволенню.

Вказана правова позиція зазначена у
постанова Верховного Суду України у
справі №5017/781/2012 від 20 серпня 2013 року.

Посилання відповідача на те, що базовим
місяцем розрахунку слід вважати не
грудень 2011 року, а вересень 2013 року (час
вступу в законну силу рішення
господарського суду Житомирської
області) колегією суддів оцінюється
критично, оскільки, згідно п.4 "Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу"
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України №786 від 04 жовтня 1995
року, з наступними змінами від 14
вересня 2011 року, на основі розміру
річної орендної плати встановлюється
розмір орендної плати за базовий
місяць розрахунку орендної плати -
останній місяць, за який визначено
індекс інфляції, яка фіксується у
договорі оренди. А відповідно до п.12
цієї "Методики …", у разі перегляду
розміру орендної плати, при визначені
розміру орендної плати та базового
місяця розрахунку враховується індекс
інфляції за період з дати проведення
незалежної або стандартизованої
оцінки до базового місяця розрахунку
орендної плати. Тобто, при визначені
базовим місяцем вересень 2013 року, як це
пропонує відповідач, розмір місячної
орендної плати збільшився б на індекс
інфляції з грудня 2011 року по вересень
2013 року, а не складав би як на грудень 2011
року - 84 742,44 грн.

Інші заперечення відповідача,
викладені у апеляційній скарзі, також
не знайшли свого підтвердження під час
її розгляду, а тому відхиляються як
необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
першої інстанції прийняте у
відповідності до норм ст. 43 ГПК України
із всебічним, повним та об'єктивним
дослідженням матеріалів справи в їх
сукупності та вірним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому відсутні правові підстави
для скасування рішення господарського
суду та задоволення вимог апеляційної
скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної
скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК
України, у зв'язку з відмовою в її
задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Житомирської області від 26.09.13 р. у
справі №5/5007/1435/12 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Головинський
граніт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №5/5007/1435/12 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Дужич С.П.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Мамченко Ю.А.