ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2013 р. Справа № 5019/2074/12

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" до товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" про стягнення заборгованості в сумі 40 261 грн. 81 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 13 травня 2013 року № 45,

відповідача: ОСОБА_2 за дов. від 1 квітня 2013 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство "АЕС Рівнеобленерго" звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2011 року під час проведення працівниками позивача перевірки обєкта відповідача було виявлено порушення останнім Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (далі Правила), яке полягало в пошкодженні пломб енергопостачальної організації. У звязку з наведеними обставинами позивачем було прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил від 14 серпня 2012 року № 148, яким споживачу було здійснено донарахування вартості спожитої електроенергії в розмірі 40 260 грн. 16 коп., необлікованої внаслідок вчиненого порушення, а також виставлено рахунок на суму 40 261 грн. 81 коп. для оплати спожитої енергії. Оскільки даний рахунок відповідачем оплачено не було, позивач, посилаючись на статтю 714 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 173, 193, 275 Господарського кодексу України (далі ГК України), а також статті 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" 40 261 грн. 81 коп. донарахованої вартості спожитої останнім електроенергії.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 2 січня 2013 року порушено провадження у справі № 5019/2074/12, розгляд якої було призначено на 16 січня 2013 року.

Ухвалою суду від 16 січня 2013 року розгляд справи було відкладено на 30 січня 2013 року.

Ухвалою суду від 30 січня 2013 року розгляд справи відкладено на 12 лютого 2013 року.

Ухвалою суду від 12 лютого 2013 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 918/193/13-г за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" до публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" про скасування рішення про нарахування оперативно-господарської санкції.

Ухвалою суду від 29 липня 2013 року провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду на 14 серпня 2013 року.

12 серпня 2013 року через канцелярію суду надійшов відзив товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" на позовну заяву, в якому останнє зазначило, що рішенням господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2013 року у справі № 918/193/13-г за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" до публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" про скасування рішення про нарахування оперативно-господарської санкції, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 червня 2013 року, рішення позивача про донарахування вартості необлікованої споживачем електроенергії, оформлене протоколом засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил від 14 серпня 2012 року № 148, було скасовано. Оскільки вказане рішення було єдиною підставою для стягнення з відповідача спірної суми грошових коштів, останній просив суд залишити позовні вимоги публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача просив суд вирішити даний спір на власний розсуд.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Племзавод" та закритим акціонерним товариством "Ей-І-Ес Рівнеенерго", правонаступником якого є позивач, був укладений договір № 3 про постачання електричної енергії, за умовами якого останній, як постачальник, взяв на себе обовязок продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок з сумарною приєднаною потужністю 250 кВт, а споживач, у свою чергу, оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 44-55).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих субєктів господарювання.

Відповідно до пунктів 2.3.3 та 2.3.4 договору на відповідача покладений обовязок оплачувати постачальнику (позивачу) вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 до договору "Про зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків", а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача за умовами підписаного між сторонами додатку № 8 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

За пунктом 8.1 договору оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки постачальника в терміни, визначені додатком № 4 "Про порядок зняття показників засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Розрахунок величини плати за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника і споживача здійснюється у порядку, визначеному додатком № 8 "Про порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії" (пункт 8.2 договору).

Відповідно до статті 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Так, у пункті 4.2.3 договору сторони погодили, що споживач сплачує постачальнику вартість недорахованої електроенергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року № 562 (далі Методика), за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням у разі здійснення споживачем, зокрема, пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб з засобів обліку, споживання електроенергії поза засобами обліку.

Статтею 236 ГК України встановлено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Отже, зі змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що рішення енергопостачальної організації про нарахування вартості недоврахованої спожитої електроенергії є саме оперативно-господарською санкцією, а не актом ненормативного характеру в розумінні частини 2 статті 20 ГК України.

Судом встановлено, що 17 травня 2011 року працівниками закритого акціонерного товариства "Ей-І-Ес Рівнеенерго" було складено акт № 016588 про порушення Правил (а.с. 10), відповідно до якого за результатами перевірки при обстеженні точки обліку відповідача в с. Миротин, вул. Дружби, 88 Б лічильника № 0364933 типу ПІН 2301-АПЗ, було виявлено порушення Правил, яке полягало у пошкодженні пломби енергопостачальної організації № 4057253, відсутності пломби держповірки та встановлення на їх місці пломб невідомого зразка.

Враховуючи вищезазначені обставини, 14 серпня 2012 року комісією позивача з розгляду актів про порушення Правил було прийнято рішення, оформлене протоколом № 148, про нарахування відповідачу згідно з підпунктом 2.1 пункту 1 Методики по договірній потужності за період з 1 квітня 2011 року по 17 травня 2011 року обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил. При цьому вказано, що обсяг не облікованої електроенергії складає 112800 кВт/год., а її вартість становить 40 260 грн. 16 коп.

За частиною 2статті 237 ГК України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі позивачем в іншій).

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2013 року у справі № 918/193/13-г за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" до публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" про скасування рішення про нарахування оперативно-господарської санкції, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 червня 2013 року, рішення про донарахування вартості необлікованої споживачем електроенергії, оформлене протоколом засідання комісії позивача по розгляду актів про порушення Правил від 14 серпня 2012 року № 148, було скасовано. Належним чином засвідчені копії вказаних рішень, які на час розгляду даної справи набрали законної сили, наявні в матеріалах справи (а.с. 97-115).

Відтак судом встановлено, що оперативно-господарська санкція рішення про нарахування відповідачу згідно з підпунктом 2.1 пункту 1 Методики по договірній потужності за період з 1 квітня 2011 року по 17 травня 2011 року вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 40 260 грн. 16 коп., оформлене протоколом від 14 серпня 2012 року № 148, на час розгляду справи скасовано.

За таких обставин, зважаючи на те, що вищезазначене рішення являється єдиною підставою для стягнення з відповідача спірної суми боргу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що позивач не довів суду у встановленому законом порядку своїх вимог до відповідача щодо стягнення з нього нарахованої суми заборгованості, у позові слід відмовити.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору, зокрема, повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 вищезазначеної статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю (частина 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Оскільки публічне акціонерне товариство "АЕС Рівнеобленерго" звернулося до суду із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" 40 261 грн. 81 коп., позивач на підставі вищезазначеної норми мав сплатити судовий збір у розмірі 1 609 грн. 50 коп.

Водночас з наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 26 грудня 2012 року № НОМЕР_1 вбачається, що за подачу даної позовної заяви публічне акціонерне товариство "АЕС Рівнеобленерго" перерахувало до Державного бюджету України 1 610 грн. 05 коп. судового збору.

Водночас слід зазначити, що в процесі розгляду справи позивач змінив свою назву. Так, з наявної у матеріалах справи копії його статуту вбачається, що рішенням загальних зборів акціонерів даного субєкта господарювання назву вказаної юридичної особи було змінено з "Публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" на "Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (а.с. 133-135).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що переплачену суму судового збору в розмірі 0 грн. 55 коп. слід повернути публічному акціонерному товариству "Рівнеобленерго".

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду повернути публічному акціонерному товариству "Рівнеобленерго" (33013, місто Рівне, вулиця Князя Володимира, будинок 71, ідентифікаційний код: 05424874) з Державного бюджету України 0 (нуль) грн. 55 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19 серпня 2013 року

Суддя Є.В. Павленко