РІШЕННЯ

"27" травня 2013 р.Справа № 921/407/13-г/1

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Чопко Ю.О.

при секретарі Конику М.М.

Розглянув справу

за позовом Спільного підприємства
"Луміс", м.Тернопіль, вул. Будного,3а

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України",
м.Київ, в особі філії АТ "Укрексімбанк",
м. Тернопіль, вул. Шептицького,21

про припинення правовідносин за
договором поруки № 66209 Р8 від 16.03.2009р. та
№ 66209 Р5 від 16.03.2009р.

Представники від:

Позивача: Дмитрук Ярослав Степанович,
представник за довіреністю

Відповідача: Саньоцький Ігор
Богданович, представник за довіреністю

Суть справи:

Спільне підприємство "Луміс"
звернулося з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
м.Київ, в особі філії АТ "Укрексімбанк",
м. Тернопіль, про визнання припиненими
правовідносин за договорами поруки №№
66209 Р5 і 66209 Р8 від 16.03.2009р.

На обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на ч.4 ст. 559 ЦК України,
згідно якої порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов"язання не
пред"явить вимоги до поручителя.

Ухвалою суду від 22 квітня 2013 року
порушено провадження по справі, справу
призначено до розгляду на 27 травня 2013р.

Представник позивача в судовому
засіданні доводив, що оспорювані
договори не встановлюють строку, як це
поняття визначається статтями 251 і 252 ЦК
України. Отже, на думку позивача,
підлягає застосуванню шестимісячний
строк пред"явлення вимоги по договору
поруки. Оскільки позов про стягнення
заборгованості було пред"явлено лише в
січні 2013р., у той час як право вимоги
виникло ще у квітні 2011р., позивач вважає
строк пропущеним. Відтак, просить
визнати правовідносини по договорах
поруки припиненими.

Відповідач - Державний
експортно-імпортний банк України -
відзиву на позовну заяву не подав.
Однак, у судовому засіданні його
представник проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на пункт 7.4.
договорів поруки, яким встановлено
строк дії цих договорів. Відтак, вважає
ч.4 ст. 559 ЦК України до спірних
правовідносин взагалі незастосовною.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін у
судовому засіданні суд встановив:

16 березня 2009 року між Відкритим
акціонерним товариством "Державний
експортно-імпортний банк України"
(правонаступником якого є відповідач),
як Кредитором, Спільним підприємством
"Луміс", як Поручителем, та, відповідно,
громадянами Литви ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як
Позичальниками, були укладені договори
поруки №№ 66209 Р5 і 66209 Р8 (надалі -
Договори поруки). За умовами Договорів
поруки Поручитель зобов"язався перед
Кредитором солідарно відповідати за
своєчасне виконання Позичальники
своїх зобов"язань за кредитними
договорами.

23 березня 2011р. Кредитор звернувся
до Поручителя з вимогою про дострокове
погашення кредиту. У вимозі
зазначалося, що, відповідно до умов
кредитних договорів, АТ "Укрексімбанк"
надав Позичальникам кредити.
Позичальники кредит не погашали, в
результаті чого утворилася
заборгованість. Кредитор покликався
на своє право, передбачене кредитними
договорами, достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту у
випадку невиконання Позичальником
будь-якого свого зобов"язання. Те ж
саме стосується і Договору поруки,
п.4.1.2. якого надає кредитору право
вимагати дострокового виконання
зобов"язання вже від Поручителя
протягом 20 робочих днів з дня отримання
Поручителем письмового повідомлення
кредитора про факт невиконання.
Виходячи з наведеного від Поручителя
вимагалося сплатити всю суму
неповернутого кредиту разом з
відсотками, які будуть нараховані
станом на дату сплати заборгованості.

Позивач - Поручитель за Договором
поруки - вважає, що до спірних
правовідносин повинна застосовуватися
норма ч.4 ст. 559 ЦК України. Зокрема,
вважає, що Договір поруки не встановлює
строку його дії, а, отже, вважається
припиненим після спливу
шестимісячного строку з дня, коли
виникло право вимоги.

Відповідач заперечує, що Договір
поруки не встановлює строку його дії.
Посилається на п. 7.4. Договору поруки, в
якому сказано: "Дія цього Договору
припиняється після повного виконання
Основного зобов"язання".

Суд погоджується з аргументом
позивача.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов"язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).
Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов"язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким
чином, п.7.4. Договору поруки про його дію
до повного виконання Основного
зобов"язання не свідчить про те, що
договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4
ст.559 ЦК України.

Проте, норма про припинення
договору поруки спливом
шестимісячного строку з дня настання
строку виконання основного
зобов"язання не може застосовуватися
до спірних правовідносин. Як
зазначалося вище, вимога до Поручителя
була пред"явлена Кредитором вчасно, ще
в 2011р. Твердження позивача, що під
словом "вимога" в другому реченні ч.4
ст.559 ЦК України слід розуміти "позовну
вимогу" ні на чому не ґрунтується.
Законодавець буквально в наступному
реченні того ж п.4 ст.559 прямо говорить
про пред"явлення позову. Вживання двох
різних законодавчих конструкцій
свідчить про бажання законодавця
ввести два різних режими правового
регулювання. А саме, шестимісячний
строк встановлено для пред"явлення
простої вимоги у тих випадках, коли не
встановлено строку Договором поруки.
Річний строк встановлено для
пред"явлення позову в тому випадку,
коли строк виконання зобов"язання не
встановлений не лише в договорі поруки,
але й для виконання основного
зобов"язання.

Отже, ч.4 ст.559 слід розуміти як
встановлення строку для пред"явлення
простої вимоги до поручителя. Оскільки
сам позивач визнає, що проста вимога
була пред"явлена вчасно, підстав для
припинення правовідносин між
сторонами по Договору поруки немає.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на судову практику. Проте,
наведений ним приклад з судової
практики не може бути взятий під увагу.

Так, позивач посилається на
Постанову Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних відносин". Однак, постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
мають значення роз"яснень
рекомендаційного характеру лише при
вирішенні справ відповідної судового
юрисдикції (п.6 ч.2 ст.36 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст.49 ГПК України
судові видатки покладаються на
позивача.

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог
відмовити.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

На рішення господарського суду
сторони, треті особи мають право подати
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного господарського суду
через цей суд протягом десяти днів з
дня виготовлення повного тексту
рішення

Повний текст рішення виготовлено 29
травня ц.р.

Суддя
Ю.О. Чопко