ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" грудня 2013 р.Справа № 922/4769/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2, смт.
Комсомольське до Комсомольської
селищної ради, смт. Комсомольське ,
Комунального підприємства
"Комунальник", смт. Комсомольське про
встановлення сервітуту за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність від 10
грудня 2013 року

відповідача-1 - Макуха О.В., довіреність
№ 1563 від 16 грудня 2012 року

відповідач-2 - Лещенко Є.Є., доручення
від 11 листопада 2013 року

за відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, смт. Комсомольське, звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Комсомольської селищної ради, смт.
Комсомольське, та до КП "Комунальник",
смт. Комсомольське, про встановлення
сервітуту на приміщення загального
користування та просить суд встановити
сервітут, що полягає у наданні
Комсомольською селищною радою
Зміївського району Харківської
області та Комунальним підприємством
"Комунальник" позивачу права
користування площами будинків,
розташованих за адресою: 63460,
Харківська обл., Зміївський район, смт.
Комсомольське, вул. Фрунзе, будинки 16а,
19, 21, 30, 31, 32, 33, 106, вул. Леніна, будинки 15,
16, 17, 18, 22, 23, 24, 34, 35, 36, 55, 56, 57, вул.
Комсомольська, будинки 12, 13, 14, вул.
Дружби, будинки 7, 8, 9, 10, 11, 47, 48, 49, 50, 51,
вул. Шевченко, будинки 25, 26, вул.
Горького, будинки 44, 45, вул. Калиніна,
будинки 46, 58, 59, 60, вул. С. Закори, будинки
37, 38, 39, 40, 52, 53, 54, 70, 71, 87, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 98,
вул. Оздоровча, будинок 97, вул.
Маяковського, будинок 96, вул.
Ціолковського, будинки 64, 65, 66, 72, 73, 74, 105,
110, вул. К. Маркса, будинки 27, 28, 29, 41, 42, 43,
48а, 83, 100, 101/1, 101/2, 102, 103, 106, 115, вул.
Лермонтова, будинки 32, 34, 35, 36, 38, 40, 42, 67, 68,
75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 107, 108, 108а, 109,
необхідними для розміщення, технічного
обслуговування технічних засобів
телекомунікацій позивача, а саме:
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку для розміщення, технічного
обслуговування технічних засобів
телекомунікацій позивача з метою
забезпечення надання
телекомунікаційних послуг.

Позивач просить суд встановити
сервітут на наступних умовах: сервітут
полягає у наданні позивачу права
безперешкодного доступу до технічних
засобів телекомунікацій позивача,
розташованих в будинку; сервітут не є
виключним, він може встановлюватися
для інших операторів та/або
провайдерів в аналогічному обсязі
наданому позивачу; сервітут є
безоплатним; встановити, що даний
сервітут не позбавляє власників майна,
що надано в сервітут права
користування, володіння і
розпорядження цим майном; позивач
здійснює прокладання та
обслуговування, ремонт, реконструкцію
телекомунікаційних мереж у
відповідності до встановлених
нормативів в сфері будівництва та
телекомунікацій; позивач забезпечує
мережі (обладнання) маркуванням, що
містить інформацію про власника мереж
та/ або експлуатуюче підприємство;
позивач дбайливо ставиться до майна, що
надається в сервітут; позивач не
відчужує встановлений сервітут.

Судові витрати позивач просить суд
покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що листом від 23 липня 2013 року за
№ 12 позивач звернувся до другого
відповідача з проханням укласти
договір сервітуту багатоквартирних
будинків за адресами: 63460, Харківська
обл., Зміївський район, смт.
Комсомольське, вул. Фрунзе, будинки 16а,
19, 21, 30, 31, 32, 33, 106, вул. Леніна, будинки 15,
16, 17, 18, 22, 23, 24, 34, 35, 36, 55, 56, 57, вул.
Комсомольська, будинки 12, 13, 14, вул.
Дружби, будинки 7, 8, 9, 10, 11, 47, 48, 49, 50, 51,
вул. Шевченко, будинки 25, 26, вул.
Горького, будинки 44, 45, вул. Калиніна,
будинки 46, 58, 59, 60, вул. С. Закори, будинки
37, 38, 39, 40, 52, 53, 54, 70, 71, 87, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 98,
вул. Оздоровча, будинок 97, вул.
Маяковського, будинок 96, вул.
Ціолковського, будинки 64, 65, 66, 72, 73, 74, 105,
110, вул. К. Маркса, будинки 27, 28, 29, 41, 42, 43,
48а, 83, 100, 101/1, 101/2, 102, 103, 106, 115, вул.
Лермонтова, будинки 32, 34, 35, 36, 38, 40, 42, 67, 68,
75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 107, 108, 108а, 109, які, як
зазначає позивач, підпорядковані
другому відповідачу. Листом від 26 липня
2013 року № 1040 другий відповідач, у
відповідь на вищевказаний лист,
повідомив позивача про те, що звернувся
до Комсомольської селищної ради
Зміївського району Харківської
області для вирішення питання
укладення договору сервітуту, оскільки
власником житлових будинків є
Комсомольська селищна рада
Зміївського району Харківської
області. В подальшому, листом від 27
серпня 2013 року другий відповідач
повідомив позивача про те, що договір
сервітуту укладатися не буде, оскільки,
як зазначено в листі першого позивача
від 22 серпня 2013 року за № 1578/02-19,
укладання договору сервітуту
багатоквартирних будинків з позивачем
є недоцільним у зв'язку з відсутністю
порядку утримання та розміщення
лінійно-кабельних споруд та
комунікаційного обладнання на
території Комсомольської селищної
ради.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 15 листопада 2013
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4769/13 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 02 грудня 2013 року.

28 листопада 2013 року від першого
відповідача до матеріалів справи
надано заперечення на позовну заяву,
які зареєстровано через канцелярію
суду за вх. № 44228, за якими перший
відповідач вказує, що з метою
врегулювання відносин та спірних
питань між власниками
(балансоутримувачами) будинків та
власниками технічного обладнання, було
розроблено положення про утримання та
розміщення лінійно-кабельних споруд та
комунікаційного обладнання в
населених пунктах Комсомольської
селищної ради та затверджено рішення
Комсомольської селищної ради LVII сесії
VІ скликання від 26 вересня 2013 року № 790
про затвердження "Порядку утримання та
розміщення лінійно-кабельних споруд та
комунікаційного обладнання в
населених пунктах Комсомольської
селищної ради". Перший відповідач
зазначає, що, з огляду на наведене,
позивач повинен звернутися
безпосередньо до Комсомольської
селищної ради з питання встановлення
сервітуту на приміщення загального
користування, розташовані у житлових
будинках, у зв'язку з чим просить суд
відмовити в позові у повному обсязі.

02 грудня 2013 року від другого
відповідача до матеріалів справи
надійшла заява (вх. № 44517), в якій він
просить суд долучити до матеріалів
справи витребувані судом документи, а
також надати для складання відзиву
копії матеріалів справи, оскільки
примірник позовної заяви з доданими до
неї документами другому відповідачу
разом з ухвалою суду від 15 листопада 2013
року не надавався. Заяву долучено судом
до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 02 грудня
2013 року у якості представника позивача
з'явився ОСОБА_3, проте, водночас, у
вказаної особи відсутні належним чином
оформлені повноваження як
представника позивача, оскільки суду
надано примірник доручення від
позивача, який має статус ФО П, а в силу
пункту 5 статті 28 ГПК України, громадяни
можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через
представників, повноваження яких
підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю.

Враховуючи вище викладене, суд не
допустив ОСОБА_3 до участі у
призначеному судовому засіданні 02
грудня 2013 року в якості представника
позивача.

Перший та другий відповідачі своїх
повноважених представників в судове
засідання не направили, про час та
місце розгляду справи господарським
судом повідомлені належним чином, про
що свідчать наявні в матеріалах справи
поштові повідомлення про вручення 20
листопада 2013 року першому та другому
відповідачам примірників ухвал суду
від 15 листопада 2013 року (арк. с. 22-23).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року розгляд справи відкладено на 16
грудня 2013 року.

Водночас, після закінчення судового
засідання 02 грудня 2013 року, від першого
відповідача до матеріалів справи
надійшло клопотання (вх. № 44630 від 02
грудня 2013 року) про перенесення
судового засідання, призначеного на 02
грудня 2013 року, у зв'язку з хворобою
юрисконсульта підприємства першого
відповідача. Зазначене клопотання
долучено судом до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 16 грудня
2013 року представники сторін з'явились.

Позивач надав до суду клопотання (вх. №
47201) про витребування доказів, яке
долучено судом до матеріалів справи.

Перший відповідач надав до суду
клопотання (вх. № 47159) про долучення до
матеріалів справи витребуваних судом
документів у справі, яке долучено судом
до матеріалів справи.

Позивач підтримує клопотання (вх. № 47201)
про витребування доказів та наполягає
на його задоволенні.

Перший та другий відповідачі проти
клопотання позивача заперечують, в
задоволенні клопотання просять
відмовити.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про витребування доказів,
вважає за необхідне відмовити у його
задоволенні виходячи з наступного.

В обґрунтування вищевказаного
клопотання позивач зазначає, що ним
було направлено запит до першого
відповідача, в якому позивач просив
останнього надати інформацію та
відповідні документи про належність до
комунальної власності житлових
будинків, щодо яких позивач просить суд
встановити сервітут, однак, жодної
відповіді на вказаний запит позивач не
одержав.

Згідно приписів ст. 38 ГПК України,
сторона або прокурор, які заявляють
клопотання перед господарським судом
про витребування доказів, повинні
докладно зазначити про те, який доказ
витребовується; обставини, що
перешкоджають його наданню; підстави, з
яких впливає, що ці докази має
підприємство чи організація, і
обставини, які можуть підтвердити ці
докази.

Покладення судом за ініціативою однієї
сторони обов'язку на іншу сторону щодо
надання доказів на підтвердження своєї
позиції є таким, що суперечить принципу
змагальності (ст.ст. 4-3, 33 ГПК України).

Згідно положень цих норм судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, в даному випадку позивач просить
суд витребувати саме ті документи, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
які, відповідно, мають істотне значення
для вирішення справи по суті. Тобто, у
заявника клопотання і у суду відсутні
правові підстави для спонукання однієї
сторони подати докази на підтвердження
позиції другої сторони. Сторони
компетентні самостійно вирішити це
питання, і самостійно несуть ризик
недостатності поданих ними доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
клопотання позивача про витребування
доказів безпідставним та відмовляє в
його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи,
господарський суд дійшов висновку про
необхідність залишення даного позову
без розгляду, виходячи з наступного.

Під час порушення провадження по
справі, згідно пункту 4 статті 65
Господарського процесуального кодексу
України, з метою забезпечення
правильного і своєчасного вирішення
господарського спору, суддя вчиняє в
необхідних випадках такі дії по
підготовці справи до розгляду:
зобов'язує сторони, інші підприємства,
установи, організації, державні та інші
органи, їх посадових осіб виконати
певні дії (звірити розрахунки, провести
огляд доказів у місці їх знаходження
тощо); витребує від них документи,
відомості, висновки, необхідні для
вирішення спору, чи знайомиться з
такими матеріалами безпосередньо в
місці їх знаходження.

З урахуванням викладеного, суд, в
порядку ст. 65 ГПК України, ухвалою про
порушення провадження у справі від 15
листопада 2013 року зобов'язував
позивача надати до суду: докази в
обґрунтування права власності на
майно, що є предметом даного судового
провадження, за першим відповідачем;
ідентифікувати об'єкти, що визначені
позивачем в прохальній частині
позовної заяви, з документальним
обґрунтуванням та ідентифікацією
(площа відповідно до інвентарних справ,
літери, тощо); довідку Державного
казначейства про зарахування судового
збору до державного бюджету України;
належним чином засвідчені копії
документів, доданих до позовної заяви,
оригінали документів, доданих до
позовної заяви, надати для огляду в
судовому засіданні; документальне та
нормативне обґрунтування позовних
вимог; належним чином завірені довідки
про назви та номери рахунків сторін у
кредитних установах, довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців позивача та
відповідачів станом на час розгляду
справи. Якщо адреси учасників судового
процесу, вказані в Витягу, є відмінними
від адрес, вказаних у позовній заяві -
зобов'язати позивача повторно
направити копію позовної заяви та
доданих до неї документів, а також цієї
ухвали суду за адресами, вказаними у
Витягах. Докази відправлення надати
суду.

Оскільки предметом розгляду даної
справи є встановлення сервітуту, суд, з
огляду на надані позивачем документи,
при витребуванні вищевказаних доказів,
виходив з необхідності з'ясування
питання щодо того, кому саме належить
майно, що є предметом даного спору
(визначення кола відповідачів), а також
визначення об'єктів (їх
ідентифікування із зазначенням площі
відповідно до інвентарних справ,
літери, тощо) щодо яких позивач просить
суд встановити сервітут.

Відповідно до приписів п. 4, 5 ч. 2 ст. 54
ГПК України, обов'язком позивача при
поданні позову є зазначення змісту
позовних вимог; якщо позов подано до
кількох відповідачів, - зміст позовних
вимог щодо кожного з них; викладення
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство, на
підставі якого подається позов.

Саме на підставі цих положень позову
суд визначає предмет доведення, норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню та вирішує спір по суті.

Аналіз позовної заяви свідчить про те,
що позивачем, всупереч вищевказаних
норм законодавства, не визначено
належним чином ані власника об'єктів
щодо яких позивач просить суд
встановити сервітут, ані самих
об'єктів (їх ідентифікування із
зазначенням площі відповідно до
інвентарних справ, літери, тощо).

В ході вирішення спору позивач ніяких
письмових пояснень, інших документів, з
яких можна зрозуміти його правову
позицію, до суду не подав. Отже,
об'єктивне вирішення спору про
встановлення майнового сервітуту, в
якому позивач не зазначає ані підстав
вимог, ані того, яке саме право позивача
порушено, ані об'єктів (їх
ідентифікування із зазначенням площі
відповідно до інвентарних справ,
літери, тощо), є неможливим.

Статтею 2 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України, а також міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено
основні засади судочинства і до них,
зокрема, належать законність, рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, забезпечення
доведеності вини та змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ст. 129 Конституції
України).

Остання з зазначених засад судочинства
кореспондується з положеннями ст. 33 ГПК
України, якою встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і
заперечень.

Тягар доказування викладених у заяві
обставин покладається на особу, яка
подала позовну заяву і доказування
повинно здійснюватися за загальними
правилами відповідно до ст. 33 ГПК
України.

Відповідно до пункту 2.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо в
разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 Господарського
процесуального кодексу України.

Проте позивач витребуваних судом
документів не надав, натомість
звернувся до господарського суду з
клопотанням про витребування доказів,
в задоволенні якого відмовлено судом.

Відповідно до п. 5 статті 81
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд залишає
позов без розгляду, якщо позивач без
поважних причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

Суд надавав можливість позивачу подати
усі витребувані судом матеріали,
відтак суд вважає, що ним виконано
вимоги процесуального Закону,
реалізовано право учасника судового
процесу на судовий захист.

Враховуючи те, що позивач не надав
витребуваних судом документів,
подальше вирішення спору без них є
неможливим, суд дійшов до висновку про
залишення даного позову без розгляду.

Також суд вважає за необхідне
роз'яснити, що відповідно до ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України залишення судом позову без
розгляду не позбавляє позивача права
знову звернутись з ним до
господарського суду в загальному
порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір", сплачена
сума судового збору у розмірі 1 147,00 грн.
повертається позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
22, 33, 38, 43, 44, 49, 75, п. 5 ст. 81, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили
залишення позову без розгляду, позивач
має право знову звернутися з позовною
заявою до господарського суду в
загальному порядку.

Суддя Калініченко Н.В.

справа № 922/4769/13