ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2013 р.Справа № 922/4629/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Цірук
О.М.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інтер-Поліс", м. Київ до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, с.
Високопілля про стягнення 31798,54 грн.
за участю представників сторін :

позивача - не з"явився;

відповідача - ОСОБА_1 (особисто);

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2013 року Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Інтер-Поліс", м. Київ,
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, с. Високопілля, 31798,54
грн. заборгованості, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідач в
порушення умов договору № 2812-036-2013/ХА/Г
від 28.12.2012 р. неналежним чином виконав
свої зобов'язання щодо виплати
страхових премій.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 листопада 2013
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 19 листопада 2013
року.

15 листопада 2013 року відповідач надав
відзив на позовну заяву, в якому
заперечував проти позову з посиланням
на те, що вимоги позивача про стягнення
31798,54 грн. не доведені належними
доказами та не надано обґрунтованого
розрахунку сум, що вимагає стягнути
позивач. Відповідач вказує на те, що
йому було надіслано 172 штуки ксерокопій
полісів, не завірених печаткою та
підписом, тому по цим ксерокопіям
неможливо впевнитись в існуванні цих
полісів ОСЦПВВНТХ та їх відповідності
оригіналу. Відповідач зазначає, що
позивачем надані не завірені належним
чином ксерокопії накладних № 0000067 від
19.03.13 р., № 0000613 від 28.08.12 р., № 0000036 від
05.02.13 р., які не можуть підтверджувати
факт існування оригінала цих
накладних, оскільки усі документи, які
підписував відповідач, скріплені
печаткою. Також відповідач звернув
увагу на те, що подані позивачем
ксерокопії актів виконаних робіт № 1, №
2 від 30.06.2013 р. складені з арифметичними
помилками та не мають копії підпису та
печатки відповідача. Крім того,
відповідач зауважив, що позивач не
надіслав йому додатків до позовної
заяви.

18 листопада 2013 року представник
позивача надіслав клопотання, в якому
просив суд відкласти розгляд справи, у
зв'язку з участю представника у іншому
судовому засіданні та неможливістю
прибути у судове засідання.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 листопада 2013
року було задоволено клопотання
представника позивача та відкладено
розгляд справи на 09 грудня 2013 року.

06 грудня 2013 року представник позивача
надав додаткові документи, які
долучені судом до матеріалів справи.

09 грудня 2013 року представник позивача
надав додатковий розрахунок
заборгованості, який долучений судом
до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09 грудня 2013 року
було оголошено перерву до 16 грудня 2013
року.

16 грудня 2013 року представник
відповідача надав додаткові
заперечення на позовну заяву, в яких
зазначив, що посилання позивача
накладну № 613 від 28.08.2012 р., як на
підтвердження існування
заборгованості, є безпідставним,
оскільки ця накладна відноситься до
інших правовідносин, які існували
раніше до дати 28.12.2012 р. нібито до
укладеного договору № 2812-036-2013/ХА/Г, та
накладні № 036 від 05.02.2013 р. та № 067 від
19.03.2013 р. він не підписував, та
відповідальності та зобов"язань за
вказаними в них полісами - не має.
Відповідач вважає посилання позивача
на банківську довідку по рахунку
позивача, як на підтвердження
існування договірних відносин між
позивачем та відповідачем
безпідставним, оскільки у відповідача
була домовленість з позивачем тільки
збирати поліси страхування з пунктів
продажу, де агенти виписували поліси
отримані від позивача, надсилати ці
поліси до офісу позивача, надавати
консультації клієнтам в разі настання
ДТП, сприяти в правовому захисті
клієнта з метою уникнення виплати
позивачем за полісом страхування, та ця
домовленість була між позивачем та
відповідачем як фізичною особою, та в
жодному платіжному документів не
вказано, що це платіж здійснено на
виконання укладеного договору №
2812-036-2013/ХА/Г.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, документів,
витребуваних ухвалою, суду не надав,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечував в повному обсязі.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

Позивач вказує, що 28 грудня 2012 року між
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Інтер-Поліс", м.
Київ, (позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, с. Високопілля
(відповідач) був укладений договір №
2812-036-2013/ХА/Г, у відповідності до умов
якого повірений (відповідач)
зобов"язався на умовах, визначених цим
договором, вчиняти від імені
довірителя дії, пов"язані з
підготовкою, укладанням та виконанням
договорів страхування, а довіритель
(позивач) виплачувати плату повіреному
за виконані за цим договором обов"язки.

Згідно п. 4.1.2 договору, страховий платіж
сплачується страхувальником на
розрахунковий рахунок довірителя.
Повірений має право отримувати від
страхувальника страховий платіж за
укладеними договорами страхування. В
такому випадку повірений зобов"язаний
перерахувати на рахунок довірителя
суму страхового платежу протягом двох
робочих днів після отримання його від
страхувальника, утримавши, у разі
необхідності, належну йому плату,
встановлену згідно додатків № 1 та 1/2 до
цього договору.

Відповідно до п. 3.1.1 вищевказаного
договору, довіритель забезпечує
повіреного необхідною кількістю
бланків для укладення договору
страхування.

Позивач зазначає, що на підставі
вищевикладеного, згідно накладної №
0000067 від 19.03.2013 р. повіреному відпущено
бланки полісів ОСЦПВВНТЗ серії АЕ №
2610(100 шт.), стікери серії №
2610(10 шт.); згідно накладної № 0000613
від 28.08.2012 р. повіреному відпущено
бланки полісів ОСЦПВВНТЗ серії АВ №
3700(200 шт.), стікери серії №
3700(200 шт.), згідно накладної № 0000036
від 05.02.2013 р. повіреному відпущено
бланки полісів ОСЦПВВНТЗ серії АЕ №
2200(200 шт.).

Відповідно до п. 3.2.3 вищевказаного
договору, по мірі оформлення договорів
страхування повірений зобов"язаний
передавати довірителю оформлені
примірники договорів страхування.

Позивач вказує, що повіреним були
передані довірителю бланки полісів
ОСЦПВВНТЗ, що підтверджують копії
вищевказаних полісів, акт виконаних
робіт № 1 від 30.06.2013 р., акт виконаних
робіт від 30.06.2013 р.

Позивач зазначає у позовній заяві, що
на підставі вищезазначених
документів, сума страхових премій
склала 57815,75 грн., винагорода,
самостійна утримана повіреним, складає
26017,17 грн.

На думку позивача, заборгованість по не
перерахованих преміях склала 31798,54 грн.,
що і стало підставою позивачу для
звернення до суду з відповідним
позовом.

Відповідач проти позову заперечував, з
посиланням на те, що вимоги позивача
про стягнення 31798,54 грн. не доведені
належними доказами, без обґрунтованого
розрахунку сум, що вимагає стягнути
позивач. Відповідач вказує на те, що
йому було надіслано 172 штуки ксерокопій
полісів, не завірених печаткою та
підписом, тому по цим ксерокопіям
неможливо впевнитись в існуванні цих
полісів ОСЦПВВНТХ та їх відповідності
оригіналу. Відповідач зазначає, що
позивачем надані не завірені належним
чином ксерокопії накладних № 0000067 від
19.03.13 р., № 0000613 від 28.08.12 р., № 0000036 від
05.02.13 р., які не можуть підтверджувати
факт існування оригінала цих
накладних, оскільки усі документи, які
підписував відповідач він скріплював
печаткою. Також відповідач зазначив, що
подані позивачем ксерокопії актів
виконаних робіт № 1, № 2 від 30.06.2013 р.
складені з арифметичними помилками та
не мають копії підпису та печатки
відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов*язується вчинити від імені та за
розрахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов*язки довірителя.

Відповідач заперечує проти укладення
договору доручення від 28.12.2012 р. за №
2812-036-2013/ХА/Г, посилаючись на те, що цей
договір не підписував та не укладав,. у
накладних від 13.03.2013 р. та від 05.02.2013 р.
свій підпис також не ставив.

Позивачем на вимогу суду оригіналів
накладних від 13.03.2013 р. та від 05.02.2013 р. не
надано, а надано лише оригінал
накладної від 28.08.2012 р.

Дослідивши вказану накладну від 28.08.2012
р. за № 0000613, суд дійшов висновку, що
вона не стосується правовідносин
сторін за договором доручення від
28.12.2012 р., оскільки датована ще до
укладення договору, представник
позивача не надав пояснень, на підставі
чого була виписана ця накладна.

Позивачем надано до суду розрахунок
заборгованості відповідача перед
позивачем, який досліджений судом, та
встановлено, що у цьому розрахунку
поліси за накладною № 0000613 від 28.08.12 р.,
не значаться, належних доказів
отримання полісів за накладними № 0000067
від 19.03.13 р., № 0000036 від 05.02.13 р. позивачем
суду не надано.

Стосовно посилання позивача на копію
конверту, в якому направлялись
відповідачу докази надіслання
(вручення) актів виконаних робіт від
30.06.2013 р., претензію від 17.07.2013 р., суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.1 договору, на який
посилається позивач, всі повідомлення,
що надсилаються сторонам одна одній
відповідно до цього договору, повинні
бути здійснені в письмовій формі і
будуть вважатись наданими належним
чином, якщо вони надіслані
рекомендованим листом, доставлені
особисто або кур"єрською поштою за
зазначеними юридичними адресами
сторін.

В договорі № 2812-036-2013/ХА/Г зазначена
адреса відповідача - 06020, Харківська
область, Валківський район, с.
Високопілля , вул. Перемоги, 5 , проте в
наданій копії конверту значиться інша
адреса відповідача - 61037, м. Харків,
просп. Московський, 119, Д5, оф. 243.

Щодо посилання позивача на банківську
довідку по рахунку позивача, як на
підтвердження існування договірних
відносин між позивачем та відповідачем
суд враховує наступне.

Відповідач у своїх запереченнях вказує
на те, що у нього була домовленість з
позивачем тільки збирати поліси
страхування з пунктів продажу, де
агенти виписували поліси отримані від
позивача, та надсилати ці поліси до
офісу позивача, надавати консультації
клієнтам в разі настання ДТП, сприяння
в правовому захисті клієнта з метою
уникнення виплати позивачем за полісом
страхування, та ця домовленість була
між позивачем та відповідачем як
фізичною особою, та в жодному
платіжному документі не вказано, що цей
платіж здійснено на виконання
укладеного договору доручення від 28.12.12
р. за № 2812-036-2013/ХА/Г.

Таким чином, ці платежі не
підтверджують існування між сторонами
правовідносин за вказаним договором,
оскільки згідно банківського витягу
по рахунку позивача, загальна сума
здійсненої оплати складає 48152,57 грн., а
заборгованість, яка зазначена у позові,
складає 31798,54 грн., а у розрахунку, що
надав позивач, вказана фактична оплата
1702,20 грн.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог та заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов"язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов"язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обгрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред"явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких грунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обгрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача..

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позивач не довів факту
порушення відповідачем своїх
зобов"язань, оскільки не підтвердив
існування між сторонами господарських
правовідносин за договором доручення
від 28.12.13 р. за № 2812-036-2013/ХА/Г, на який
посилається позивач, як на підставу
своїх вимог, у зв"язку з чим відсутні
правові підстави для задоволення
позову.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов висновку про те, що заявлена
позивачем вимога про стягнення з
відповідача 31798,54 грн. заборгованості є
не обґрунтованою, такою, що не
підтверджена належними доказами, тому
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог .

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
позивача.

На підставі ст.ст.124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 1000 ЦК України,
керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49,54 ст.ст.82-85
ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 18.12.2013 р.

Суддя Смірнова О.В.