ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2013 р.
Справа № 910/10869/13

Господарський суд Київської області у
складі суддів Бабкіної В.М. -
головуючий, суддів Горбасенка П.В.,
Яреми В.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного
товариства Банку «БІГ Енергія»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Макрос»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Гончарук Сергій
Леонтійович

про стягнення 999367,66 грн.

секретар судового засідання:
Калиновський Ю.С.

за участю представників:

позивача: Мартян О.В. (довіреність № 204
від 01.10.2013 р.)

від відповідача: Горбенко К.О.
(довіреність № 29/07-юр від 29.07.2013 р.)

від третьої особи: Яцко В.В.
(довіреність б/н від 29.07.2013 р.)

Обставини справи:

Відкрите акціонерне товариство Банк
«БІГ Енергія» (далі - позивач, банк)
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Макрос»
(далі - відповідач) про стягнення 999367,66
грн. заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування своїх вимог банк
посилався на те, що між ним та ТОВ
«Макрос» як позичальником був
укладений кредитний договір № 01/17-05-2005
від 31.05.2005 р. на суму 116650,00 доларів США з
терміном повернення кредитних коштів -
31.08.2005 р. Додатковою угодою № 14 від
10.02.2010 р. до кредитного договору термін
повернення коштів було встановлено до
18.06.2010 р.

Станом на 05.06.2013 р. загальна
заборгованість ТОВ «Макрос» перед
банком за кредитним договором №
01/17-05-2005 від 31.05.2005 р. становить 125030,36
доларів США, у тому числі - 8380,36 доларів
США заборгованості зі сплати
процентів, що в еквіваленті станом на
05.06.2013 р. загалом складає 999367,66 грн.

У зв'язку з викладеним банк просив суд
стягнути з відповідача 999367,66 грн.
заборгованості за кредитним договором
№ 01/17-05-2005 від 31.05.2005 р., а також судові
витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 07.06.2013 р. за вказаною позовною
заявою було порушено провадження у
справі № 910/10869/13.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 30.07.2013 р. справу № 910/10869/13 було
передано за підсудністю до
господарського суду Київської області
(вх. № 3059/13 від 12.08.2013 р.), оскільки судом
було встановлено, що відповідно до
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 16733684 від 20.07.2013 р.
відповідач - ТОВ «Макрос» знаходиться
за адресою: 08600, Київська обл., м.
Васильків, вул. Соборна, буд. 74.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.08.2013 р. справу було
прийнято до провадження суддею
Бабкіною В.М.

Розгляд справи відкладався.

До господарського суду Київської
області 27.09.2013 р. ТОВ «Макрос» було
подано клопотання про залучення до
участі у справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача гр. Гончарука
Сергія Леонтійовича та клопотання про
витребування доказів, а саме - договору
про строковий банківський вклад
(депозит) «Стандартний+» № 09/1183-2009 від
30.09.2009 р.; договору застави майнових
прав № 26/02-09/2009 від 30.09.2009 р.; договору
уступки права вимоги № 09/02-09/2009 від
30.09.2009 р.

Відповідно до заявленого відповідачем
клопотання, заборгованість ТОВ
«Макрос» перед позивачем була частково
погашена гр. Гончаруком Сергієм
Леонтійовичем. Як зазначає відповідач,
між гр. Гончаруком С.Л. та позивачем
було укладено договір застави майнових
прав № 26/02-09-2009 від 30.09.2009 р. та договір
уступки прав вимоги № 09/02-09-2009 від 30.09.2009
р. Предметом застави було право вимоги
грошових коштів, розміщених Гончаруком
С.Л. на депозитному рахунку у позивача
(договір про строковий банківський
вклад (депозит) «Стандартний+» № 09/1183-2009
від 30.09.2009 р.). За рахунок коштів,
розміщених Гончаруком С.Л. на
депозитному рахунку, і була погашена
заборгованість ТОВ «Макрос» в сумі
119545,49 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ на даний час становить 955527,10
грн.

Також відповідач зазначав, що у зв'язку
з виконанням обов'язку боржника (ТОВ
«Макрос») Гончаруком С.Л., до останнього
перейшли права кредитора на загальну
суму 119545,49 доларів США, з огляду на що
гр. Гончарук С.Л. звертався до ТОВ
«Макрос» з листом-вимогою б/н від 10.04.2013
р. Тому відповідач вважає, що рішення
господарського суду Київської області
у даній справі вплине на право
Гончарука С.Л. щодо стягнення
заборгованості з ТОВ «Макрос».

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.10.2013 р. строк розгляду
справи був продовжений на підставі
приписів ч. 3 ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України на 15
днів до 30.10.2013 р.

24.10.2013 р. позивачем були подані до суду
письмові пояснення, за змістом яких
банк зазначив, що 30.09.2009 р. між ВАТ
Банком «БІГ Енергія» та гр. Гончаруком
С.Л. дійсно був укладений договір №
09/1183-2009 про строковий банківський вклад
в іноземній валюті з виплатою
процентів в кінці строку. Сума
банківського вкладу за вказаним
договором становить 116650 дол. США (955168,47
грн.), строк повернення - 07.10.2010 р. Поряд з
цим, для забезпечення зобов'язань
позичальника ТОВ «Макрос» за кредитним
договором № 01/17-05-2005, між ВАТ Банком
«БІГ Енергія» та гр. Гончаруком С.Л.
були укладені договір поруки № 32/02-09-2009
від 28.09.2009 р. з додатковою угодою №1 від
10.02.2010 р., згідно якого поручитель
Гончарук С.Л. зобов'язується перед
кредитором відповідати солідарно в
повному обсязі за зобов'язаннями
позичальника ТОВ «Макрос», які
випливають з кредитного договору №
01/17-05-2005, а також договір застави
майнових прав № 26/02-09-2009 від 30.09.2009 р. з
додатковою угодою від 10.02.2010 р., згідно
якого заставодавець Гончарук С.Л.
передав у заставу заставодержателю ВАТ
Банк «БІГ Енергія» в повному обсязі
право вимоги грошових коштів, яке
належить заставодавцю згідно договору
про строковий банківський вклад №
09/1183-2009 в іноземній валюті з виплатою
процентів в кінці строку від 30.09.2009 р.,
для забезпечення своєчасного і повного
виконання зобов'язань позичальника ТОВ
«Макрос» по кредитному договору №
01/17-05-2005. Також 30.09.2009 р. між ВАТ Банком
«БІГ Енергія» та гр. Гончаруком С.Л.
було укладено договір уступки прав
вимоги № 09/02-09-2009 з додатковою угодою №
09/02-09-2009 від 10.02.2010 р., згідно якого на
виконання умов договору застави
майнових прав № 26/02-09-2009 від 30.09.2009 р.
кредитор Гончарук С.Л. уступив новому
кредитору ВАТ Банк «БІГ Енергія»
майнові права на отримання грошових
коштів у повному обсязі від ВАТ Банку
«БІГ Енергія» за договором № 09/1183-2009
від 30.09.2009 р. про строковий банківський
вклад в іноземній валюті.

24.10.2013 р. до господарського суду
Київської області відповідачем був
поданий відзив б/н від 22.10.2013 р., за
змістом якого відповідач вважає
позовні вимоги необгрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню, з
огляду на те, що між позивачем та
майновим поручителем Гончаруком С.Л.
було укладено договір уступки прав
вимоги № 09/02-09-2009, згідно якого на
виконання умов договору застави
майнових прав № 26/02-09-2009 від 30.09.2009 р.
майновий поручитель уступає новому
кредитору (позивачу по справі) майнові
права на отримання грошових коштів у
повному обсязі (сума депозиту і
відсотки за користування коштами
депозиту) у випадках, визначених у п. 1.2
цього договору, для погашення
заборгованості відповідача перед
позивачем за кредитним договором №
01/17-05-2005. Пункт 1.2 цього договору
передбачав уступку права вимоги у разі,
зокрема, не повернення відповідачем
позивачу кредиту (частини кредиту) у
передбачений кредитним договором
термін; не сплати відповідачем
позивачу процентів (відсотків) за
користування кредитними коштами у
передбачені кредитним договором
терміни.

Відповідач наголошує, що кінцевий
термін повернення кредиту було
встановлено до 18.06.2010 р. Між тим,
Постановою правління НБУ від 24.02.2010 р. №
97 з 01.03.2010 р. була відкликана ліцензія у
ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ініційована
процедура ліквідації банку. Пунктом 3
статті 91 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» (в редакції, що
діяла на момент початку ліквідації
банку) встановлено, що з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора строк
виконання всіх грошових зобов'язань
банку та зобов'язання щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав.
Тобто, строк повернення депозиту
Гончарука С.Л. настав вже 01.03.2010 р., але
кошти, розміщені майновим поручителем
на депозитному рахунку, та нараховані
на них відсотки вчасно повернуті
майновому поручителю не були з огляду
на перебування грошових коштів на
депозитному рахунку в заставі та
неплатоспроможність банку.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що
станом на 18.06.2010 р. грошові кошти,
розміщені на депозитному рахунку, та
нараховані на них відсотки, майновому
поручителю повернуті не були, а 19.06.2010 р.
настала відкладальна обставина,
передбачена п. 1.2 договору уступки прав
вимоги № 09/02-09-2009 від 30.09.2009 р., яка
дозволила позивачу задовольнити свої
вимоги за кредитним договором №
01/17-05-2005 від 30.05.2005 р. за рахунок предмета
застави (грошових коштів на
депозитному рахунку та нарахованих на
них відсотків).

На переконання відповідача,
відповідно, 19.06.2010 р. відбулося
погашення заборгованості за кредитом,
отриманим відповідачем, за рахунок
суми коштів на депозиті та нарахованих
на них відсотків, належних майновому
поручителю. Як наслідок, непогашеною
залишилась частина основної суми боргу
(тіла кредиту), яка становить
125030,36-119545,49=5484,87 доларів США.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.10.2013 р. до участі у справі
в якості третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача було залучено Гончарука
Сергія Леонтійовича; зобов'язано
позивача надіслати третій особі, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Гончаруку С.Л., копію позовної заяви у
даній справі; зобов'язано третю особу
Гончарука С.Л. надати суду письмові
пояснення щодо позовних вимог у даній
справі; розгляд справи було відкладено.

Водночас ухвалою господарського суду
Київської області від 28.10.2013 р. на
підставі ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України було
призначено колегіальний розгляд даної
справи.

Розпорядженням В.о. голови
господарського суду Київської області
Карпечкіна Т.П. № 276-АР від 29.10.2013 р. для
розгляду справи № 910/10869/13 призначено
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Бабкіна В.М., судді Горбасенко
П.В., Ярема В.А.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.10.2013 р. справу № 910/10869/13
було прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Бабкіна В.М., судді Горбасенко П.В.,
Ярема В.А.

18.11.2013 р. представником третьої особи
були подані суду пояснення б/н від
18.11.2013 р., згідно з якими третя особа
вважає, що позовні вимоги ВАТ Банк «БІГ
Енергія» в частині стягнення
заборгованості в сумі 955527,10 грн. є
безпідставними та необґрунтованими,
зокрема, з огляду на наступне.

Оскільки Постановою Правління НБУ від
24.02.2010 р. № 97 з 01.03.2010 року була
відкликана ліцензія у ВАТ Банк «БІГ
Енергія» та ініційована процедура
ліквідації банку, то з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора строк
виконання всіх грошових зобов'язань
банку та зобов'язання щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав
(п. 3 ст. 91 Закону України «Про банки і
банківську діяльність»). Отже, строк
повернення депозиту настав вже 01.03.2010
р., однак кошти, розміщені третьою
особою на депозитному рахунку, та
нараховані на них відсотки повернуті
третій особі не були.

Поряд з цим, ТОВ «Макрос» порушило свої
зобов'язання за кредитним договором,
станом на 19.06.2010 р. кредит банкові не
повернуло, проценти не сплатило. На
переконання третьої особи, в цей момент
(19.06.2010 р.) настала відкладальна
обставина, передбачена п. 1.2 договору
уступки прав вимоги, що призвело до
набрання цим договором чинності (п. 4.1
договору уступки прав вимоги № 09/02-09-2009
від 30.09.2009 р.). Тому, одночасно, без волі
сторін договору, відбулася уступка
Гончаруком С.Л. на користь банку
майнових прав на отримання грошових
коштів у повному обсязі за договором
про строковий банківський вклад (п. 1.1
договору уступки), банк отримав право
здійснити необхідні йому
перерахування грошових коштів (п. 2.1
договору уступки), Гончарук С.Л. втратив
права вимоги до банку по поверненню
коштів за договором про строковий
банківський вклад (п. 5.1 цього ж
договору), банк задовольнив свої вимоги
за кредитним договором до ТОВ «Макрос»
з вартості предмета застави (п. 5
договору застави майнових прав).

Тобто, 19.06.2010 р. відбулося погашення
заборгованості за кредитом, отриманим
відповідачем, за рахунок коштів на
депозиті та нарахованих на них
відсотків, належних третій особі.

З моменту вступу в силу договору
уступки прав вимоги, зобов'язання ВАТ
Банк «БІГ Енергія» по поверненню
коштів за депозитним договором
припиняються внаслідок збігу боржника
та кредитора в одній особі (п. 5.1
договору уступки). Водночас, згідно
умов договору застави майнових прав
сторони визначили спосіб звернення
стягнення на предмет застави - шляхом
переводу на банк права вимоги, що
належить заставодавцю (позивачу) за
договором банківського вкладу.

З урахуванням викладеного, третя особа
просила суд відмовити у задоволенні
позовних вимог банку в частині
стягнення 955527,10 грн.

У судовому засіданні 23.12.2013 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав; представники відповідача та
третьої особи проти задоволення
позовних вимог в частині стягнення
955527,10 грн. заперечували.

У судовому засіданні 23.12.2013 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

У відповідності до статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ТОВ
«Макрос» як позичальником був
укладений кредитний договір № 01/17-05-2005
від 31.05.2005 р. на суму 116650,00 доларів США з
терміном повернення кредитних коштів -
31.08.2005 р.

До вказаного договору його сторонами
було укладено низку додаткових угод.
Так, додатковою угодою № 1 від 31.08.2005 р.
до кредитного договору термін
повернення коштів встановлено до 07.06.2006
р.

Додатковою угодою № 2 від 07.06.2006 р. до
кредитного договору термін повернення
коштів було встановлено до 07.12.2006 р. та
проценти за користування кредитом
встановлені на рівні 11,7 відсотків
річних, починаючи з 01.07.2006 р.

Додатковою угодою № 3 від 07.12.2006 р. до
кредитного договору термін

повернення коштів встановлено до 06.12.2007
р.

Додатковою угодою № 4 від 06.12.2007 р. до
кредитного договору термін

повернення коштів встановлено до 05.12.2008
р.

Додатковою угодою № 5 від 14.12.2007 р. до
кредитного договору було встановлено
проценти за користування кредитом на
рівні 12,5 відсотків річних, починаючи з
14.12.2007 р.

Додатковою угодою № 6 від 05.12.2008 р. до
кредитного договору термін повернення
коштів встановлено до 22.12.2008 р.

Додатковою угодою № 7 від 22.12.2008 р. до
кредитного договору термін повернення
встановлено до 27.01.2009 р.

Додатковою угодою № 8 від 27.01.2009 р. до
кредитного договору термін повернення
встановлено до 12.02.2009 р.

Додатковою угодою № 9 від 12.02.2009 р. до
кредитного договору термін повернення
встановлено до 26.02.2009 р.

Додатковою угодою № 10 від 26.02.2009 р. до
кредитного договору термін повернення
встановлено до 02.03.2009 р.

Додатковою угодою № 11 від 02.03.2009 р. до
кредитного договору термін повернення
встановлено до 27.03.2009 р.

Додатковою угодою № 12 від 27.03.2009 р. до
кредитного договору термін повернення
коштів було встановлено до 28.09.2009 р. та
проценти за користування кредитом
встановлені на рівні 8,5 відсотків
річних, починаючи з 27.03.2009 р.

Додатковою угодою № 13 від 28.09.2009 р. до
кредитного договору термін повернення
кредиту встановлено до 29.09.2010 р.

Додатковою угодою № 14 від 10.02.2010 р. до
кредитного договору термін повернення
коштів було встановлено до 18.06.2010 р.

Пунктом 1.5 кредитного договору
визначено, що позичальник сплачує
проценти в кінці терміну кредитування,
тобто 18.06.2010 р.

Перерахування банком позичальникові
коштів було здійснено меморіальним
ордером № 71/1 від 31.05.2005 р., копію якого
долучено до матеріалів справи,
оригінал оглянуто судом.

Позичальником у встановлений умовами
договору строк - до 18.06.2010 р. кошти в сумі
116650,00 доларів США повернуті банкові не
були, нараховані відсотки не сплачені.

Станом на 19.06.2010 р. заборгованість
відповідача за кредитним договором
становила: за нарахованими відсотками -
8380,36 доларів США; за основною сумою
боргу - 116650,00 доларів США, що разом
складає 125030,36 доларів США.

Зазначені обставини справи учасниками
процесу і, зокрема, відповідачем не
заперечуються.

Натомість відповідач та третя особа
наполягають на тому, що заборгованість
ТОВ «Макрос» перед позивачем була
частково погашена гр. Гончаруком
Сергієм Леонтійовичем.

Як встановлено судом, між позивачем та
гр. Гончаруком С.Л. 30.09.2009 р. було
укладено договір про строковий
банківський вклад (депозит)
«Стандартний+» № 09/1183-2009 в іноземній
валюті з виплатою процентів в кінці
строку на суму 116650,00 дол. США з
відсотковою ставкою 6% та терміном дії з
30.09.2009 р. до 07.10.2010 р.

Також 30.09.2009 р. між позивачем та третьою
особою було укладено договір застави
майнових прав № 26/02-09-2009, згідно умов п. 2
якого для забезпечення своєчасного і
повного виконання позичальником
(відповідачем) своїх зобов'язань згідно
кредитного договору № 01/17-05-2005 від
31.05.2005 р. заставодавець (третя особа)
передала в заставу заставодержателю
(позивачу) в повному обсязі право
вимоги грошових коштів, яке належить
третій особі згідно договору про
строковий банківський вклад (депозит)
«Стандартний+» № 09/1183-2009 від 30.09.2009 р.

Вартість переданих в заставу майнових
прав (предмет застави) оцінюється
сторонами цього договору застави в
116500,00 дол. США, що за курсом
Національного банку України на момент
укладення цього договору становить
934366,50 грн. (п. 4 договору застави).

Згідно з п. 5 цього договору, в силу
договору застави заставодержатель
(позивач) має право, в разі невиконання
(неналежного виконання) позичальником
(відповідачем) забезпечених заставою
зобов'язань за кредитним договором №
01/17-05-2005 від 31.05.2005 р., задовольнити свої
вимоги з вартості предмета застави в
повному обсязі, включаючи основну суму
кредиту, проценти за користування
кредитом, неустойку і понесені збитки.

Як встановлено пунктом 9.1 договору
застави, заставодержатель має право
звернути стягнення на заставлене право
вимоги у випадку, якщо на момент
настання терміну виконання зобов'язань
позичальника, згідно будь-яких умов
кредитного договору № 01/17-05-2005 від
31.05.2005 р., вони не будуть виконані.
Звернення стягнення здійснюється
відповідно до умов пунктів 10.1-10.6 цього
договору.

Згідно з пунктом 10.1 договору застави
майнових прав, підставою для звернення
стягнення на заставлене право вимоги
грошових коштів (предмет застави) є
невиконання (несвоєчасне виконання)
позичальником зобов'язань за кредитним
договором в частині повернення
заставодержателю основної суми
кредиту, виплати процентів (відсотків)
за його використання, неустойки (пені) і
заподіяних збитків.

У разі невиконання (несвоєчасного
виконання) позичальником зобов'язань
за кредитним договором в частині
повернення заставодержателю основної
суми кредиту, виплати процентів
(відсотків) за його використання,
неустойки (пені) і заподіяних збитків,
заставодавець на першу письмову вимогу
заставодержателя зобов'язаний
протягом 2-х банківських днів, з моменту
отримання такої письмової вимоги
заставодержателя, укласти із
заставодержателем договір уступки
права вимоги за депозитним договором, а
також передати оригінали всіх
документів, які підтверджують право
вимоги (п. 10.2 договору застави).

Згідно з п. 10.4 договору застави, договір
уступки права вимоги може бути
укладений між заставодержателем і
заставодавцем і до настання строку
виконання зобов'язань позичальником за
кредитним договором. У цьому випадку
умовами договору уступки права вимоги
може бути передбачений його вступ в
силу з моменту настання у
заставодержателя права звернення
стягнення на предмет застави.

Слід зазначити, що згідно з приписами
ст. 572 ЦК України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Заставою може бути забезпечена вимога,
яка може виникнути в майбутньому (ст. 573
ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 574 ЦК України, застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Згідно з приписами статті 589 Цивільного
кодексу України, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч. 2 ст. 590 ЦК України).

За умовами ч. 1 ст. 591 ЦК України,
реалізація предмета застави, на який
звернено стягнення, провадиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Поряд з цим, згідно з приписами статті 4
Закону України «Про заставу» предметом
застави можуть бути майно та майнові
права.

За рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави
(ст. 19 Закону України «Про заставу»).

Як передбачено ст. 20 того ж Закону,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону
України «Про заставу», при заставі
майнових прав реалізація предмета
застави провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права.

З матеріалів справи слідує, що 30.09.2009 р.
між позивачем та третьою особою було
укладено договір уступки прав вимоги №
09/02-09-2009, згідно якого, на виконання умов
договору застави майнових прав №
26/02-09-2009 від 30.09.2009 р., кредитор (третя
особа) уступає новому кредитору
(позивачу) майнові права на отримання
грошових коштів в повному обсязі (сума
депозиту і відсотки за користування
коштами депозиту) від ВАТ Банк «БІГ
Енергія» у випадках, визначених п. 1.2
цього договору, для погашення
заборгованості відповідача перед
позивачем за кредитним договором №
01/17-05-2005 від 31.05.2005 р.

Так, згідно з п. 1.1 договору уступки прав
вимоги, на виконання умов договору
застави майнових прав № 26/02-09-2009 від
30.09.2009 р. кредитор уступає новому
кредитору майнові права на отримання
грошових коштів в повному обсязі (сума
депозиту і відсотки за користування
коштами депозиту) від ВАТ Банк «БІГ
Енергія» (боржник кредитора) за
договором про строковий банківський
вклад (депозит) «Стандартний+» № 09/1183-2009
в іноземній валюті з виплатою
процентів в кінці строку від 30.09.2009 р.
(депозитний договір), який укладений
між кредитором і новим кредитором, і
майнові права за яким є забезпеченням
виконання ТОВ «Макрос» (позичальник)
зобов'язань за кредитним договором №
01/17-05-2005 від 31.05.2005 р. (кредитний договір).

Згідно з п. 1.2 даного договору уступки
прав вимоги, його положення набирають
чинності, права і зобов'язання
кредитора і нового кредитора за цим
договором виникають (відкладальна
умова) у випадку, якщо позичальник не
виконає або виконає неналежним чином
перед новим кредитором хоча б одне із
нижченаведених зобов'язань за
кредитним договором (новий кредитор
придбає право звернення стягнення на
заставлені майнові права за договором
застави), а саме

1.2.1) новому кредитору не повернутий
кредит (частина кредиту) в сумі 116500,00
доларів США, що за курсом Національного
банку України на момент укладення
цього договору становить 934366,50 грн. з
кінцевим терміном повернення 29.09.2010 р.
(або в інші терміни, встановлені
кредитним договором);

1.2.2) новому кредитору в терміни,
передбачені кредитним договором, не
сплачені проценти (відсотки) за
користування кредитними коштами з
розрахунку 8,5 відсотків річних (або в
інших розмірах, встановлених кредитним
договором);

1.2.3) новому кредитору не сплачена
неустойка (пеня, штраф), визначена
кредитним договором.

Згідно з пунктом 4.1 договору уступки
прав вимоги, цей договір набирає
чинності з моменту, визначеного
пунктом 1.2 цього договору, і діє до
повного виконання зобов'язань
позичальника перед новим кредитором за
кредитним договором.

Як визначено пунктом 4.1 договору
уступки прав вимоги, з моменту вступу в
силу цього договору, кредитор втрачає в
обсязі заборгованості позичальника
(включаючи заборгованість по основній
сумі кредиту, нарахованих процентах
(відсотках) і штрафних санкціях (пені))
перед новим кредитором за кредитним
договором право вимоги до ВАТ Банку
«БІГ Енергія» по поверненню коштів за
депозитним договором, а зобов'язання
ВАТ Банку «БІГ Енергія» по поверненню
коштів за депозитним договором
припиняються в тому ж обсязі у
відповідності до чинного
законодавства України (збіг боржника і
кредитора в одній особі). При цьому
грошові кошти в сумі, достатній для
повного погашення заборгованості
позичальника за кредитним договором
перераховуються новим кредитором
відповідно до умов пунктів 2.1-2.3 даного
договору.

Слід зазначити, що за приписами частини
1 статті 512 Цивільного кодексу України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ
«Макрос» порушило свої зобов'язання за
кредитним договором, станом на 19.06.2010 р.
кредит не повернуло, проценти не
сплатило.

Тобто, 19.06.2010 р. настала відкладальна
обставина, передбачена п. 1.2 договору
уступки прав вимоги, що призвело до
набрання цим договором чинності (п. 4.1).

Попри заперечення представника
позивача у засіданнях суду, зазначений
факт підтверджується також і в листі
ВАТ Банк «БІГ Енергія» № 1264/24-06 від
02.10.2013 р., копію якого було надано до
матеріалів справи третьою особою.

Таким чином, відбулася уступка
Гончаруком С.Л. на користь банку
майнових прав на отримання грошових
коштів в повному обсязі за договором
про строковий банківський вклад (п. 1.1
договору уступки), банк отримав право
здійснити необхідні йому
перерахування грошових коштів (п. 2.1
договору уступки), Гончарук С.Л. втратив
права вимоги до банку по поверненню
коштів за договором про строковий
банківський вклад (п. 5.1 договору
уступки), банк задовольнив свої вимоги
за кредитним договором до ТОВ «Макрос»
з вартості предмета застави (п. 5
договору застави майнових прав).

Тобто, 19.06.2010 р. відбулося погашення
заборгованості за кредитом, отриманим
відповідачем, за рахунок коштів на
депозиті, належних третій особі.

З моменту вступу в силу договору
уступки прав вимоги, зобов'язання ВАТ
Банк «БІГ Енергія» по поверненню
коштів за депозитним договором
припиняються внаслідок збігу боржника
та кредитора в одній особі (п. 5.1
договору уступки).

Слід зазначити, що згідно з приписами
статті 606 ЦК України зобов'язання
припиняється поєднанням боржника і
кредитора в одній особі.

Водночас, зі змісту пунктів 9.1, 10.1-10.6
договору застави майнових прав слідує,
що у ньому сторони визначили спосіб
звернення стягнення на предмет застави
- шляхом переводу на банк права вимоги,
що належить заставодавцю за договором
банківського вкладу.

Постановою Правління Національного
банку України від 24.02.2010 р. № 97 з 01.03.2010 р.
у ВАТ Банк «БІГ Енергія» була
відкликана ліцензія та ініційована
процедура ліквідації банку.

Відповідно, згідно з пунктом 3 статті 91
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», з дня прийняття рішення
про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора строк
виконання всіх грошових зобов'язань
банку та зобов'язання щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав.

Отже, строк повернення банком третій
особі депозиту настав вже 01.03.2010 р.,
однак кошти, розміщені третьою особою
на депозитному рахунку, та нараховані
на них відсотки повернуті третій особі
не були з огляду на перебування
грошових коштів на депозитному рахунку
в заставі.

Водночас, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
до матеріалів справи не надано
належних та допустимих доказів, в
розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК
України, на підтвердження існування на
даний час у відповідача заборгованості
перед ВАТ Банк «БІГ Енергія» у
заявленій до стягнення сумі.

Натомість, як зазначалося вище, з
матеріалів справи вбачається, що
станом на 19.06.2010 р. заборгованість
відповідача за кредитним договором
становила: за нарахованими відсотками -
8380,36 доларів США; за основною сумою
боргу - 116650,00 доларів США, що разом
складає 125030,36 доларів США.

Поряд з цим, станом на 19.06.2010 р. на
депозитному рахунку майнового
поручителя обліковувались грошові
кошти в сумі 116650,00 доларів США;
нараховані відсотки - 2895,49 доларів США,
що разом становить 119545,49 доларів США.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що у даному
випадку заборгованість відповідача
перед позивачем була погашена третьою
особою в сумі 119545,49 доларів США, яка за
офіційним курсом НБУ на час звернення
банку до суду з позовом становила 119545,49
дол. США*7,993 грн./дол. США=955527,10 грн.

Також слід відзначити, що згідно з
приписами статті 534 Цивільного кодексу
України, у разі недостатності суми
проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: 1) у першу
чергу відшкодовуються витрати
кредитора, пов'язані з одержанням
виконання; 2) у другу чергу сплачуються
проценти і неустойка; 3) у третю чергу
сплачується основна сума боргу.

Таким чином, у даному випадку
непогашеною залишилась частина
основної суми боргу відповідача за
кредитним договором, яка становить
125030,36-119545,49=5484,87 дол. США, що за вказаним
вище офіційним курсом НБУ складає 5484,87
дол. США*7,993 грн./дол. США= 43840,57 грн.

З огляду на викладене вище, вимога
банку щодо стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
підлягає частковому задоволенню судом
в сумі 43840,57 грн.

Судові витрати згідно приписів ст.ст. 44,
49 ГПК України покладаються на позивача
та відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Макрос»
(08600, Київська обл., Васильківський р-н,
м. Васильків, вул. Соборна, 74, ) на користь Відкритого
акціонерного товариства Банк «БІГ
Енергія» (01032, м. Київ, вул. Симона
Петлюри, 15, ) 43840 (сорок
три тисячі вісімсот сорок) грн. 57 коп.
заборгованості за кредитним договором,
а також 876 (вісімсот сімдесят шість) грн.
81 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 30.12.2013 р.

Головуючий суддя
В.М.
Бабкіна

Суддя
П.В. Горбасенко

Суддя
В.А. Ярема