КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2013 р. Справа№ 925/85/13-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Гричина В.В. - представник, дов. № 117 від 07.06.2013;

Петренко Д.О. - представник, дов. № 117 від 07.06.2013;

від відповідача: Ярмак Г.М. - адвокат, договір про надання юридичних послуг № 2 від 25.01.2013;

від третьої особи: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Агроспецпроект"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.03.2013

у справі № 925/85/13-г (суддя Грачов В.М.)

за позовом Приватного підприємства "Агроспецпроект"

до Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_7

про стягнення 192 070,08 грн.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2013 склад колегії суддів змінено.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2013 розгляд апеляційної скарги у справі № 925/85/13-г відкладено на 10.06.2013.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.03.2013 у справі № 925/85/13-г у задоволенні позову відмовлено повністю, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 2 000,00 грн. судових витрат на оплату послуг адвоката.

Рішення мотивовано тим, що позивачем порушено умови п.п.1.4, 3.1.3 договору, вантаж відпущено і навантажено для перевезення в автомобіль не відповідача, як перевізника, а іншої невстановленої особи, без наявності на дату відвантаження належним чином оформленої заявки, без наявності оформленого подорожнього листа, завіреного відповідачем, як перевізником, не звірено особу водія на відповідність даним про нього, зазначеним в перевізних документах та його паспорті громадянина; за фактом викрадення вантажу у позивача розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 000020, проводиться досудове розслідування; оскільки відповідач, як перевізник, спірний вантаж до перевезення не приймав, то відповідальність за його схоронність, передбачена пунктом 4.1 договору, ст.ст.924, 934 ЦК України, ст.314 ГК України, ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", не настає.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду Черкаської області від 25.03.2013 у справі № 925/85/13-г скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги те, що, як свідчить лист слідчого СВ Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області, саме працівник відповідача 13.12.2012 звертався із заявою до правоохоронних органів з приводу втрати вантажного автомобіля, який був завантажений продукцією позивача, зміст даного листа доводить, що саме відповідач приймав спірний вантаж до перевезення, адже в іншому випадку підстав для звернення із відповідною заявою до правоохоронних органів не було б.

Скаржник наполягає на тому, що якби відповідач дійсно не приймав вантаж, то відповідно до п.2.1.10 договору зобов'язаний був би повідомити відправника вантажу про неможливість подачі автотранспорту, проте такого повідомлення на адресу позивача не надходило; що у відповіді № 1 від 04.01.2013, на претензію позивача, відповідач не заперечує, що приймав вантаж до перевезення згідно із заявкою на перевезення вантажів № КИ-0419 від 10.12.2012 й не зазначає, що вантаж втрачено не з його вини відтак тим самим визнає факт прийняття спірного вантажу до перевезення.

Як стверджує скаржник, пояснення представника відповідача про те, що заявку про завантаження 11.12.2012 відповідач зі свого телефону - факсу факсимільним зв'язком направив позивачу лише 12.12.2012, не відповідають дійсним обставинам справи; заперечуючи прийняття вантажу до перевезення, відповідачем не було надано жодного належного доказу, який би це підтверджував.

Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм ст.ст.4-3, 34, 38, 43, 47 ГПК України, незастосування норм, які підлягали застосуванню - ст.314 ГК України, ч.3 ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Позивачем подано клопотання про витребування доказів від 07.05.2013, відповідно до якого надіслано запит Київським апеляційним господарським судом від 15.05.2013 до Слідчого відділу Золотоніського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Відповіді на зазначений запит не одержано.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2013 позивачем надані оригінали товарно-транспортних накладних.

23.05.2013 позивачем через відділ документального забезпечення суду надані письмові пояснення від 21.05.2013.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, колегія суддів встановила наступне.

19.07.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір № 79 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до п.п.1.1-1.3 якого предметом даного договору є надання відповідачем, за договором перевізником, транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів позивачу, за договором відправнику вантажу, згідно з умовами даного договору; предметом, що підлягає перевезенню, є продукти харчування й інші товари; обсяг перевезень, найменування й адреса вантажоодержувача, місце завантаження вказуються в заявці на перевезення, що складається на кожен факт перевезення.

Сторонами погоджено заявку на перевезення вантажів № КИ-0419 від 10.12.12, відповідно до якої відповідач зобов'язався згідно із договором № 79 від 19.07.07 здійснити автомобілем Авто-Рено НОМЕР_1, причіп-НОМЕР_2, водій - ОСОБА_8, перевезення вантажу: консервація в б/б на піддонах, 18 тонн, з пункту завантаження: м. Золотоноша, Черкаської обл., вул. Жашківська, 32, дата та час завантаження - 11.12.12 -11:00 до вантажоодержувачів: АТБ-Маркет ТОВ - Київська обл., с. Мартусівка, вул. Моїсеєва, 72 та Лан-Україна ТОВ - Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Антонова, 1а, корпус 2, складський комплекс "Чайка".

Згідно із товарно-транспортними накладними від 11.12.2012 за №№ КИ-0000546, КИ-0000547, КИ-0000549 відповідачем прийнято від позивача до перевезення автомобілем НОМЕР_1 причіп НОМЕР_2 до вантажоодержувачів: ТОВ "Лан-Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" вантаж, найменування, кількість та пакування якого перелічені у вказаних накладних на суму в загальному розмірі по всіх накладних - 192 070,08 грн.

Відповідно до товарно-транспортних накладних №№ КИ-0000546, КИ-0000547, КИ-0000549 вантаж для перевезення здав представник позивача ОСОБА_9, а прийняв вантаж для перевезення водій-експедитор ОСОБА_8, про що є підписи останнього у вказаних накладних.

Докази доставки вантажу до вантажоодержувачів та видачі його останнім у матеріалах справи відсутні.

Позивачем була пред'явлена відповідачу претензія від 21.12.2012, у якій позивач, посилаючись на те, що вантаж одержувачам не доставлений, його місцезнаходження невідоме, зв'язку з водієм, що вказаний у заявці, немає, а такі обставини свідчать про втрату всього вантажу при перевезенні, просив розглянути претензію та протягом семи днів відшкодувати позивачу вартість втраченого вантажу шляхом сплати суми у розмірі 192 070,08 грн.

У відповіді від 04.01.2013 за № 1 на претензію позивача відповідач повідомив, що за фактами, викладеними у претензії позивача, Золотоніським МВ УМВС України в Черкаській області розслідується кримінальне провадження № 0000201 за фактом шахрайських дій за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, у зв'язку з цим, до надання вказаним фактам правової оцінки слідчими органами, питання щодо матеріальної відповідальності перевізника є передчасним, оскільки не визначено ступінь вини останнього.

На запит представника позивача, Слідчим СВ Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області листом від 21.03.13 № 2461 повідомлено про проведення досудового розслідування Слідчим відділом Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області по кримінальному провадженню № 0000201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України та що 13.12.2012 до Золотоніського МВ звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10, яка працює старшим менеджером - логістом у ФОП ОСОБА_6, з приводу зникнення вантажного автомобіля з продукцією, який був завантажений консервованою продукцією на території ЗФ ПП "Агроспецпроект", що розташований за адресою: м. Золотоноша, вул. Жашківська, 32, Черкаської області.

В ст.316 ГК України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно із ч.1 ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст.ст.1, 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 № 1955-1У із змінами, експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує транспортне експедирування; експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Як вбачається із товарно-транспортних накладних №№ КИ-0000546, КИ-0000547, КИ-0000549 та заявки на перевезення вантажів № КИ-0419, перевізником спірного вантажу є відповідач.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача, або пошкодження сталися не з його вини; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено, або якого не вистачає.

Відповідно до ч.2 ст.924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

У п.п.8.25, 8.26, 11.1, 11.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказами Мінтрансу України від 14.10.97 №363 та від 23.03.98 № 90, із змінами, передбачено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспорті накладні та дорожні листи вантажного автомобіля; час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється з моменту, коли водій подав подорожній лист в пункті вантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження; вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж; після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Водієм ОСОБА_8 підписано товарно-транспортні накладні №№ КИ-000546, КИ-0000547, КИ-0000549.

Позивачем до матеріалів справи надано фотокопії наступних документів: посвідчення водія ОСОБА_8, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів: НОМЕР_1, НОМЕР_2.

У письмовому поясненні головним бухгалтером Золотоніської філії позивача ОСОБА_11 від 21.03.2013, наданому до суду першої інстанції, вказано, що при завантаженні автомобіля НОМЕР_1 та причепа НОМЕР_2 було передано водію повний комплект документів (рахунок-фактура, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, якісні посвідчення, сертифікати), про що водій розписався в примірниках вантажовідправника; також на вказаний автомобіль було додано для відмітки вантажовідправником подорожній лист вантажного автомобіля, належним чином оформленим перевізником, в якому автором зазначеного пояснення вписано номер товарно-транспортної накладної, дату, місце завантаження та місце вивантаження, зазначену відмітку підписано та скріплено відбитком печатки (а.с.129).

В ч.1 ст.193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору , а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи № 925/85/13-г, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 79 та не доставив вантаж за товарно-транспортними накладними №№ КИ-0000546, КИ-0000547, КИ-0000549 до вантажоодержувачів й не здав вантаж останнім відповідно до зазначених товарно-транспортних накладних, чим спричинив позивачу збитки у розмірі вартості товарів, відвантажених позивачем.

Відповідно до ч.1ст.224, ч.1 ст.225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені; до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач втрату вантажу, прийнятого для перевезення за товарно-транспортними накладними №№ КИ-000546, КИ-0000547, КИ-0000549, пояснює вчиненням шахрайства водієм ОСОБА_8, у зв'язку з чим проводиться досудове розслідування Слідчим відділом Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області по кримінальному провадженню № 0000201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України.

Однак, саме відповідачем було прийнято до виконання заявку позивача на перевезення вантажів № КИ-0419 та передано позивачу відомості про водія та вищевказані автотранспортні засоби. Зміст товарно-транспортних накладних №№ КИ-000546, КИ-000547, КИ-0000549 та фотокопії посвідчення водія, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, наданих позивачем, свідчать про здійснення позивачем відвантаження товару відповідно до вказівок відповідача як щодо водія так і щодо транспортних засобів.

Оскільки відповідно до договору № 79 відповідальним за схоронність вантажу з моменту прийняття його під пломбу і до моменту видачі в пункті призначення уповноваженій на це особі, є відповідач (п.4.1 договору), то саме на останнього покладено обов'язок належного підбору водія, на якого відповідач покладає виконання перевезення вантажів.

Отже, втрата вантажу за товарно-транспортними накладними №№ КИ-000546, КИ-0000547, КИ-0000549 сталася внаслідок необережності відповідача, оскільки із матеріалів справи не вбачається умислу останнього.

Таким чином, матеріалами справи доведено наявність вини відповідача у втраті вантажу; розмір спричинених позивачу збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між спричиненням збитків та необережністю відповідача щодо вибору водія ОСОБА_8, якому відповідач доручив здійснення перевезення.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачу своєчасно стало відомо про втрату вантажу, оскільки, згідно із повідомлення Слідчого СВ Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області від 21.03.13 № 2461 вже 13.12.2012 до Золотоніського МВ звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10, яка працює старшим менеджером - логістом у відповідача.

Апеляційна інстанція не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступні обставини.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стверджуючи про невиконання позивачем умов пункту 3.1.3 договору № 79 щодо обов'язку відповідних працівників відповідача по факту надходження автомашини звірити відповідність заповнених перевізних документів фактично поданому автомобілю, його подорожньому листу, посвідченню та паспорту водія, позивачем не надано доказів невиконання позивачем зазначеного обов'язку.

Докази того, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення є вирок суду з кримінальної справи, порушеної за результатами кримінального провадження № 0000201, у матеріалах справи відсутні, а згідно із ст.35 ГПК України вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні події та ким вони вчинені.

Отже, висновки суду щодо недійсності документів на транспортні засоби, надані водієм ОСОБА_8 позивачу при завантаженні автомобіля та дійсності документів, наданих третьою особою та Субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_12 у господарській справі № 925/85/13-г є передчасними.

Крім того, оскільки позивачем виконання перевезення доручено ОСОБА_8, то останній повинен нести відповідальність перед відповідачем за невиконання зобов'язання.

В п.п.1.4, 1.5 договору № 79 передбачено, що відправник вантажу надає заявку на перевезення по факсу не пізніше як за 12 годин до подачі автомашини для навантаження; після одержання заявки перевізник заповнює її належним чином (вказує державний номер автомобіля, державний номер причепа, зазначає прізвище, ім'я, по батькові водія, підписує, завіряє підпис печаткою) і відправляє відправнику вантажу факсимільним зв'язком не пізніше 15 години дня, що передує дню перевезення.

У заявці № КИ-0419 від 10.12.12 є відмітки про передання заявки позивачем 11.12.2012 о 09:26 та про передання відповідачем -12.12.2012.

Заявка № КИ-0419 має всі відомості, необхідні для виконання перевезення та про які зазначено у договорі № 79, в тому числі й в п.1.5 цього договору, підписана позивачем та відповідачем й скріплена відбитком печатки.

Хоча заявка № КИ-0419 й передана позивачем з порушенням строку, передбаченого в п.1.4 договору № 79, проте прийнята відповідачем до виконання та останнім повідомлено позивачу всі необхідні відомості, передбачені в п.1.5 договору № 79, тому у позивача не було підстав відмовитись від завантаження транспортних засобів, направлених відповідачем відповідно до заявки на перевезення вантажів № КИ-0419.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.104 ГПК України є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення повністю і прийняття нового рішення про задоволення позову повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроспецпроект" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 25.03.2013 у справі № 925/85/13-г скасувати повністю.

3. Позов Приватного підприємства "Агроспецпроект" до Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 про стягнення 192 070,08 грн. збитків задовольнити повністю.

Стягнути із Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 (18008, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_5) на користь Приватного підприємства "Агроспецпрект" (03022, м. Київ, Голосіївський район, провулок Жуковського, будинок 17/25; ідентифікаційний код юридичної особи 31352489) 192 070,08 грн. збитків, 3 841,40 грн. судового збору.

4. Стягнути з Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 (18008, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_5) на користь Приватного підприємства "Агроспецпрект" (03022, м. Київ, Голосіївський район, провулок Жуковського, будинок 17/25; ідентифікаційний код юридичної особи 31352489) 1 920,70 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду Черкаської області.

6. Справу № 925/85/13-г повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя Ропій Л.М.

Судді Кондес Л.О.

Калатай Н.Ф.