Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" грудня 2013 р.
Справа № 906/1526/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Кравчук В.І. -
довіреність від 12.04.13р. за вих. №914.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 (м.
Житомир)

до Приватного сільськогосподарського
підприємства ім. Цюрупи (с. Андрушки
Попільнянського району)

про спонукання до виконання умов
мирової угоди

Позивач звернувся до суду з позовом про
спонукання Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Цюрупи виконати умови мирової
угоди, затвердженої ухвалою
господарського суду Житомирської
області від19.06.07р. у справі №16/1561,
шляхом стягнення з Приватного
сільськогосподарського підприємство
ім. Цюрупи на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 грошових коштів в сумі
41081,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, на
підтвердження чого в матеріалах справи
міститься копія реєстру Ф103 на
відправку простої кореспонденції за
26.11.13р. (а.с. 50).

Також згідно п.п. 3.9.1. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України у
разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті
81-1 ГПК), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За таких обставин протокол судового
засідання від 19.11.13р. (а.с. 47) також є
доказом належного повідомлення
позивача про час та місце розгляду
даної справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав з
підстав, зазначених у відзиві, просив
застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представника
відповідача та дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Житомирської області від 19.06.07р. по
справі №16/1561 було затверджено мирову
угоду, укладену між суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_2 та Приватним
сільськогосподарським підприємством
ім. Цюрупи.

Згідно умов укладеної мирової угоди,
відповідач зобов'язується погасити
поетапно заборгованість перед
позивачем в загальній сумі 67081,00 грн., з
яких 66300,00 грн. - борг за виконані роботи,
663,00 грн. - державне мито, 118,00 грн.
витрати за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу шляхом
сплати на розрахунковий рахунок
позивача в термін до 01.01.08р. наступними
частинами: 6000,00 грн. до 15.06.07р., 6000,00 грн.
до 10.07.07р., 6000,00 грн. до 10.08.07р., 12270,25 грн.
до 10.09.07р., 12270,25 грн. до 10.10.07р., 12270,25 грн.
до 10.11.07р., 12270,25 грн. до 10.12.07р.

Відповідач заборгованість перед
позивачем сплатив частково в сумі
26000,00грн., що підтверджується
відповідними банківськими виписками,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи (а.с. 11-12).

За таких обставин заборгованість
відповідача перед позивачем становить
41081,00грн.

Оскільки відповідач не виконав умови
мирової угоди, затвердженої ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 19.06.07р., позивач звернувся
до відділу державної виконавчої служби
Попільнянського районного управління
юстиції із заявою про примусове
виконання вищевказаної ухвали
господарського суду.

Постановою державного виконавця ВДВС
Попільнянського району від 25.09.13р.
позивачу було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження, оскільки
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», а резолютивна
частина ухвали не містить
зобов'язального характеру.

Згідно п.п. 3.19. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України якщо
ухвала суду про затвердження мирової
угоди не містить усіх даних,
зазначених у статті 18 Закону України
"Про виконавче провадження", то така
ухвала не має статусу виконавчого
документа, і інша сторона у справі не
позбавлена права звернутися з позовом
про зобов'язання виконати мирову
угоду, у випадку задоволення якого
господарський суд видає наказ.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Також частиною 1 ст. 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначалося раніше, відповідачем
19.11.13р. було подано заяву про
застосування строків позовної
давності (а.с. 25-26) до позовних вимог. За
таких обставин господарський суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

За своєю правовою природою мирова
угода є особливим видом
цивільно-правової угоди, яка
укладається безпосередньо в
господарському процесі, коли конфлікт
між сторонами досяг певної
кульмінаційної стадії.

Відповідно до ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України мирова
угода може стосуватися лише прав і
обов'язків сторін щодо предмету позову.
Про затвердження мирової угоди суд
виносить ухвалу, якою одночасно
припиняє провадження у справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про собу, яка його порушила.
Також частиною 5 вищезгаданої статті
передбачено, що за обов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається і
спливом строку виконання.

Таким чином, у позивача виникло право
на подання позову з моменту порушення
його прав, зафіксованих у мировій
угоді, а саме - прав на отримання
грошових коштів по заборгованості від
відповідача. Тобто, перебіг строку
позовної давності почався з моменту
граничної дати погашення
заборгованості, визначеної ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 19.06.07р., - з 01.01.08р.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було сплачено частину
заборгованості в сумі 26000,00грн., з яких:
6000,00 грн. згідно банківської виписки
від 27.06.07р. та 20000,00 грн. згідно
банківської виписки від 20.08.09р.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Отже, данні дії відповідача, свідчать
про визнання ним свого боргу, тобто
переривання перебігу строку позовної
давності. За таких обставин з 20.08.09р.
починається новий перебіг строку
позовної давності, незалежно від
строку, який сплив до часу виникнення
цих обставин.

Відповідно трирічний строк позовної
давності сплинув 20.08.12р.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 267 ЦК України, заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Позов позивачем подано до
господарського суду Житомирської
області 21.10.13р., тобто після спливу
трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Позивачем не подано суду доказів,
достатніх для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне
рішення складено: 09.12.13р.

Суддя
Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек. з повід.)