РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/769/13 08.02.13

За позовомДочірнього підприємства «Завод «Динамо-Сілейр»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд»
Простягнення 111 450,00 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Кроль О.Л. - директор;

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Завод «Динамо-Сілейр» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» про стягнення 111 450, 00 грн. боргу.

Ухвалою від 17.01.2013 року було порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 08.02.2013року.

В судовому засіданні 08.02.2013 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду та усні пояснення стосовно заявлених позовних вимог, відповідно до яких просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 08.02.2013 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 08.02.2013 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2011 р. між Дочірнім підприємством «Завод «Динамо-Сійлер» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» (замовник) був укладений договір поставки № б/н, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язувався передати в зазначений термін продукцію, згідно зі специфікацією у власність замовника, а замовник зобов'язувався прийняти продукцію та заплатити за неї грошову суму у відповідності з умовами існуючого договору.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що для виготовлення продукції сторони оформляють специфікацію на продукцію. Специфікація є додатком і невід'ємною частиною даного договору.

Умовами пункту 2.2 договору встановлено, що у специфікації сторони погоджують об'єм поставки, термін виготовлення, ціну за одиницю продукції, яка включає в себе суму передбачених законодавством України необхідного податку та зборів, а також вартість усієї кількості замовленої за даною специфікацією продукції.

Умовами п. 4.5 договору сторони погодили, що загальна сума договору складається з вартості продукції, указаної в специфікації, яка є невід'ємною складовою договору. Розрахунки за існуючим договором перераховуються у національній валюті України.

Сторонами була підписана Специфікація до договору відповідно до умов якої постачальник зобов'язувався поставити замовнику продукцію на 171 450,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору, оплату за продукцію постачальник здійснює шляхом 100 % попередньої оплати, згідно рахунку постачальника.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання умов договору поставки Дочірнє підприємство «Завод «Динамо-Сілейр» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» продукцію на суму 171 450,00 грн., що підтверджується накладними № 0034 від 18.01.2012 р. на суму 89 226,00 грн., № 1271 від 28.12.2011р. на суму 82 224,00 грн. та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей № 801 від 28.12.2011 р. та № 17 від 03.01.2012 р. Проте відповідач свої зобов'язання щодо сплати вартості поставленого товару виконав частково на суму 60 000,00 грн., у зв'язку з чим заборгованість за договором станом на момент подання позову складає 111 450,00 грн.

03.08.2012 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про оплату боргу, яка останнім залишена без задоволення.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 111 450,00 грн. боргу за договором поставки від 19.12.2011 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

В пункті 3.3 договору сторони погодили, що оплату за продукцію постачальник здійснює шляхом 100 % попередньої оплати, згідно рахунку постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був поставлений товар, що підтверджується накладними № 0034 від 18.01.2012 р. на суму 89 226,00 грн., № 1271 від 28.12.2011р. на суму 82 224,00 грн. та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей № 801 від 28.12.2011 р. та № 17 від 03.01.2012 р., копії яких містяться в матеріалах справи. Проте відповідач, в порушення дійсних домовленостей, не у повному обсязі розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим його заборгованість складає 111 450,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 111 450,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» (місцезнаходження: 01010, м. Київ, Печерський р-н, вул. Івана Мазепи, 3 літ. Б, офіс 197, ) на користь Дочірнього підприємства «Завод «Динамо-Сілейр» (місцезнаходження: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 158, ) 111 450 (сто одинадцять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу та 2 229 (дві тисячі двісті двадцять дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

13.02.2013 р.

Суддя Спичак О.М.