ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2013 р.
Справа № 5023/3372/12 ( н.р.5023/8861/11)

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Барбашова С.В. , суддя Гончар Т. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

1-го відповідача - ОСОБА_5 за
довіреністю №02/13 від 04.09.2013 р.,

2-го відповідача - не з'явився,

3-ої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2,
м. Київ (вх. № 3035 Х/3) на рішення
господарського суду Харківської
області від 16 вересня 2013 року у справі
№ 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІТ-Інвест", м. Харків

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прес-Центр", м.
Харків

2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів - ОСОБА_2, с. Мала Данилівка
Харківського району Харківської
області

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011р. позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "ІТ-Інвест",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом (з
урахуванням часткової відмови від
позову) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прес-Центр" (1-й
відповідач) та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (2-й відповідач)
про визнання недійсним укладеного між
відповідачами договору № 005-мл від
10.08.2009 р. про відчуження виключного
права на товарний знак, на підставі
якого здійснено публікацію в
офіційному бюлетені № 19 відповідно до
рішення № 10066 від 11.10.2011 р.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2012 р.
у справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) (суддя
Ольшанченко В.І.) у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 18 лютого 2013 р. у
справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) (колегія
суддів у складі: головуючий суддя
Могілєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І, суддя
Плужник О.В.) рішення господарського
суду Харківської області від 03 грудня
2012 р. у даній справі скасовано та
прийнято нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано недійсним договір № 005-мл від
10.08.2009 р. про відчуження виключного
права на товарний знак, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Прес-центр" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, на
підставі якого здійснено публікацію в
офіційному бюлетені № 19 відповідно до
рішення № 10066 від 11.10.2011 р.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23 квітня 2013 р. у справі №
5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 18 лютого 2013 р.
скасовано, рішення господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2012 р.
залишено без змін.

10 липня 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІТ-Інвест" подало до
господарського суду Харківської
області заяву (з урахуванням
додаткових пояснень до заяви) про
перегляд рішення господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2012 р.
у справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) за
нововиявленими обставинами та просило
скасувати рішення господарського суду
Харківської області 03.12.2012р. у даній
справі за нововиявленими обставинами,
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.
Судові витрати покласти на
відповідачів.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 16 вересня 2013 р.
у справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) (суддя
Погорелова О.В.) заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІТ-Інвест"
про перегляд рішення господарського
суду Харківської області від 03 грудня
2012 р. у справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) за
нововиявленими обставинами
задоволено.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2012 р.
у справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11)
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІТ-Інвест"
задоволено.

Визнано недійсним договір № 005-мл від
10.08.2009 р. про відчуження виключного
права на товарний знак, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Прес-центр" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, на
підставі якого здійснено публікацію в
офіційному бюлетені № 19 відповідно до
рішення № 10066 від 11.10.2011 р.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прес-Центр" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ІТ-Центр" 573,50 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів - ОСОБА_2, з зазначеним
рішенням не погодилася, звернулася до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
господарського суду Харківської
області від 16 вересня 2013 року у даній
справі скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю. Крім того, просила
судові витрати покласти на позивача.

Доводи апеляційної скарги ФО-П ОСОБА_2
обґрунтовує, зокрема тим, що висновки
господарського суду першої інстанції
про наявність правових підстав для
скасування рішення господарського
суду Харківської області від 03 грудня
2012 р. у справі № 5023/3372/12 (н.р. 5023/8861/11) за
результатами перегляду його за
нововиявленими обставинами через
скасування ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 27.02.2013 р. у справі № 6-50091 св 12
ухвали судової колегії судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі № 2037/1461/12, є безпідставними.
Ухвала судової колегії судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі № 2037/1461/12 не була покладена в
основу рішення господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2012 р. у
справі № 5023/3372/12 (н.р. 5023/8861/11), а відтак
і скасування цієї ухвали не спростовує
висновків, що були покладені в основу
цього рішення. При цьому, апелянт
зазначає, що господарським судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення були
безпідставно переоцінені факти,
покладені в основу рішення
господарського суду Харківської
області від 03 грудня 2012 р. у справі №
5023/3372/12 (н.р. 5023/8861/11) не в межах тих
обставин, на які позивач посилався як
на нововиявлені.

Перший відповідач у відзиві на
апеляційну скаргу (вх.№9955 від 21.10.2013р.)
стверджує, що існують всі правові
підстави для відмови у задоволенні
апеляційної скарги ФО-П ОСОБА_2 та
задоволення позову ТОВ "ІТ-Інвест" у
повному обсязі щодо визнання недійсним
договору №005-мл від 10.08.2009р. про
відчуження виключного права на
товарний знак. Вважає, що господарський
суд Харківської області прийняв
обґрунтоване та законне рішення від
16.09.2013р. у даній справі на підставі
належних та допустимих доказів,
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить оскаржуване
рішення залишити без змін.

Представник позивача у запереченнях
(вх.1071 від 23.10.2013р.), а також у додаткових
поясненнях до заперечення на
апеляційну скаргу (вх.10859 від 15.11.2013р.)
проти вимог апеляційної скарги
заперечує, оскаржуване рішення вважає
законним та обґрунтованим, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення як
безпідставну та необґрунтовану.

Другий відповідач відзиву на
апеляційну скаргу не надав, у
призначене судове засідання свого
уповноваженого представника не
направив, про причини неявки
апеляційний суд не повідомив, хоча,
відповідно до встановленого
законодавством порядку, був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи належним чином, про що
свідчить відповідне повідомлення про
вручення поштового відправлення,
наявне в матеріалах справи.

Представники позивача та третьої особи
(заявника апеляційної скарги) також у
призначене судове засідання не
з'явилися, про причини неявки
апеляційний суд не повідомили, хоча у
відповідності до вимог чинного
законодавства про час та місце
засідання суду були повідомлені
належним чином. Про що свідчить
відповідне повідомлення про вручення
поштового відправлення позивачеві,
наявне в матеріалах справи. Та на
адресу суду повернулась ухвала про
прийняття апеляційної скарги до
провадження, а також ухвали від 24.10.2013р.,
21.11.2013р. про відкладення розгляду
справи на інший день з довідками пошти
з відміткою "за закінченням терміну
зберігання", які направлялись судом за
належною адресою ФО-П ОСОБА_2, що в силу
приписів ст. 64 ГПК України, є свідченням
належного повідомлення.

Разом з цим, згідно з п. 3.6 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
18.09.1997 р. №02-5/289 у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте позивач, 2-й
відповідач та третя особа не
скористалися своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України, та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
Харківський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 16.12.2013р., за
відсутності вказаних представників, за
наявними матеріалами у справі, в
порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзивах на скаргу доводи сторін,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення уповноваженого представника
ТОВ "Прес-Центр", перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Харківської
області від 26.12.2011 р. скасуванню,
зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на наступні обставини.

05.10.2010 р. між позивачем та 1-м
відповідачем був укладений договір №
1/05-10, за яким до позивача у власність
перейшли майнові та немайнові права на
знак для товарів та послуг "triolan" (п.1.3.
договору)(т.1 а.с. 22-23).

Втім, зареєструвати вказане право у
встановленому законом порядку
виявилося неможливим з огляду на
наступне.

За договором № 005-мл про відчуження
виключного права на товарний знак від
10.08.2009 р. (далі - договір), ТОВ "Прес-центр"
(правовласник) передало в повному
обсязі ФО-П ОСОБА_3 (правонабувач)
виключне право на товарний знак "triolan"
(т.1 а.с. 24), про що в офіційному бюлетені
Державного департаменту
інтелектуальної власності №19 від
11.10.2010р. відбулася публікація на
підставі рішення 10066(виписка №13568
Державної служби інтелектуальної
власності від 14.10.2011р.).

Як стверджує позивач, спірний договір
підписано не уповноваженим
представником правовласника - ОСОБА_4,
яка на момент його підписання (10.08.2009 р.)
не мала повноважень директора
останнього, що відповідно до ч. 2 ст. 203,
ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є
підставою для визнання його недійсним.

В свою чергу, ФО-П ОСОБА_3 за договором
від 01.03.2011р. передав ОСОБА_2 майнові
права на знак „triolan" ( т. 1 а.с. 25-26).

Відповідно до виписки з Державного
реєстру свідоцтв України на знаки для
товарів і послуг право власності на
знак "triolan" зареєстровано на ОСОБА_2 ( т. 1
а.с. 102).

Зважаючи на ці обставини, позивач
вважає, що укладенням спірного
договору № 005-мл від 10.08.2009 р. про
відчуження виключного права на
товарний знак були порушені його права
як власника знаку для товарів та послуг
"triolan".

Господарський суд Харківської області
в рішенні від 03 грудня 2012 р. у справі №
5023/3372/12 (н.р. 5023/8861/11) в обґрунтування
свого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання договору № 005-мл від 10.08.2009 р.
недійсним, посилався на наступні
підстави:

- спірним договором № 005-мл від 10.08.2009 р.
не порушено прав позивача, оскільки він
не набував і не міг набути виключних
прав на ТМ "triolan" за договором №1/05-10 від
05.10.2010 р., так як ТОВ "Прес-центр" не мав
права укладати цей договір та
передавати виключні майнові права на
ТМ "triolan" через їх відсутність у нього
на час підписання цього договору;

- ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.08.2011 р. у справі № 12/211 встановлено,
що 10 липня 2009р. між ТОВ "Прес-центр" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
укладено договір №005-мл про відчуження
виключного права на товарний знак "triolan"
за ціною 650,00 грн., проте внаслідок
технічної помилки зазначено 10 серпня
2009 р.;

- ухвалою судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі №2037/1461/12 за позовом ТОВ
"Прес-центр" до ОСОБА_2, третя особа -
Державна служба інтелектуальної
власності України про визнання права
інтелектуальної власності на знак для
товарів та послуг залишено без змін
рішення Дергачівського районного суду
міста Харкова від 08.10.2012 р. та
встановлено, що договір №005-мл був
підписаний не 10.08.2009 р., а 10.07.2009 р., про що
на договорі зроблено виправлення. До
того ж, посилання позивача на
нікчемність правочину в зв'язку з
підписанням його неналежною особою
ОСОБА_4, яка була директором ТОВ тільки
у період з 01.07.2009 р. по 31.07.2009 р.
спростовуються наданими доказами,
оскільки ОСОБА_4 на час підписання
договору 10.07.2009 р. була директором
товариства і мала право на укладання
договорів від імені Товариства;

- крім ухвали апеляційного суду
Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі №2037/1461/12 підписання спірного
договору саме 10.07.2009 р., а не 10.08.2009 р.
уповноваженою на то особою - директором
ОСОБА_4, підтверджується нотаріально
посвідченими поясненнями самої ОСОБА_4
та ФО-П ОСОБА_3

Пославшись на вказані обставини,
господарський суд Харківської області
дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання спірного
правочину недійсним, оскільки ОСОБА_4,
перебуваючи на посаді директора ТОВ
"Прес-центр" уклала спірний договір з
ФО-П ОСОБА_3 в межах повноважень,
наданих їй статутом.

Також господарський суд зазначив, що
якщо допустити, що ОСОБА_4 перевищила
свої повноваження, уклавши від імені
ТОВ "Прес-центр" з ФО-П ОСОБА_3 спірний
договір, то в подальшому відбулося
схвалення ТОВ "Прес-центр" спірного
договору, яке виразилося в його
виконанні сторонами та прийнятті
товариством від ФО-П ОСОБА_3 оплати за
спірним договором, що підтверджується
банківською випискою з особового
рахунку ТОВ "Прес-центр".

10 липня 2013р. позивач звернувся до
господарського суду Харківської
області з заявою переглянути вказане
рішення господарського суду
Харківської області від 03 грудня 2012 р. у
справі № 5023/3372/12 (н.р. 5023/8861/11) за
нововиявленими обставинами,
посилаючись на те, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 27.02.2013 р. у справі № 6-50091 св 12
(т.4 а.с. 108-111) було скасовано ухвалу
судової колегії судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі № 2037/1461/12 (т. 3 а.с. 2-6), яку
господарський суд Харківської області
поклав в основу рішення від 03 грудня 2012
р. у справі № 5023/3372/12 (н.р. 5023/8861/11).

Оскаржуваним рішенням господарський
суд Харківської області задовольнив
заяву позивача про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
від 03 грудня 2012 р. у справі № 5023/3372/12
(н.р. 5023/8861/11), пославшись на те, що
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.02.2013 р. у справі № 6-50091 св 12
було скасовано рішення Дергачівського
районного суду міста Харкова від 08.10.2012
р. та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі № 2037/1461/12, які покладено в
обґрунтування рішення суду у даній
справі. Вказані судові акти
встановлювали факт підписання
спірного договору 10.07.2009 р., тобто в
період перебування ОСОБА_4 на посаді
директора першого відповідача.

Зважаючи на скасування вказаних
судових актів, господарський суд
Харківської області виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
укладення спірного договору 10.08.2009 р.
Так, згідно з наказом ТОВ "Прес-Центр" №
01-08/09 та пояснень представників першого
відповідача, з 01.08.2009 р. директором
останнього було призначено ОСОБА_5 (т.2
а.с.126), якого було звільнено з займаної
посади 28.02.2011 р., а тому ОСОБА_4 підписала
10.08.2009 р. від імені ТОВ "Прес-центр"
спірний договір, не маючи на це
повноважень і цей договір ТОВ
"Прес-центр" схвалено не було, що
відповідно до ч.2 ст. 203, ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України, є
підставою для визнання відповідного
правочину недійсним.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 112 Господарського
процесуального кодексу України
господарський може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним
Судом України неконституційність
закону, іншого правового акта чи їх
окремого положення, застосованого
судом при вирішенні справи, якщо
рішення суду ще не виконане.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 17 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
перегляду рішень, ухвал, постанов за
нововиявленими обставинами" статтею 112
ГПК визначено вичерпний перелік
підстав для перегляду судових
рішень за нововиявленими
обставинами.

Виходячи зі змісту вищевказаної норми,
до нововиявлених обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Нововиявлені обставини є
фактичними даними, що в установленому
порядку спростовують факти, які було
покладено в основу судового рішення.
Ці обставини мають бути належним чином
засвідчені, тобто підтверджені
належними і допустимими доказами.

Необхідними ознаками існування
нововиявлених обставин є одночасна
наявність таких трьох умов: по-перше,
їх існування на час розгляду справи,
по-друге, те, що ці обставини не могли
бути відомі заявникові на час розгляду
справи, по-третє, істотність даних
обставин для розгляду справи (тобто
коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

При подачі заяви про перегляд рішення
господарського суду Харківської
області від 03.12.2012 р. у справі № 5023/3372/12
за нововиявленими обставинами до суду
першої інстанції, ТОВ "ІТ-Інвест"
посилалося як на ново виявлену
обставину на ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.02.2013р. у справі №6-50091 св 12,
якою встановлено, що посилання
попередніх судових інстанцій щодо
підтвердження дати укладання договору
№005-мл від 10.08.2009р. суперечить
сукупності встановлених по справі
обставин і не може слугувати
підтвердженням факту укладання
спірного договору саме 10.07.2009р., а
рішення судів, винесені з посиланням на
зміст вищезазначеної ухвали
господарського суду м. Києва в якості
обґрунтування дати укладання спірного
договору.

Отже, обставина, на яку посилалось ТОВ
"ІТ-Інвест" звертаючись з заявою про
перегляд рішення господарського суду
Харківської області від 03.12.2012 р., як
вірно визначив місцевий господарський
суд, є нововиявленою, оскільки
характеризується наявністю
вищезазначених ознак у сукупності, а
отже, є підставою для перегляду
судового акта в порядку, передбаченому
ст.112 ГПК України.

Так, предметом спору у даній справі є
визнання недійсним договору № 005-мл про
відчуження виключного права на
товарний знак від 10.08.2009 р.

Як встановлено судом першої інстанції,
а також під час апеляційного
провадження, згідно виписки з
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг відносно
свідоцтва №102466 станом на 14.10.11 р.,
наданого Державною службою
інтелектуальної власності України за
№13568 від 14.10.11 р., торговельна марка
"triolan" 26.01.09 р. була зареєстрована за ТОВ
"Прес-центр" (свідоцтво №102466) у
червоному та сірому кольорах у 38 класі
МКТП.

Згідно з довідкою АА № 128465 від 06.08.2009р,
виданою Головним управлінням
статистики Харківської області та
протоколом № 3/2009 зборів учасників ТОВ
"Прес-центр" від 31.07.2009р. директором ТОВ
"Прес-центр" з 01 серпня 2009 р. призначено
ОСОБА_5

10.08.2009р. між ТОВ "Прес-центр" та ФОП
ОСОБА_6 укладений договір № 005-мл про
відчуження виключного права на
товарний знак "triolan", підписаний з боку
ТОВ "Прес-центр" директором ОСОБА_4 з
іншого боку ФОП ОСОБА_6

Даний договір директором ТОВ
"Прес-центр" ОСОБА_5 не підписувався та
не укладався.

Другий відповідач та третя особа
наполягали на помилковому зазначенні
дати підписання договору, а саме -
договір підписаний 10 липня 2009р., а
помилково зазначено 10 серпня 2009 р. Крім
того, підписання спірного договору
саме 10.07.2009 р., а не 10.08.2009 р.
уповноваженою на то особою -директором
ОСОБА_4 підтверджується нотаріально
посвідченими поясненнями самої ОСОБА_4
та ФО-П ОСОБА_3, а також встановлено
апеляційним судом Харківської області
в ухвалі від 08.11.2012 р. у справі №2037/1461/12,
з посиланням на ухвалу господарського
суду м. Києва від 17.08.2011 р. Однак суду
була надана копія вказаного договору з
виправленням дати договору на « 10 липня
2009р.». Виправлення підписано
директором ТОВ "Прес-центр" ОСОБА_7 Коли
було зроблено виправлення та на
підставі чого не відомо. Отже, факт
підписання договору 10.07.2009р. не
доведений другим відповідачем.
Оригінал спірного договору сторонами
не був наданий.

Відповідно до ч.1,3 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

У ч. 4 згаданої норми встановлено, що
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Факти, які відповідно до закону
вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи.

У доданій до заяви про перегляд рішення
місцевого господарського суду від
03.12.2012р. ухвалі колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у справі № 6-50091 св 12 від 27 лютого
2013 р. встановлено, що посилання
попередніх судових інстанцій щодо
підтвердження дати укладання договору
№005-мл від 10.08.2009р. суперечать
сукупності встановлених по справі
обставин і не може слугувати
підтвердженням факту укладання
спірного договору саме 10.07.2009р., а
рішення судів, винесені з посиланням на
зміст ухвали судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області від 08.11.2012 р. у
справі №2037/1461/12 та рішення
Дергачівського районного суду міста
Харкова від 08.10.2012 р. в якості
обґрунтування дати спірного договору,
не можуть вважатися законними та
обґрунтованими.

Отже, факт скасування вищезазначених
судових актів ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у справі № 6-50091 св 12 від 27 лютого
2013 р. за недослідженостю судами
укладання договору №005-мл саме 10.07.2009р.
правомірно був визнаний судом першої
інстанції нововиявленою обставиною,
ознаки якої прямо встановлені п. 4 ч. 1
ст. 112 ГПК України.

У зв'язку з цим, договір з боку першого
відповідача був укладений фізичною
особою ОСОБА_4, яка не мала ніяких
повноважень на підписання договору.
Разом з цим на час підписання договору
ОСОБА_5 довіреності на право укладання
будь-яких угод, в тому числі договору №
005-мл від 10.08.2009 р., не видавались.

Таким чином станом на теперішній час
позивач фактично позбавлений
можливості володіти і користуватися
належним йому майновим правом
інтелектуальної власності на знак
"triolan", внаслідок незаконних дій ОСОБА_4,
та 2-го відповідача, що в свою чергу
робить не можливим виконання умов
договору №1/05-10 про передачу права
власності на знак для товарів та послуг
від 05.10.2010р., укладеного між позивачем
та ТОВ "Прес-центр", у зв'язку з чим судом
першої інстанції в оскаржуваному
рішенні правомірно та обґрунтовано
було встановлено, що договір був
укладений неповноважним представником
та визнано його недійсним, враховуючи
наступне.

Відповідно до частини першої статті 41
Конституції України кожен має право
вільно користуватися і розпоряджатися
своєю власністю, результатами своєї
інтелекту творчої діяльності.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 418 ЦК України, право
інтелектуальної власності - це право на
результат інтелектуальної, творчої
діяльності або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності,
визначений Цивільним кодексом
України та іншим законом, об'єктом
права інтелектуальної власності
становлять особисті немайнові права
інтелектуальної власності (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів інтелектуальної власності
визначається Цивільним кодексом та
іншим законом.

Відповідно до п. 1 ст. 495 ЦК України
майновими правами інтелектуальної
власності на торговельну марку є: 1)
право на використання торговельної
марки; 2) виключне право дозволяти
використання торговельної марки;
3) виключне право перешкоджати
неправомірному використанню
торговельної марки, в тому числі
забороняти використання; 4) інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Згідно зі ст. 20 ч. 1 Закону України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" будь-яке посягання на права
власника свідоцтва, передбачені
статтею 16 цього закону, у тому числі
вчинення без згоди власника свідоцтва
дій, що потребують його згоди готування
до вчинення таких дій, вважається
порушенням прав власника свідоцтва, що
тягне за собою відповідальність згідно
з чинним законодавством України.

Враховуючи припис ч. 1 ст. 493 ЦК України,
суб'єктами права інтелектуальної
власності на торговельну марку є
фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 ЦК України до
об'єктів права інтелектуальної
власності зокрема, належить
торговельні марки (знак для товарів і
послуг).

Статтею 422 ЦК України передбачено, що
право інтелектуальної власності
виникає (набувається) з підстав,
встановлених цим кодексом, іншим
законом чи договором.

Згідно ст. 427 ЦК України, майнові права
інтелектуальної власності можуть бути
передані відповідно до закону повністю
або частково іншій особі. Умови
передання майнових прав
інтелектуальної власності можуть бути
визначені договором, який укладається
відповідно до цього кодексу та іншого
закону.

Згідно ч. 7 ч. 9 ст. 16 Закону України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" право власності на знак
переходить на підставі договору про
передачу права власності на знак і
ліцензійного договору, які вважаються
дійсними, якщо вони укладені у
письмовій формі і підписані сторонами.

На підставі викладених норм, ТОВ
"Прес-центр" як особа, що має свідоцтво
на знак для товарів та послуг дійсно
мав право передавати право власності
на знак "triolan", укладаючи з новим
правовласником відповідний письмовий
договір, оскільки передача права
власності ОСОБА_6 відносно свідоцтва
№102466 відбулась після укладання
договору №1/0510 від 05.10.2010р.

Таким чином, факт укладання спірного
договору між ТОВ "Прес-центр" та ФО-П
ОСОБА_3 є таким, що не відповідає
чинному законодавству.

У відповідності до ч. 2 ст. 203 ЦК України
визначено, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

З огляду на вказані положення,
представник ТОВ "Прес-центр" в момент
підписання спірного договору мав
володіти всіма представницькими
повноваженнями, визначеними
установчими документами останнього та
необхідними для укладення
відповідного договору.

ОСОБА_4 під час підписання спірного
договору необхідних представницьких
повноважень, як директор, визначених
статутом ТОВ "Прес-центр", не мала.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що спірний договір був
підписаний ОСОБА_4 як неповноважним
представником ТОВ "Прес-центр", а
останнім відповідний правочин
схвалено не було до укладання договору
№1-0510.

Згідно зі ст. З ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав та інтересів
судом передбачений ст. 16 ЦК України і
способами такого захисту є припинення
дії, яка порушує право, відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Зі змісту судового рішення, прийнятого
за наслідками розгляду заяви про
перегляд рішення місцевого
господарського суду від 03.12.2012р. у даній
справі, вбачається, що воно ґрунтується
на матеріально-правових фактах щодо
законності та обґрунтованості.
Істотними обставинами для перегляду
рішення місцевого господарського суду
в даній справі за правилами розділу XIII
ГПК України є наявність фактичних
даних про незаконність рішення від
03.12.2012р. Належними доказами існування
таких новововиявлених обставин є
засвідчені копії відповідних судових
рішень: ухвали господарського суду
міста Києва від 17.08.2011р. та ухвали
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у справі № 6-50091 св 12 від 27 лютого
2013 р.

Відтак, у ТОВ "Прес-центр" існувало
право на звернення до суду за захистом
свого цивільного права (яким воно і
скористалося), а у місцевого
господарського суду були підстави з
перегляду рішення суду за
нововиявленими обставинами, які він у
відповідності до норм чинного
законодавства і реалізував.

Результат перегляду рішення за
нововиявленими обставинами повинен
випливати з оцінки доказів, зібраних у
справі, і встановлення господарським
судом на основі цієї оцінки наявності
або відсутності нововиявлених
обставин, визначення їх істотності для
правильного вирішення спору або
розгляду справи про банкрутство.
Господарський суд вправі змінити або
скасувати судове рішення за
нововиявленими обставинами за умови,
що ці обставини суттєво впливають на
юридичну оцінку обставин, здійснену
судом у судовому рішенні, що
переглядається.

Відповідно до ч. 5 ст. 114 Господарського
процесуального кодексу України за
результатами перегляду судового
рішення приймаються, зокрема, рішення -
у разі зміни або скасування рішення.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги у
зв'язку з її юридичною та фактичною
необґрунтованістю. Враховуючи, що
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені всі обставини у справі,
оскаржуване рішення є законним та
всебічно обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
наведені висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим апеляційна
скарга 3-ої особи не підлягає
задоволенню з підстав, зазначених вище.
А оскаржуване рішення місцевого
господарського суду Харківської
області від 16 вересня 2013 р. у справі №
5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11) має бути залишене
без змін.

З огляду на зазначене та керуючись ст.
ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 3-ої особи залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 16 вересня 2013
року у справі № 5023/3372/12 (н.р.5023/8861/11)
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови підписано
23.12.2013 р.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Гончар Т. В.