РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19040/13 17.10.13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 1 Трансфарм»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство

«Про-Фарм»

Про визнання недійсним договору № П/29-07/13-1 від 29.07.2013

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Березовчук М.Л. - по дов. № б/н від 15.10.2013

Від відповідача Гончарук А.М. - по дов. № б/н від 09.10.2013

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 1 Трансфарм» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство «Про-Фарм» про визнання недійсним договору комісії № П/29-07/13-1 від 29.07.2013.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що фактично за договором комісії відповідач доручає позивачу здійснювати оптову торгівлю лікарськими засобами. Згідно ст. 19 Закону України «Про лікарські засоби» оптова, роздрібна торгівля лікарськими засобами на території України здійснюється підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - підприємцями на підставі ліцензії, яка видається в порядку, встановленому законодавством. Ні станом на момент укладення спірного договору комісії ні станом на сьогоднішній день ліцензії на оптову торгівлю лікарськими засобами відповідач не має, а отже і не має права здійснювати діяльність з оптової торгівлі лікарськими засобами. Оскільки договір укладений відповідачем без ліцензії на оптову торгівлю лікарськими засобами, договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2013 порушено провадження у справі № 910/19040/13 та призначено її до розгляду на 17.10.2013.

Позивач в судовому засіданні 17.10.2013 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 17.10.2013 проти позову заперечував, з підстав, що викладені у поданому 16.10.2013 до відділу діловодства суду відзиві, зокрема відповідач зазначає, що договір не передбачає переходу права власності на лікарські засоби від відповідача до позивача, який лише надає послугу з їх реалізації, а тому не підпадає під визначення оптова торгівля лікарськими засобами. В даному випадку діяльність з оптової торгівлі лікарськими засобами здійснюється саме позивачем, який має відповідну ліцензію. При цьому, відповідач не маючи ліцензії на оптову торгівлю лікарськими засобами не обмежений законодавством права на укладення договорів комісії, на підставі яких доручає іншим особам від власного імені здійснювати діяльність з продажу лікарських засобів за умовами наявності у таких суб'єктів господарювання відповідної ліцензії.

В судовому засіданні 17.10.2013, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Державної служби України з лікарських засобів № 1024 від 30.07.2013 Товариству з обмеженою відповідальністю «Аптека № 1 Трансфарм» видано ліцензію Серія АЕ № 193154 на оптову, роздрібну торгівлю лікарськими засобами (переоформлення ліцензії від 29.11.2011 № АВ 579772).

29.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство «Про-Фарма» (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека № 1 Трансфарм» (комісіонер) було укладено договір комісії № П/29-07/13-1 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору комітент доручає (форма доручення затверджується сторонами у додатку № 1 до договору), а комісіонер зобов'язується від власного імені, але за рахунок та в інтересах комітента, укладати та виконувати договори:

1.1.1. на придбання товару, визначеного у відповідних дорученнях до договору;

1.1.2. на продаж товару;

1.1.3. на придбання послуг з транспортування та інших послуг, необхідних для виконання доручення на укладення і виконання договорів, передбачених п.п. 1.1.1. і 1.1.2. договору.

Згідно з п. 1.2. договору комісіонер зобов'язується укладати договори, визначені п.п. 1.1.1.-1.1.3. договору, на найбільш вигідних для комітента умовах. Конкретні умови щодо придбання та продажу зазначаються комітентом у відповідному дорученні до договору.

У відповідності до доручення № 1 від 29.07.2013 позивач від власного імені, але за рахунок та в інтересах відповідача зобов'язався укладати на найбільш вигідних для відповідача умовах та виконувати договори на придбання та продаж товарів у кількості та у строки, визначені цим дорученням, зокрема: Тазалок, краплі для перорального застосування, 100 мл у кількості 47 580 упаковок; Тазалок, краплі для перорального застосування, 50 мл у кількості 10 060 упаковок; Омікс, капсули тверді по 0,4 мг у кількості 8 551 упаковка.

У відповідності до доручення № 2 від 12.08.2013 позивач від власного імені, але за рахунок та в інтересах відповідача зобов'язався укладати на найбільш вигідних для відповідача умовах та виконувати договори на придбання та продаж товарів у кількості та у строки, визначені цим дорученням, зокрема: Кваттрекс, капсули 250 мг № 20 у кількості 24 340 упаковок; Тазалок, краплі для перорального застосування, 100 мл у кількості 35 040 упаковок; Тазалок, краплі для перорального застосування, 50 мл у кількості 10 060 упаковок; Проксіум, таблетки вкриті оболонкою кишково-розчинні по 0,04г № 30 у кількості 10 000 упаковок; Омікс, капсули тверді по 0,4 мг № 30 у кількості 8 049 упаковок; Простан, таблетки вкриті оболонкою по 0,005 г № 30 у кількості 2 592 упаковок; Диазид МВ, таблетки з модифікованим вивільненням по 30 мг у кількості 9 491 упаковок.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Закон України «Про лікарські засоби» регулює правовідносини, пов'язані із створенням, реєстрацією, виробництвом, контролем якості та реалізацією лікарських засобів, визначає права та обов'язки підприємств, установ, організацій і громадян, а також повноваження у цій сфері органів виконавчої влади і посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про лікарські засоби» оптова, роздрібна торгівля лікарськими засобами на території України здійснюється підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - підприємцями на підставі ліцензії, яка видається в порядку, встановленому законодавством.

Наказом міністерства охорони здоров'я України № 723 від 31.10.2011 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами (далі - Ліцензійні умови).

Згідно з п. 1.4. Ліцензійних умов відповідно до законодавства ліцензуванню підлягають: виробництво лікарських засобів; оптова торгівля лікарськими засобами; роздрібна торгівля лікарськими засобами.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Пункт 1.3. Ліцензійних умов визначає, що оптова торгівля лікарськими засобами це - діяльність з придбання лікарських засобів у виробників лікарських засобів або інших суб'єктів господарювання, що мають відповідну ліцензію, зберігання, транспортування та продажу лікарських засобів з аптечних складів (баз) іншим суб'єктам оптової або роздрібної торгівлі лікарськими засобами, які отримали на це відповідні ліцензії, та безпосередньо лікувально-профілактичним закладам і виробникам лікарських засобів.

Згідно з пп. 14.1.202 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів це - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Договір комісії № П/29-07/13-1 від 29.07.2013 не передбачає переходу права власності на лікарські засоби від Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне Агентство «Про-Фарма» (комітента) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 1 Трансфарм» (комісіонера), який лише надає послугу з їх реалізації, а отже не підпадає під визначення оптова торгівля лікарськими засобами.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідач за відсутності ліцензії на оптову торгівлю лікарськими засобами не обмежений законодавством у праві укладати договори комісії, на підставі яких доручати іншим суб'єктам господарювання від власного імені, але за рахунок та в інтересах відповідача здійснювати діяльність з продажу лікарських засобів за умови наявності у таких суб'єктів господарювання відповідної ліцензії.

Отже, в даному випадку позивач (комісіонер), на підставі своєї ліцензії на оптову та роздрібну торгівлю лікарськими засобами, може реалізовувати лікарські засоби й перераховувати відповідну виручку (суму доходу) комітенту - відповідачу, що належить останньому за договором комісії.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що додаткова угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсним договору комісії № П/29-07/13-1 від 29.07.2013 відсутні.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 1 Трансфарм» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.10.2013.

Суддя В.В. Сівакова