ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2013 р.
Справа № 922/3971/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

при секретарі Шевцові Є.О.

за участю представників:

позивача - Сай Н.М. (дов. №66 від 01.03.2013 р.)

відповідача - Смірнов О.С. (дов. б/н від
01.01.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №3727Х/1-8)
на рішення господарського суду
Харківської області від 28 жовтня 2013
року у справі

за позовом Нововодолазького
підприємства теплових мереж, смт. Нова
Водолага, Харківська область

до Липкуватівського Аграрного коледжу,
с. Липкуватівка, Нововодолазький район,
Харківська область

про стягнення заборгованості в розмірі
50086,38 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Нововодолазьке підприємство
теплових мереж, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просив
стягнути з Липкуватівського Аграрного
коледжу заборгованість за спожиту
теплову енергію в сумі 17924,63 грн., 3%
річних від простроченої суми у розмірі
5444,75 грн., пеню у розмірі 26656,16 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 60,84 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 28.10.2013 р. у
справі № 922/3971/13 (суддя Буракова А.М.) в
позові відмовлено частково. Стягнуто з
Липкуватівського Аграрного коледжу на
користь позивача суму основного боргу
в розмірі 17924,63 грн., 3% річних в розмірі
5444,75 грн., інфляційних втрат в розмірі
60,84 грн., пеню в розмірі 2665,61 грн. та
витрат по сплаті судового збору в
розмірі 1720,50 грн. В частині стягнення
пені в розмірі 23990,55 грн. відмовлено.

Позивач, Нововодолазьке підприємство
теплових мереж, з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в
стягненні пені в розмірі 23990,55 грн. не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Просить рішення господарського суду в
частині відмови в стягненні пені в
розмірі 23990,55 грн. скасувати та прийняти
нове, яким в цій частині позов
задовольнити.

Відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим, прийнятим у
відповідності до вимог матеріального
та процесуального права. Просить
рішення господарського суду залишити
без змін, апеляційну скаргу позивача -
без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, вислухавши в
судовому засіданні пояснення
уповноважених представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом обставин,
що мають значення для справи,
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.01.2012 р. між Липковатівським аграрним
коледжем (споживач) та Нововодолазьким
підприємством теплових мереж
(енергопостачальна організація) був
укладений договір №20/13/н про
постачання теплової енергії в гарячій
воді (а.с.10-12), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач зобов'язався оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором (п.1
договору).

Відповідно до п.6.3. договору споживач
зобов'язався за 10 днів до початку
розрахункового періоду сплачувати
попередню оплату вартості зазначеної в
договорі кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період,
з урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця.
Розрахунковим періодом, відповідно до
п.6.2. Договору, є календарний місяць.

Позивач зобов'язання за договором
виконав належним чином, що
підтверджується актами про виконання
робіт по відпуску теплової енергії №395
від 31.01.2013 р. та №31 від 28.02.2013 р. (а.с.17).
Проте відповідач умови договору не
виконав, оплату за спожиту протягом
січня-лютого 2013 р. теплову енергію у
встановлений договором строк не
здійснив.

Крім того, 28.01.2013 між Липковатівським
аграрним коледжем (замовник) та
Нововодолазьким підприємством
теплових мереж (постачальник) у справі
був укладений договір про закупівлю
послуг за державні кошти № 2013дб
(а.с.13-16).

Відповідно до п. 7.3.1 договору №20/13д/б
позивач бере на себе зобов'язання
постачати відповідачу теплову енергію
у строки встановлені цим договором.
Відповідач зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі оплачувати вартість
спожитої теплову енергії згідно умов
та порядку, які передбачені договором
(п.7.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору №20/13д/б
розрахунки за даним договором
проводяться шляхом оплати
відповідачем згідно пред'явленого
позивачем рахунка на оплату таабо
після підписання акта про надання
послуг шляхом безготівкової оплати в
національній валюті України, після
отримання послуг та підписання
відповідних документів.

Строк надання послуг, відповідно до п.5.1
договору - протягом 2013 р.

Позивач за договором №20/13д/б свої
зобов'язання виконав в повному обсязі,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи актами виконаних
робіт: №382 від 31.01.2013 р., №18 від 28.02.2013 р.,
№76 від 31.03.2013 р., №89 від 31.03.2013 р., №147 від
23.04.2013 р. (а.с.18-20), однак відповідач в
порушення умов договору несвоєчасно та
не в повному обсязі сплатив за спожиту
протягом січня - березня 2013 року
теплову енергію, внаслідок чого станом
на 01.09.2013 р. виникла заборгованість в
розмірі 17924,63 грн.

Відповідач заборгованість за
поставлену теплову енергію не сплатив,
що стало підставою для звернення
Нововодолазького підприємства
теплових мереж до господарського суду
Харківської області з позовом про
стягнення з Липкуватівського
аграрного коледжу заборгованості за
спожиту теплову енергію в сумі 17924,63
грн., 3% річних від простроченої суми у
розмірі 5444,75 грн., пеню у розмірі 26656,16
грн. та інфляційні втрати у розмірі 60,84
грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі 17924,63
грн., 3% річних у розмірі 5444,75 грн. та
інфляційних втрат у розмірі 60,84 грн.
господарський суд визнав їх
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підтверджуються належними
доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком господарського суду з огляду
на таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, встановлених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Виникла за договором №20/13д/б
заборгованість у сумі 17924,63 грн. не
заперечується відповідачем та
підтверджується актами виконаних
робіт, інформацією про
взаєморозрахунки (а.с.102), актом звірки
розрахунків (а.с.118).

Враховуючи наведене, а також
відсутність в матеріалах справи на
момент звернення до суду з позовом
доказів на підтвердження сплати
відповідачем заборгованості за
договором №20/13д/б, позовні вимоги в
частині стягнення 17924,63 грн. основного
боргу за спожиту теплову енергію є
законними та обґрунтованими, тому
правомірно визнані судом першої
інстанції такими, що підлягають
задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу Україна, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Взявши до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
заявлені позивачем вимоги про
стягнення з нього 3% річних в розмірі 5
444,75 грн. та інфляційних в розмірі 60,84
грн. судом першої інстанції правомірно
визнані обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи, нарахованими у
відповідності до вимог чинного
законодавства та такими, що підлягають
задоволенню.

За приписами статей 1,3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", якими
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочення платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.п. 7.2.2 договору № 20/13/н
та п.п. 8.3.3 договору № 20/13д/б за
несвоєчасне виконання розрахунків за
теплову енергію споживач несе
відповідальність в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. При цьому
право на неустойку, згідно частини 1
статті 550 вказаного кодексу, виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Враховуючи наведене та керуючись п. 3
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу та Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", а також на підставі
ст. 233 Господарського кодексу України,
суд першої інстанції, взявши до уваги,
що Липкуватівський Аграрний коледж є
бюджетною установою, дійшов висновку
про зменшення розміру пені на 90% (на
підставі заяви відповідача про
зменшення розміру пені - а.с.119) і
стягнув з відповідача пеню в сумі 2665,61
грн.

Колегія суддів погоджується з
вищевказаним висновком господарського
суду, вважаючи, що він у відповідності
до положень п. 3.17.4. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", при вирішенні
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, об'єктивно оцінив даний
випадок винятковим, врахував те, що
коледж є учбовою установою, яка
фінансується з державного бюджету, в
коледжі навчаються 10% дітей-сиріт,
ступінь виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання
зобов'язання, невідповідність розміру
стягуваної неустойки (штрафу, пені)
таким наслідкам, поведінки винної
сторони тощо.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В порушення зазначених норм позивач в
обґрунтування апеляційної скарги
документи не надав.

Враховуючи наведене, а також повне
виконання відповідачем рішення суду
від 28.10.2013 р. по даній справі та
розірвання спірного договору, колегія
судів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 28.10.2013 р. у справі № 922/3971/13
прийняте при належному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 85, 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 28.10.2013 р. у
справі № 922/3971/13 залишити без змін.

Повна постанова підписана 26.12.2013 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.