ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.12.2013 р.
Справа № 914/959/13-г

За заявою: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Львів,про:забезпечення
позову,у справі за позовом: фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м. Львів,до
відповідача:Львівської міської ради, м.
Львів,за участю третьої особи
1:Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, м.
Львів,третьої особи 2:Управління
охорони культурної спадщини
Львівської обласної державної
адміністрації, м.
Львів,прокуратури:Прокурора міста
Львова, м. Львів, про: визнання права
власності. Суддя Т. РимПредставники
сторін не викликалися.На розгляд
Господарського суду Львівської
області подано позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Львівської
міської ради, за участю третьої особи
управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради про визнання
права власності. Ухвалою від 13.03.2013 р.
провадження у справі порушено, позовну
заяву прийнято до розгляду, розгляд
справи призначено на 27.03.2013 р. Рух
справи відображено у попередніх
ухвалах суду.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 29.04.2013 року за
клопотанням позивача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, зупинено
провадження у справі, призначено
комплексну судову будівельно-технічну
та товарознавчу експертизу, проведення
експертизи доручено Львівському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Ухвалою суду від 31.12.2013 р. провадження у
справі поновлено, розгляд справи
призначено на 15.01.2014 р.

До суду надійшла заява позивача -
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, про
забезпечення позову. Ця заява
обґрунтована тим, що між сторонами у
справі існує велика кількість судових
спорів. Так, постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013 року у справі №5015/5858/2011 скасовано
рішення суду першої інстанції,
задоволено вимоги прокурора та видано
наказ для примусового витребування
орендованого майна від позивача.
Позивачем подано касаційну скаргу на
зазначене рішення суду апеляційної
інстанції, а тому існує реальна загроза
порушення прав позивача та
неможливості виконання можливого
рішення суду про визнання права
власності. З огляду на зазначене
позивач просить зупинити виконавче
провадження для захисту своїх законних
прав, яке відкрито на примусове
виконання наказу суду №5015/5858/11, та
заборонити органам ДВС здійснювати
будь-які дії на підставі такого наказу
суду. Крім того, позивач просить
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на спірне нерухоме майно.

Проаналізувавши подані заяву та
долучені документи, суд дійшов
висновку про безпідставність поданої
заяви.

Так, відповідно до статті 66
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника,
який подав позов, або з своєї
ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Разом з тим, подана позивачем заява
ґрунтується на помилковому тлумаченні
норм процесуального права. Так, нормами
Господарського процесуального кодексу
України передбачено двох суб'єктів, які
вправі зупиняти виконання судових
рішень. Одним з таких суб'єктів є Вищий
господарський суд України, який на
підставі статті 1211 Господарського
процесуального кодексу України за
заявою сторони чи прокурора або за
своєю ініціативою може зупинити
виконання оскарженого рішення
господарського суду до закінчення його
перегляду в порядку касації. Таким
чином, зупинення виконання рішення
суду у справі №5015/5858/11 можливе лише за
ухвалою Вищого господарського суду
України, яка приймається в межах
перегляду судового рішення у справі
№5015/5858/11. Другим суб'єктом, який вправі
зупинити виконання судового рішення, є
Верховний суд України, який на підставі
пункту 2 статті 11122 Господарського
процесуального кодексу України
вирішує питання про зупинення
виконання відповідних судових рішень.
За таких обставин суд першої інстанції
не вправі переймати на себе
повноваження судів вищих інстанцій та
вчиняти дії до забезпечення позову
шляхом зупинення виконання судового
рішення.

Що стосується посилання позивача на
намір відповідача відчужити спірне
майно на підставі ухвали Львівської
міської ради від 14.07.2011 року №675 (ухвала
про приватизацію способом продажу на
аукціоні спірних нежитлових
приміщень), то в цій частині суд звертає
увагу на те, що

1) з часу прийняття ухвали минуло
більше двох років, однак в суду
відсутні відомості про вчинення
Львівською міською радою конкретних
дій з його реалізації;

2) позивач претендує на визнання за
ним права власності на 66/100 часток
нежитлових приміщень, вимагаючи
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на нежитлові приміщення в
цілому.

Крім того, як убачається з поданої
заяви, позивачем оскаржено ухвалу
Львівської міської ради від 14.07.2011 року
№675 до суду. Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30.10.2012 року залишено без змін
постанову Галицького районного суду
міста Львова, якою відмовлено позивачу
у скасуванні ухвали Львівської міської
ради від 14.07.2011 року №675. Таким чином,
станом на час розгляду заяви про
забезпечення позову рішеннями судів
встановлено законність оспорюваної
ухвали.

Суд звертає увагу позивача також і на
те, що звернення до суду з позовом про
визнання права власності є реалізацією
одного із способів права власності.
Тому у випадку задоволення позову таке
рішення суду буде правовстановлюючим
документом, на підставі якого виникає
право власності.

З огляду на зазначені вище обставини
суд дійшов висновку про
необґрунтованість заяви про
забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 79, 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відхилити заяву фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про забезпечення
позову від 26.12.2013 р.

Суддя
Рим Т.Я.