КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2012 № 5011-18/6693-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Мартюк А.І.

ОСОБА_1

при секретарі Дмитрина Д.О.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 дов. № 044/24-5 від 14.01.2012 року

від відповідача : ОСОБА_3 дов. № 860/11 від 26.12.2011 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства Печерської районної у місті Києві ради

по утриманню житлового господарства „Хрещатик (КП УЖГ

«Хрещатик»)

на рішення Господарського суду м. Києва

від 26.06.2012 року

у справі № 5011-18/6693-2012 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового

фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»

до Комунального підприємства Печерської районної у місті Києві ради

по утриманню житлового господарства „Хрещатик

про стягнення грошових коштів у розмірі 49 170,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані вимоги Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до Комунального підприємства Печерської районної у місті Києві ради

по утриманню житлового господарства „Хрещатик про стягнення заборгованості за фактичне користування житловим приміщенням у розмірі 16 390,00 грн., 32 780,40 грн. неустойки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після припинення дії договору оренди житлового приміщення від 20.03.2008 № 4557 відповідач не звільнив орендованого приміщення та продовжував безпідставно ним користуватися. Оскільки умовами договору житлового приміщення передбачено внесення орендарем плати за фактичне користування житловим приміщенням до моменту передачі приміщення орендодавцю за актом прийому-передачі, а відповідач на момент звернення позивача до суду продовжує займати житлове приміщення, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за фактичне користування житловим приміщенням за період з 01.03.2010 по 31.03.2012 року у розмірі 16 390,00грн. Крім того позивач, зважаючи на приписи ст. 785 Цивільного кодексу України та п 6.5 Договору, просив суд стягнути з відповідача неустойку за весь час прострочення повернення житлового приміщення у розмірі 32 780, 40 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.06.2012 р. у справі № 5011-18/6693-2012 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» 16 390,00 грн. заборгованості за фактичне користування орендованим приміщенням, 32 780,00 грн. неустойки, 1 609, 50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що позивач, після закінчення терміну дії договору оренди скориставшись своїм правом орендодавця, надіслав на адресу відповідача односторонню відмову від пролонгації дії договору оренди та просив у 20-денний термін звільнити орендоване приміщення та передати його за актом прийому-передачі. Проте відповідач в порушення умов п. 3.2.5 договору та ст. 785 ЦК України свій обовязок з повернення орендованого приміщення перед позивачем не виконав та по 12.03.2012 р. продовжував користуватися житловим приміщенням. Враховуючи те, що п. 2.6 договору оренди нежитлових приміщень передбачено оплату орендарем орендних платежів по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі, судом було вирішено за правомірне стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 16 390,00 грн. Крім того з відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 6.4 договору оренди було стягнуто неустойку за період прострочення у розмірі 32 780,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2012 р. у справі 5011-18/6693-2012 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Скаржник зазначає, що сторонами у договорі оренди було передбачено право позивача у разі розірвання, припинення договору заблокувати орендарю доступ у приміщення будь-якими засобами до вирішення питання звільнення приміщення від речей орендаря, а у випадку відмови орендаря звільнити приміщення від речей, самостійно перемістити речі у будь-яке приміщення з віднесенням витрат на рахунок орендаря, а отже чому позивач не скористався своїми правами щодо виселення відповідача йому не відомо. Апелянт стверджує, що посилання позивача на п. 3.2.5 договору є недоречним, оскільки в квартирі проживає не орендар а члени сімї ОСОБА_4.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2012 року скаржнику було поновлено пропущений строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2012 року у справі № 5011-18/6693-2012 та апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження.

Позивачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_5 № 5011-18/6693-2012 від 12.09.2012 року враховуючи перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці, керуючись ст. ст. 4 6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., розгляд апеляційної скарги по справі № 5011-18/6693-2012 доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Мартюк А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Мартюк А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2012 року розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України було відкладено на 10.10.2012 року.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_6 № 5011-18/6693-2012 від 10.10.2012 року враховуючи перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці, керуючись ст. ст. 4 6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., розгляд апеляційної скарги по справі № 5011-18/6693-2012 доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Мартюк А.І., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Мартюк А.І., Смірнова Л.Г.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 10.10.2012р. представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2012 року у справі № 5011-18/6693-2012 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2012 року у справі № 5011-18/6693-2012.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 01.03.2001 року №217/1194 «Про створення Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація», було створено Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд».

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.11.2001 р. №2491 «Про будинки Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», будинок №10 по вул. Борщагівській закріплено за Комунальним підприємством «Спецжитлофонд» як будинок маневреного фонду.

20.03.2008 р. між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»(орендодавець) та Комунальним підприємством Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик»(орендар) було укладено договір №4557 оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар, на визначений у п. 5.1. строк, приймає в орендне користування квартиру АДРЕСА_1 з характеристикою, викладеною у п. 1.2. та оплатою, визначеною у розділі 2.

Відповідно до п. 1.2. договору, житлова площа -39,6 кв. м., загальна площа -59,60 кв. м.

Згідно з п. 2.1. договору, за користування орендованим приміщенням орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендні платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що на підставі рішення Київради від 28.09.2006 р. №18/75 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 27.05.2004 року №262/1472 «Про орендне користування житловими приміщеннями комунального підприємства «Спецжитлофонд», договором встановлюється плата за оренду житлового приміщення, яку сплачує орендар у сумі 11,00 грн. на місяць за 1 кв. м. загальної площі, що складає 655,60 грн., у т. ч. ПДВ 655,60 грн.

Орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору, розмір орендної плати визначений сторонами в договорі переглядається на вимогу орендодавця у разі зміни Київською міською радою цін або тарифів за орендне користування житловими приміщеннями орендодавця.

Згідно з п. 2.5. договору, орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцеві, починаючи з моменту підписання сторонами цього договору.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.2.5. договору, орендар зобов'язаний після закінчення строку дії договору, або в разі його (договору) розірвання у порядку, визначеному п. 5.5. договору, звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Термін дії договору: з 01 січня 2008 року по 30 червня 2008 року (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, він може бути продовжений за згодою орендодавця, якщо не менше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору від орендаря надійшло письмове звернення з проханням пролонгації договору.

Згідно з п. 6.4. договору, у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п. 3.2.5. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п. 4.1.4. договору.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що неустойка, передбачена п.п. 6.3., 6.4. договору, нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобовязання без будь-яких обмежень строків її нарахування.

У пункті 7.1. договору зазначено, що сторони домовилися, що рахунки-фактури на оплату орендних платежів орендар отримує кожний місяць у строк до 10-го числа поточного місяця, у орендодавця за юридичною адресою вказаною у договорі. У разі не зявлення протягом 10 днів після сплину вищевказаного строку орендарем претензії орендодавцю про неотримання зазначених рахунків-фактур, дані рахунки вважаються отриманими орендарем.

Відповідно до акту прийому-передачі житлового приміщення до договору №4557 від 20 березня 2008 року, орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №1 від 24.06.2008 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. сторони домовилися, що вартість користування приміщенням за цією додатковою угодою за період січень-червень 2008 року становить 3 933,60 грн., враховуючи ПДВ 20% 655,60 грн. за рахунок бюджетних коштів виділених Печерському району м. Києва на 2008 рік.

Додатковою угодою №2 від 03.07.2008 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. договір оренди житлового приміщення від 20.03.2008 року №4557 продовжено на строк з 01.07.2008 року по 31.08.2008 року на загальну площу 59,60 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №4 від 22.10.2008 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. договір оренди житлового приміщення від 20.03.2008 року №4557 продовжено на строк з 01.09.2008 року по 31.10.2008 року на загальну площу 59,60 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №5 від 28.10.2008 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. сторони домовилися, що вартість користування приміщенням за цією додатковою угодою за період січень-жовтень 2008 року становить 6 556,00 грн., враховуючи ПДВ 20% 1 092,66 грн. за рахунок бюджетних коштів виділених Печерському району м. Києва на 2008 рік.

Додатковою угодою №6 від 04.12.2008 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. договір оренди житлового приміщення від 20.03.2008 року №4557 продовжено на строк з 01.11.2008 року по 31.12.2008 року на загальну площу 59,60 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №7 від 29.03.2009 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. договір оренди житлового приміщення від 20.03.2008 року №4557 продовжено на строк з 01.01.2009 року по 31.05.2009 року на загальну площу 59,60 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №8 від 15.07.2009 р. до договору оренди житлового приміщення №4557 від 20 березня 2008 р. договір оренди житлового приміщення від 20.03.2008 року №4557 продовжено на строк з 31.05.2009 року по 31.07.2009 року на загальну площу 59,60 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

31.07.2009 року позивачем було надіслано на адресу відповідача заяву від 03.08.2009 року № 044/24-3132 про припинення дії договору оренди з 01.08.2009 року з вимогою звільнити орендоване приміщення у 20-ти денний термін та передати його за актом прийому-передачі позивачеві.

Проте всупереч вимогам даної заяви відповідач не звільнив орендоване приміщення та продовжував їм користуватися.

12.03.2012 р. комісією у складі начальника відділу оренди та юрисконсульта КП «Спецжитлофонд»було складено акт обстеження житлового приміщення, в якому зазначається, що станом на 12.03.2012 р. у квартирі АДРЕСА_2, проживає родина ОСОБА_4, хоча строк дії договору №4557 оренди житлового приміщення від 20.03.2008 закінчено.

Оскільки відповідач добровільно не виконав вимог позивача щодо звільнення орендованого приміщення та продовжував користуватися приміщення, позивач вирішив звернутись до суду з позовом про стягнення орендної плати за весь період фактичного користування орендним приміщення та неустойки за прострочення виконання зобовязання щодо його своєчасного звільнення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Закон України „Про оренду державного та комунального майна від 10 квітня 1992 року N 2269-XII регулює майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі, строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Згідно ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 10 квітня 1992 року N 2269-XII орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно ч. 3 статті 18 вищевказаного Закону України орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У відповідності до вимого законодавства та укладених між сторонами додаткових угод строк дії договору оренди було пролонговано з 01.07.2008 року по 31.08.2008 року, з 01.09.2008 року по 31.10.2008 року, з 01.11.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 31.05.2009 року по 31.07.2009 року.

Згідно зі статтею 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму, договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно п. 2-4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Частини 2 - 4 цієї статті вказують на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2011 року по справі №16/452 за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»до Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик»про стягнення заборгованості встановлено факт, що після закінчення терміну дії договору (31.07.2009 року) позивач на адресу відповідача надіслав заяву від 03.08.2009 року №044/24-3132 про припинення дії договору оренди з 01.08.2009 року з вимогою звільнити орендоване приміщення у 20-ти денний термін та передати його за актом прийому-передачі позивачеві.

12.03.2012 р. комісією КП «Спецжитлофонд» було складено акт обстеження житлового приміщення, в якому зазначається, що станом на 12.03.2012 р. у квартирі АДРЕСА_2, проживає родина ОСОБА_4

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 3.2.5. договору, орендар зобов'язаний після закінчення строку дії договору, або в разі його (договору) розірвання у порядку, визначеному п. 5.5. договору, звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ненадання сторонами доказів на підтвердження існування акту прийому-передачі обєкту оренди, за яким відповідач повертав би позивачеві орендоване приміщення, свідчить про те, що відповідачем не було повернуто обєкт оренди в порядку та на умовах встановлених договором, а також передбачених законодавством України.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Всупереч вищевикладеному, відповідач не виконував свої зобов'язання за договором оренди житлового приміщення №4557 від 20.03.2009 р. в частині внесення плати за оренду житлового приміщення, з урахуванням положень п. 2.6 договору.

Відповідач, після закінчення дії договору оренди, фактично користувався об'єктом оренди ще в період з 31.07.2009 р. по 20.03.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача за фактичне користування житловим приміщенням за період з 01.08.2009 року по 28.02.2010 року у сумі 4 589,20 грн. стягнуто з відповідача згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2011 року по справі №16/452.

Отже за вирахування зазначеної суми, заборгованість відповідача по орендній платі за період з 01.03.2010 р. по 31.03.2012 р. складає 16 390,00 грн.

Щодо вимоги позивача по стягненню з відповідача неустойки за прострочення виконання зобовязання з повернення орендованого приміщення у сумі 32 780,40 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

В силу ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням грошових зобовязань, тому є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за невиконання обов'язку наймачем щодо повернення об'єкта оренди у вигляді сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Аналогічний припис міститься у п. 6.4. договору.

Згідно з п. 6.4. договору, у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п. 3.2.5. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п. 4.1.4. договору.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що неустойка, передбачена п.п. 6.3., 6.4. договору, нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобовязання без будь-яких обмежень строків її нарахування.

Таким чином здійснивши розрахунок неустойки колегія суддів дійшла згоди, що висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 32 780,40 грн. неустойки за період прострочення є вірним.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги твердження апелянта (відповідача) про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи судом першої інстанції по суті за відсутності відповідача по справі.

Ухвала Господарського суду м. Києва від 25.05.2012 року про порушення провадження у справі була надіслана відповідачу за адресою, що зазначена в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві, (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02 - 5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення поштового відділення про вручення поштового відправлення, ухвала Господарського суду м. Києва від 25.05.2012 року про порушення провадження у справі була отримана відповідачем 05.06.2012 року.

Таким чином, Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не був позбавлений можливості подавати суду всі необхідні докази на підтримання своїх заперечень проти позовних вимог, а також користуватись наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України» від 24 жовтня 2011 року N 11 початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже з огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки чи необхідність відкладення розгляду справи та наявність у суду достатньої кількості доказів для вирішення даного спору по суті, колегія суддів вважає твердження відповідача про порушення його процесуальних прав безпідставними.

Посилання відповідача на нехтування позивачем своїми правами передбаченими розділом 4 договору оренди житлового приміщення від 20.03.2008 року № 4557 та бездіяльністю з цього приводу, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що обовязок щодо своєчасного звільнення приміщення та передання його позивачу за актом прийому-передачі лежить саме на учаснику договірних відносин, яким в даному випадку являється відповідач, а наявність у позивача передбачених договором прав не може підмінювати обовязок відповідача щодо належного виконання порядку припинення договору оренди, крім того суд зауважує, що відповідач сам повідомив про наявність судових процесів щодо виселення сімї ОСОБА_4 з квартири № 137 за вул. Борщагівська, 10.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 16 390,00 грн. та неустойки у розмірі 32 780, 40 грн. є обґрунтованими, а отже правомірно задоволені судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Печерської районної у місті Києві ради по утриманню житлового господарства „Хрещатик залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва 26.06.2012 року по справі № 5011-18/6693-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-18/6693-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Мартюк А.І.

ОСОБА_1