ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.06.12 р. Справа № 5006/36/27пн/2012

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гриник М.М.; суддів Мальцев М.Ю., Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Захаровій В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою субєкта підприємницької діяльності фізична особи ОСОБА_1, м. Маріуполь

до відповідача ОСОБА_2 міської ради, м. Маріуполь

за участю третьої особи-1, без самостійних вимог на предмет спору, субєкта підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3, м. Маріуполь

за участю третьої особи-2, без самостійних вимог на предмет спору, субєкта підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_4, м. Маріуполь

про визнання права власності

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_5 за довіреністю

Від третьої особи1: ОСОБА_6 за довір. б/н, від 29.02.2012р.

Від третьої особи2: ОСОБА_6 за довір. б/н, від 29.02.2012р.

Субєкт підприємницької діяльності фізична особи ОСОБА_1,

м. Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача міського комунального підприємства «ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації»,

м. Маріуполь, за участю третьої особи-1, без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 міської ради, м. Маріуполь, за участю третьої особи-2, без самостійних вимог на предмет спору субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_7, м. Маріуполь, за участю третьої особи-3, без самостійних вимог на предмет спору субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4, м. Маріуполь, про визнання в єдиній долі право власності на нежитлове приміщення: магазин (літера А-1), який розташований за адресою: м. Маріуполь, пр.Леніна, 85, загальною площею 82,4 кв.м., яка складається з приміщень: №1 - позиції №№1 - торгівельна зала площею 52,9 кв.м., 2 - склад площею 5,1 кв.м., 3 - туалет площею 1,4 кв.м., загальною площею 59,4 кв.м., приміщення 2 - позиції №№ 1 - склад площею 4,7 кв.м., склад площею 1,8 кв.м., загальною площею 6,5 кв.м., приміщення № 2 - позиції №№ 1- склад площею 7,9 кв.м., 2 - торгівельний павільйон площею 8,6 кв.м. загальною площею 16,5 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ним на земельній ділянці, якою він користується на підставі договору оренди, здійснено будівництво спірного майна без оформлення всіх належних документів, ст. 376 ЦК України.

Ухвалою суду від 14.02.2012р. позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №5006/36/27пн/2012, сторони зобовязані надати документи та виконати певні дії.

Розпорядженням в.о. голови господарського суду Донецької області для розгляду справи №5006/36/27пн/2012 призначено колегію суддів у складі: головуючого судді Гриник М.М., суддів Величко Н.В., Мальцева М.Ю.

Ухвалою від 16.05.2012р. суд замінив неналежного відповідача належним за клопотанням позивача, а саме замінив відповідача, міське комунальне підприємства «ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації», м. Маріуполь на ОСОБА_2 міську раду, м. Маріуполь.

Треті особи субєкти підприємницької діяльності фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали до суду відзив на позовну заяву, яким проти позовних вимог заперечували, оскільки рішенням ОСОБА_2 міської ради від 19.06.2007 року №5/13-2053 приватним підприємцям ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 затверджено проект відводу та надання земельної ділянки в оренду строком на 10 років та укладено договір оренди земельної ділянки 13.09.2007р., зареєстрований в книзі записів державного реєстру за №04-07.162.00442, для будівництва та функціонування двоповерхового будинку під магазин продовольчих та непродовольчих товарів. При цьому, визнання права власності на самовільно побудоване нежитлове приміщення за позивачем порушує права та інтереси субєктів підприємницької діяльності фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також права та інтереси територіальної громади м. Маріуполя в особі ОСОБА_2 міської ради стосовно володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, на якій знаходиться самовільно побудоване нежитлове приміщення. Крім того, визнання права власності на нежитлове приміщення за позивачем призведе до неможливості виконання рішення ОСОБА_2 міської ради від 19.06.2007р. №5/13-2053, зокрема, в частині будівництва двоповерхової будівлі під магазини продовольчих та непродовольчих товарів, офісні приміщення, закусочні з площадкою літньої виносної торгівлі, оскільки орендовану земельну ділянку необхідно перш за все звільнити від самовільно збудованих торгових павільйонів та здійснити реконструкцію.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада надала до суду відзив на позовну заяву, яким проти позовних вимог заперечувала у звязку з їх необґрунтованістю, на підставі чого просила суд відмовити у їх задоволенні.

Міське комунальне підприємство «ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації» надало до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без участі свого представника. Клопотання судом розглянуто та задоволено, оскільки неявка представника БТІ не перешкоджає вирішенню спору між сторонами.

У судовому засіданні 07.06.2012р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17 липня 1996 року між ОСОБА_2 міською радою народних депутатів та приватним підприємцем ОСОБА_1 підписано договір оренди, згідно якого останній приймав у тимчасове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0030 га строком на 5 років для установки торговельного кіоску типа Бровари по пр. Леніна, 85 у Жовтневому районі міста Маріуполь.

14 квітня 2000 року між ОСОБА_2 міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 підписано договір оренди земельної ділянки площею 0,0045 га строком до 25.06.2001 року.

27 вересня 2001 року між позивачем та Маріупольскою міською радою підписано договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивач отримав в тимчасове платне користування земельну ділянку площею 0,0075 га (0,0030 га та 0,0045 га) у Жовтневому районі міста Маріуполь для експлуатації та обслуговування торговельного кіоску і майданчика виносної торгівлі строком на 5 років.

09 березня 2006 року складено акт технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми - кіоску по реалізації товарів народного споживання в експлуатацію, згідно якого комісією встановлено, що стаціонарна мала архітектурна форма встановлена згідно з паспортом прив'язки та виданими технічними умовами на проектування.

Згідно рішення комісії кіоск з майданчиком для літньої виносної торгівлі з реалізації товарів народного споживання по пр. Леніна,85 прийнято в експлуатацію.

Позивач стверджує, що ним за власні кошти було здійснено будівництво спірного обєкту.

Відповідно до висновку спеціаліста, виконаного Бюро технічних експертиз м.Маріуполя 08 лютого 2008 року, магазин літ.А-1, розташований по пр. Леніна,85 у м.Маріуполь відповідає ДБН В.2.2.-9-99 Громадські будівлі і споруди). СНіП 3.03.01-87 Несучі і захищаючі конструкції.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради за № 5/12-1823 від 24 квітня 2007 року приватним підприємцям ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 узгоджено реконструкцію існуючих тимчасових обєктів у капітальну двохповерхову будівлю під магазини продовольчих та непродовольчих товарів, офісні приміщення, закусочні з майданчиком літньої виносної торгівлі по пр. Леніна, 85 в Жовтневому районі міста. Також зазначеним рішенням узгоджено місце для розміщення капітального двоповерхового будинку під магазин продовольчих та не продовольчих товарів, офісних приміщень, закусочних з майданчиком літньої виносної торгівлі та дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки по пр. Леніна, 85 у Жовтневому районі.

17 травня 2007 року складені акти винесення на місцевість та узгодження меж землекористування приватних підприємців ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 для розміщення майданчику літньої виносної торгівлі та для будівництва капітальної двоповерхової будівлі під магазин продовольчих і непродовольчих товарів, офісні приміщення і закусочні на пр. Леніна, 85 у Жовтневому районі міста Маріуполя.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 19 червня 2007 року №5/13-2053 затверджено проект землеустрою з відводу та надано із земель житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років приватним підприємцям ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Згідно п. 1.1 зазначеного рішення земельна ділянка (кадастровий номер :04:006:0592) площею 0,0457га для роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, керівництва підприємством, діяльності кафе (будівництво та наступне функціонування двохповерхової будівлі під магазини продовольчих та непродовольчих товарів, офісні приміщення, закусочні) по пр. Леніна, 85 в Жовтневому районі міста.

Відповідно до п. 1.2 рішення земельна ділянка (кадастровий номер :04:006:0605) площею 0,0176га для роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, діяльності кафе (організація майданчику літньої виносної торгівлі) по пр. Леніна, 85 в Жовтневому районі міста.

13 вересня 2007 року між ОСОБА_2 міською радою (орендодавець) та приватними підприємцями ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (орендарі) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами п. 1.1 якого орендодавець згідно рішення ОСОБА_2 міської ради від 19 червня 2007року №5/13-2053 надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться по пр.Леніна, 85 у Жовтневому районі міста Маріуполя.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди в оренду передаються земельні ділянки площею 0,0457га та 0,0176га.

За умовами п. 3.1 договору оренди він укладений на 10 років до 19.06.2017 року.

Згідно до п. 5.1 договору земельні ділянки передаються в оренду з метою та за цільовим призначенням: 1. для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах, керівництва підприємством, діяльності кафе (будівництво та послідуюче функціонування капітальної двоповерхової будівлі під магазини продовольчих та непродовольчих товарів, офісні приміщення, закусочні); 2. для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах, діяльності кафе (організація майданчику літньої виносної торгівлі).

Відповідно до пп.9.2.6 договору оренди орендарі зобовязані використовувати земельну ділянку відповідно до мети, визначеної у договорі і згідно з цільовим призначенням, з дотриманням режиму використання земель.

Договір оренди 13 вересня 2007року посвідчений нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області.

Позивач просить суд визнати в єдиній долі право власності на нежитлове приміщення : магазин (літера А-1) який розташований за адресою пр.Леніна,85, у М.Маріуполь загальною площею 82,4 кв.м., яка складається з приміщень: №1 - позиції №№1 - торгівельна зала площею 52.9 кв.м.. 2 - склад площею 5,1 кв.м., З - туалет площею 1,4 кв.м., загальною площею 59,4 кв.м., приміщення 2 - позиції №№ 1 - склад площею 4.7 кв.м., склад площею 1,8 кв.м., загальною площею 6,5 кв.м., приміщення № 2 - позиції №№ 1- склад площею 7,9 кв.м., 2 - торгівельний павільйон площею 8.6 кв.м. загальною площею 16,5 кв.м.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третіх осіб, господарський суд дійшов до висновку, що вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належне затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм та правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до приписів ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи зі змісту статей 331 та 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване приміщення може бути визнано судом за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує прав інших осіб.

Тобто необхідними умовами узаконення самочинно побудованих обєктів є відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

У даному випадку позивачем порушені норми земельного законодавства при використанні земельної ділянки, що порушує права інших осіб, а саме третіх осіб субєктів підприємницької діяльності фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що також є орендарями земельної ділянки. Крім того в матеріалах справи наявні заперечення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо визнання права власності на спірне майно за позивачем, оскільки це порушує їх права та інтереси. Відтак вимоги позивача не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2007 року між ОСОБА_2 міською радою та приватними підприємцями ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами п. 1.1 якого орендодавець згідно рішення ОСОБА_2 міської ради від 19 червня 2007року №5/13-2053 надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться по пр.Леніна, 85 у Жовтневому районі міста Маріуполя.

Позивачем самовільно без отримання відповідних узгоджень, у тому числі без отримання згоди інших орендарів, збудовано будівлю магазину, на яку просить визнати в єдиній долі право власності.

Згідно до ч.4 ст.376 Цивільного кодексу України наявність заперечень власника земельної ділянки є перешкодою для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

При здійсненні будівництва магазину позивачем порушено пп.9.2.6 договору оренди, яким передбачено, що орендарі зобовязані використовувати земельну ділянку відповідно до мети, визначеної у договорі і згідно з цільовим призначенням, з дотриманням режиму використання земель.

Як вбачається із договору оренди земельної ділянки від 13 вересня 2007року позивачу та третім особам оренди земельні ділянки надані саме для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах, керівництва підприємством, діяльності кафе (будівництво та послідуюче функціонування капітальної двоповерхової будівлі під магазини продовольчих та непродовольчих товарів, офісні приміщення, закусочні) та для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах, діяльності кафе (організація майданчику літньої виносної торгівлі).

Тобто позивачем змінено цільове призначення земельної ділянки, що надано йому та третім особам у тимчасове користування.

Приписами ч.2 ст.41 Конституції України встановлено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 331 ЦК України визначає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів прийняття спірного приміщення до експлуатації, факт неприйняття спірного майна в експлуатацію також підтверджується листом Головного управління архітектури та містобудування м. Маріуполя від 04 лютого 2008року №06-01-11/9.

Крім того, для набуття права власності на новостворене нерухоме майно існує спеціальний порядок.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні визначені в Законі України Про основи містобудування.

Відповідно до ст.22 Закону України Про основи містобудування забудова земельних ділянок, які надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому цим законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст.18 вказаного Закону будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку обєктів забороняється.

Судом не приймається до уваги посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на приписи п.5 ст.376 ЦК України за тих підстав, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, однак матеріалами справи доведено, що це порушує права третіх осіб, оскільки останні є також користувачами земельної ділянки.

За приписами ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом при винесенні рішення враховано, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення або невизнання відповідачем його права. Позивач не надав жодних доказів того що відповідач не визнає його право власності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів повязується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема, майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності.

Позивач до матеріалів позову не надав жодного доказу того, що відповідач не визнає або оспорює його право власності, за таких обставин позовні вимоги позивача про визнання в єдиній долі право власності на нежитлове приміщення: магазин (літера А-1) який розташований за адресою пр.Леніна,85, у м.Маріуполь загальною площею 82,4 кв.м., яка складається з приміщень: №1 - позиції №№1 - торгівельна зала площею 52.9 кв.м. 2 - склад площею 5,1 кв.м., З - туалет площею 1,4 кв.м., загальною площею 59,4 кв.м., приміщення 2 - позиції №№ 1 - склад площею 4.7 кв.м., склад площею 1,8 кв.м., загальною площею 6,5 кв.м., приміщення № 2 - позиції №№ 1- склад площею 7,9 кв.м., 2 - торгівельний павільйон площею 8.6 кв.м. загальною площею 16,5 кв.м., не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З 01.11.2011р. набрав чинності Закон України „Про судовий збір.

Згідно ст. 4 Закону України „Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 цієї ж статті за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно Закону України від 22.12.2011р. №4282-VІ „Про Державний бюджет України на 2012 рік мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2012р. складала 1073,00 грн.

Враховуючи вищевказану вимогу законодавства України позивач повинен був перерахувати судовий збір у розмірі 16169,20 грн. (808460 грн. Ч 2% = 16169,20 грн.). В порушення вищезазначених норм, до позовної заяви додано заяву на переказ готівки №278272-1 від 11.01.2012р. на суму 1411,50 грн., банківську квитанцію №294327-1 від 24.01.2012р. на суму 198,00 грн., тобто фактично сплачено судовий збір лише на суму 1609,50 грн. Таким чином, не сплаченим до державного бюджету України є сума судового збору в розмірі 14559,70 грн., тому вказана сума грошових коштів підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету.

На підставі викла?деного, керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог субєкта підприємницької діяльності фізична особи ОСОБА_1, м. Маріуполь до ОСОБА_2 міської ради, м. Маріуполь про визнання в єдиній долі право власності на нежитлове приміщення: магазин (літера А-1), який розташований за адресою: м. Маріуполь, пр.Леніна, 85, загальною площею 82,4 кв.м., яка складається з приміщень: №1 - позиції №№1 - торгівельна зала площею 52,9 кв.м., 2 - склад площею 5,1 кв.м., 3 - туалет площею 1,4 кв.м., загальною площею 59,4 кв.м., приміщення 2 - позиції №№ 1 - склад площею 4,7 кв.м., склад площею 1,8 кв.м., загальною площею 6,5 кв.м., приміщення № 2 - позиції №№ 1- склад площею 7,9 кв.м., 2 - торгівельний павільйон площею 8,6 кв.м. загальною площею 16,5 кв.м.

Стягнути з субєкта підприємницької діяльності фізична особи ОСОБА_1 (87543, Донецька область, м. Маріуполь, Орджонікідзевський район, проїзд І Ніжинський, б. 20) на користь Державного бюджету України (, отримувач Управління державної казначейської служби у Київському районі м. Донецька, рахунок 3006 у ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, КБК 22030001) судовий збір в сумі 14559,70 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Гриник М.М.

Суддя Величко Н.В.

Суддя Мальцев М.Ю

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2012р.