КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2012 № 5011-10/193-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Чорної Л.В.

ОСОБА_1

при секретарі Дмитрина Д.О

за участю представників

від позивача 1: не зявився

від позивача 2: не зявився

від відповідача: не зявився

від третьої особи 1: не зявився

від третьої особи 2: не зявився

від третьої особи 3: не зявився

від третьої особи 4: ОСОБА_2 дов. № юр-150 від 18.06.2012р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», Громадської організації Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен»

на рішення Господарського суду м. Києва (головуючий суддя Котков О.В., судді

ОСОБА_4, ОСОБА_5М.)

від 31.05.2012 р. (підписано 06.06.2012 р.)

у справі № 5011-10/193-2012

за позовом 1.) Громадської організації «ОСОБА_6 комплексного

цукровиробництва та трейдерів»

2.) Громадська організація Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго»

треті особи: 1.) ОСОБА_7

2.) ОСОБА_8

3.) ОСОБА_9

4.) Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк»

про визнання сфальсифікованими протоколи

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні Громадської організації «ОСОБА_3 рада комплексного цукровиробництва та трейдерів» ( надалі позивач-1) та Громадської організації Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен» (надалі позивач-2) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» (надалі - відповідач) про визнання сфальсифікованим «протокол № б/н» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго»від 5 квітня 2005 року; визнання сфальсифікованим «протокол № 9» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго» від 11 серпня 2005 року; визнання сфальсифікованим «протокол № 13» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго» від 14 жовтня 2005 року; визнання сфальсифікованим «протокол № б/н» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго» від 6 листопада 2006 року; визнання сфальсифікованим «протокол» № 18 Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго» від 10 липня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі не були присутніми на засіданнях загальних зборів відповідача по вирішенню зазначених у оспорюваних протоколах питаннях та не уповноважували Генерального директора ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії відносно вказаного в протоколах нерухомого майна, а тому, позивачі звертаються до суду з вимогами визнати відповідні протоколи загальних збрів відповідача сфальсифікованими.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.01.2012 (суддя Котков О.В.) позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі.

20 квітня 2012 року через канцелярію до суду від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій Громадська організація «ОСОБА_6 рада комплексного цукровиробництва та трейдерів» та Громадська організація Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен» просили суд: визнати сфальсифікованим «протокол № б/н» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго»від 5 квітня 2005 року; визнати сфальсифікованим «протокол № 9»Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго»від 11 серпня 2005 року; визнати сфальсифікованим «протокол № 13» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго»від 14 жовтня 2005 року; визнати сфальсифікованим «протокол № б/н»Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго»від 6 листопада 2006 року; визнати сфальсифікованим «протокол № 18» Загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Трансенерго»від 10 липня 2007 року.

Дослідивши подану позивачами заяву про збільшення позовних вимог б/н від 11.04.2012р. суд першої інстанції вирішив прийняти її до розгляду.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачами неодноразово подавалися через канцелярію суду заяви про зміну предмету позову, в останній при цьому позивачі просили суд: визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників TOB «Компанія Трансенерго» від 5 квітня 2005 року; визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників TOB «Компанія Трансенерго» від 11 серпня 2005 року; визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників TOB «Компанія Трансенерго» від 14 жовтня 2005 року; визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників TOB «Компанія Трансенерго» від 6 листопада 2006 року; визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників TOB «Компанія Трансенерго» від 10 липня 2007 року.

Проте враховуючи положення ст. 22 ГПК України судом першої інстанції було відмовлено позивачам у прийнятті до розгляду заяв про зміну предмету позову, у звязку з поданням їх після початку розгляду справи судом по суті.

20 березня 2012 року Господарським судом м. Києва ухвалено призначити розгляд даної справи у колегіальному складі суддів.

Розпорядженням голови Господарського суду міста Києва від 20.03.2012р. передано справу № 5011-10/193-2012 за позовом Громадської організації «ОСОБА_3 рада комплексного цукровиробництва та трейдерів»і Громадської організації Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, про визнання сфальсифікованими протоколи, розглядати колегіально у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя: Котков О.В.; судді Курдельчук І.Д., Спичак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2012 року справа № 5011-10/193-2012 прийнята до провадження колегією суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2012р. залучено до участі у справі в якості третьої особи-4, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк».

У судовому засіданні 31 травня 2012 року колегією суддів Господарського суду м. Києва було відмовлено позивачам у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до винесення рішення Господарським судом м. Києва справи № 5011-66/3924-2012 за позовом Громадської організації «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», Громадської організації Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трансенерго», треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників TOB «Компанія Трансенерго», у звязку з відсутністю зі сторони позивачів обґрунтованих підстав неможливості розгляду господарським судом справи № 5011-10/193-2012 до вирішення/винесення рішення у справі № 5011-66/3924-2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2012 року у справі № 5011-10/193-2012 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права не передбачений законом або договором, а відтак не може бути предметом розгляду господарського суду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачі звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2012 року у справі № 5011-10/193-2012, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2012 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.08.2012 року.

У звязку з неявкою представників сторін та третіх осіб 1-3 у судове засідання 01.08.2012 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2012 року розгляд справи було відкладено на 05.09.2012 року.

Представник третьої особи 4 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів позивачів, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2012 р. у справі № 5011-10/193-2012.

Представники позивачів, відповідача та третіх осіб 1-3 в судове засідання 05.09.2012 року не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

04.09.2012 року відповідачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано заяву про перенесення розгляду справи у звязку з значною завантаженістю представника відповідача виборчим процесом.

Розглянувши наведене клопотання відповідача, колегією суддів відхилено з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Згідно ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України та аналізу змісту позовних вимог по даній справі, Київський апеляційний господарський суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки розгляд справи вже неодноразово відкладався, розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, таке відкладення призводить лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обовязок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу позовні Громадської організації «ОСОБА_3 рада комплексного цукровиробництва та трейдерів» ( надалі позивач-1) та Громадської організації Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен» (надалі позивач-2) у відсутності представників позивачів, відповідача та третіх осіб 1-3.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2005р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго», на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Компанія Трансенерго» від 31.01.2005р. № 7, було видано наказ № 3 яким призначено генеральним директором ТОВ «Компанія Трансенерго» ОСОБА_7

05 квітня 2005 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» про що складено протокол б/н з якого слідує, що на загальних зборах були присутні: «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», яка володіє 23% статутного капіталу в особі Голови правління ОСОБА_11, Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен», який володіє 18% статутного капіталу в особі Віце-президента ОСОБА_12, ОСОБА_10, який володіє 15% статутного капіталу, ОСОБА_13, який володіє 5% статутного капіталу та ОСОБА_14, який володіє 7% статутного капіталу. На загальні збори запрошено Генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» ОСОБА_7 Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» вирішено, зокрема, продати ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності.

11 серпня 2005 року проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» про що складено протокол № 9 з якого випливає, що на загальних зборах були присутні: «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», яка володіє 23% статутного капіталу в особі Голови правління ОСОБА_11, Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен», який володіє 18% статутного капіталу в особі Віце-президента ОСОБА_15, ОСОБА_10, який володіє 15% статутного капіталу та ОСОБА_14, який володіє 10% статутного капіталу. На збори запрошено Генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» ОСОБА_7. Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго»вирішено, в тому числі, продати ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_2, яка належить відповідачу на праві власності.

14 жовтня 2005 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» про що складено протокол № 13 зі змісту якого вбачається, що на загальних зборах були присутні: «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», яка володіє 23% статутного капіталу в особі Голови правління ОСОБА_11, Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен», який володіє 18% статутного капіталу в особі Віце-президента ОСОБА_15, ОСОБА_10, який володіє 15% статутного капіталу та ОСОБА_16, який володіє 10% статутного капіталу. На загальні збори запрошено Генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» ОСОБА_7 Зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» вирішено, а саме, продати ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_3, яка належить відповідачу на праві власності.

06 листопада 2006 року проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» про що складено протокол б/н з якого витікає, що на загальних зборах були присутні: «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», яка володіє 23% статутного капіталу в особі Голови правління ОСОБА_11, Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен», який володіє 18% статутного капіталу в особі Віце-президента ОСОБА_15, ОСОБА_10, який володіє 15% статутного капіталу, ОСОБА_13, який володіє 5% статутного капіталу та ОСОБА_14, який володіє 7% статутного капіталу. На збори запрошено Генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» ОСОБА_7. Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго»вирішено продати приватному підприємству «Лекс»квартиру АДРЕСА_4, яка належить відповідачу на праві власності.

10 липня 2007 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго»про що складено протокол № 18 зі змісту якого випливає, що на загальних зборах були присутні: «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», яка володіє 23% статутного капіталу в особі Голови правління ОСОБА_11, Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен», який володіє 18% статутного капіталу в особі Віце-президента ОСОБА_12, ОСОБА_10, який володіє 15% статутного капіталу та ОСОБА_16, який володіє 10% статутного капіталу. На збори запрошено Генерального директора ТОВ «Компанія Трансенерго» ОСОБА_7 Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго»ухвалено, в тому числі, в забезпечення виконання зобов'язань ПП «Лекс»за кредитним договором перед АБ «Експрес-Банк» в сумі 1 800 000,00 грн. строком на 1 рік оформити в заставу (іпотеку) квартири № 29 та № 30 за адресою м. Київ, вул. Гоголівська 49, продати ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_2, які належать відповідачу на праві власності та виступити поручителем по даному кредиту перед АБ «Експрес-Банк».

За переконанням позивачів відповідні рішення загальних зборів порушують права та законні інтереси учасників товариства, прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів, прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Трансенерго», внаслідок чого, протоколи загальних зборів б/н від 5 квітня 2005 року, № 9 від 11 серпня 2005 року, № 13 від 14 жовтня 2005 року, б/н від 6 листопада 2006 року та № 18 від 10 липня 2007 року мають бути визнані сфальсифікованими в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

Частиною третьою статті 3 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України Про судоустрій і статус суддів кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті восьмої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Приписами ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003у справі № 1-12/2003 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 120, ч. 6 ст. 234, ч. 3 ст. 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Кампус Коттон клаб щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Субєкти правовідносин, у т.ч. юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх субєктів правовідносин, в т.ч. у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в пункті 4 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, де сказано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Як правило, субєкт порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Визначений позивачем у позовних вимогах спосіб захисту (визнання протоколів сфальсифікованими) не відповідає передбаченим законодавствам способам захисту цивільних прав, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для захисту права позивача обраним ним шляхом.

У пункті 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.11.2005 N 01-8/2229 зазначено, що господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

У п. 39 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 12.03.2009, № 01-08/163 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" вміщена відповідь на запитання чи повинен господарський суд у розгляді справи за позовом, який не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, відмовляти в задоволенні такого позову або ж припиняти провадження у справі здійснено посилання на постанову Верховного Суду України, зокрема, від 13.07.2004 № 10/732 де викладалася правова позиція, згідно з якою, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

Аналогічна позиція наведена в постанові Пленуму від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» де Вищий господарський суд України, з метою забезпечення однакового і правильного застосування Господарського процесуального кодексу України надав господарським судам України роз'яснення, згідно яких, зокрема, господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивачів (апелянтів).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «ОСОБА_3 комплексного цукровиробництва та трейдерів», Громадської організації Українсько-Німецький Форум «Київ-Мюнхен» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2012 року по справі № 5011-10/193-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-10/193-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Чорна Л.В.

ОСОБА_1