КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2012 № 16/5026/186/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

Від позивача: Мігачова Л.В. (дов. №1934-О від 19.08.2011);

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Магеллан»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.05.2012р.

у справі № 16/5026/186/2012 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк»)

до Закритого акціонерного товариства «Магеллан» (далі - ЗАТ «Магеллан»)

про стягнення 74697,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.05.2012р. у справі №13/5026/186/2012 позов задоволено частково: стягнуто з ЗАТ «Магеллан» на користь ПАТ «Приватбанк» 48219,14 грн. - заборгованості по кредиту, 7875,48 грн. - заборгованості по відсотках, 2102,49 грн. - пені, 1000,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2500,00 грн. - штрафу (відсоток від встановленого ліміту), 3000,00 грн.. - штрафу за надання фінансової інформації, 5000,00 грн. - штрафу за ненадання інформації про цільове використання кредитних коштів; в частині стягнення 5000,00 грн. - в позові відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 15.05.2012р. у справі №13/5026/186/2012 частково скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує на тому, що він не одержував від позивача жодних вимог про надання фінансової та іншої інформації щодо діяльності товариства, а тому у відповідності до п.3.18.2.2.9 Умов та правил надання банківських послуг вказана інформація не надавалася позивачу.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем було здійснено подвійне стягнення одного і того ж виду штрафних санкцій. Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу повністю не погоджується з її доводами та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою від 06.06.2012 було призначено справу до розгляду на 27.06.2012р.

В судове засідання 27.06.2012 представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, в зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 22.08.2012.

В судове засідання 22.08.2012 представник позивача з'явився, представник відповідача повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

В разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто, повідомленою судом стороною, а в разі не надання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (див. Постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відтак, про час, дату та місце судового розгляду даної справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія суддів встановила наступне:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовною заявою ПАТ «Приватбанк» про стягнення із ЗАТ «Магеллан» суми заборгованості в розмірі 74697,11грн. (48 219,14 грн. заборгованості по кредиту, 7 875,48 грн. заборгованості по відсоткам, 2 102,49 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 1 000,00 грн. штрафу ( фіксована частина), 2 500,00 грн. штрафу (відсоток від встановленого ліміту), 3 000,00 грн. штрафу за ненадання фінансової інформації, 10 000,00 грн. штрафу за ненадання інформації про цільове використання кредитних коштів на підставі умов і правил надання банківських послуг).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої обов'язки за Договором банківського рахунку на комплексне обслуговування не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем.

Відповідач у відзиві на позовну заяву частково визнав позовні вимоги в сумі 48 219,14 грн. - боргу по кредиту, 7 875,48 грн. - заборгованості по відсоткам та 2 102,49 грн. - пені, а у стягненні штрафів просить у задоволенні позову відмовити через безпідставність їх нарахування.

Колегія суддів повністю підтримує позицію суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав:

Між ПАТ «Приватбанк» (банк) та ЗАТ «Магеллан» (позичальник) було укладено Договір банківського рахунку №456599 від 14.04.2006 року (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом користування) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування, відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України та умов цього Договору.

24.03.2011 року на підставі поданої заяви та картки із зразками підписів і відбитком печатки, відповідачу було відкрито поточний рахунок № 5750 для здійснення грошових операцій.

У Договорі сторонами погоджено Умови та Правила надання банківських послуг, у тому числі Умови та Правила обслуговування за Розрахунковими картками (що розміщені на сайті www.ptivatbank.ua), Тарифами банку, які разом із заявою та карткою із зразкам и підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування.

Тобто, кредитний договір між сторонами складається з договору про відкриття поточного рахунку та затверджених банком Умов і Правил надання банківських послуг, які оприлюднені через сайт банку.

Істотною умовою договору між сторонами про відкриття поточного рахунку було встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, режим функціонування якого полягає в наступному: банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту відповідача за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнту на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.ptivatbank.ua, які разом із анкетою-заявою відповідача складають договір про банківське обслуговування.

На підставі вищевикладеного, місцевим господарським судом вірно зазначено про те, що форма укладення кредитного договору через визначення його істотних умов у заяві про відкриття поточного рахунку та затверджених банком Умов і Правил надання банківських послуг, які оприлюднені через сайт банку є такою, що відповідає чинному законодавству.

Пунктом 3.18.1.1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - Кредит) надається клієнту на поповнення оборотних коштів і здійснення його поточних платежів в межах кредитного ліміту (далі - Ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через засоби зв'язку між клієнтом та банком. Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до пункту 3.18.1.3 Умов та правил надання банківських послуг кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Цей період користування повинен складати не більше 35 днів. Для розрахунку відсотків за користування кредитним лімітом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту (п.п.3.18.1.11, 3.18.1.12 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно із розділом 3.18.4. Умов та правил надання банківських послуг обнулити дебетове сальдо клієнт повинен у проміжок часу з 20-го по 25-те число місяця і за цей період ставка за користування кредитними коштами становить 0%. За користування кредитними коштами протягом 90 днів з дати періоду, коли дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 24% (двадцять чотири) річних починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. Починаючи із 91 дня кредит вважається простроченим і відсотки за користування кредитом вже сплачуються за ставкою 48% (сорок вісім) річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов'язки.

Згідно пунктів 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 509 ЦК України визначення поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Довідкою позивача підтверджено, що на поточний рахунок відповідача по справі з 04.03.2011 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 40 000,00грн., 23 березня 2011 року ліміт був змінений та становить 50 000,00 грн.

В свою чергу, відповідач не заперечує проти отримання кредитних коштів згідно вказаного ліміту.

Крім того, користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку відповідача.

Так, за розрахунком позивача, станом на 14.01.2012 року, дебетове сальдо по поточному рахунку відповідача становить 48 219,14 грн., що складає заборгованість відповідача по тілу кредиту. Відповідач не обнуляв дебетове сальдо з серпня 2011 року і не надав належних доказів проведення повного розрахунку по тілу кредиту ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищезазначене, та той факт, що строк виконання зобов'язання по поверненню тіла кредиту настав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 48 219,14 грн. є обґрунтованими. Проти стягнення цієї частини боргу відповідач не заперечує.

Крім того, позивач наголошує, що відповідач має непогашений борг по відсотках за користування кредитними коштами в загальній сумі 7875,48грн., який обраховано за наростаючим підсумком з урахуванням часткових сплат відповідачем по процентах. Розрахунок процентів зроблено за ставками 24 та 48% в залежності від існування прострочки їх сплати відповідачем.

Відповідач не заперечує проти розрахунків позивача по процентах.

Враховуючи зазначене, колегія суддів перевіривши арифметично вірний розрахунок позивача, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу по процентах за користування кредитним лімітом у сумі 7 875,48 грн. за період з вересня 2011 року по січень 2012 року обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України). У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина 4 статті 231 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 3.18.4.1.4 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення клієнтом будь-якого із грошових зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню в розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. При цьому згідно п. 3.18.5.1. дана ставка пені застосовується до випадків, коли за порушення строків обнулення дебетового сальдо проценти нараховуються по ставці 48% річних, а в період користування кредитними коштами по ставці 24% річних пеня за прострочення розрахунків встановлюється в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 2 102,49 грн. - пені по кредиту та процентах (розрахунок є арифметично вірним та перевіреним колегією суддів), посилаючись на те, що відповідачу за період з 26.08.2011 року по 06.01.2012 року було нараховано 2761,22 грн. - пені по кредиту та 213,09 грн. - пені по процентах за період з 29.08.2011 року по 06.01.2012 року.

В свою чергу, відповідач сплатив на погашення пені лише 871,82 грн., тому залишок боргу по пені становить 2 102,49 грн.

Враховуючи вказане та те, що належних доказів проведення повного розрахунку по пені відповідач не надав, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 2 102,49 грн.

Відповідно до п. 3.18.5.2. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань про щомісячне надання банку балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів та ін. (ця фінансова інформація подається не пізніше останнього числа місяця, наступного за звітним кварталом); інформування про цільове використання кредитних коштів (подається щомісячно у будь-якій формі); про судові рішення щодо стягнення з клієнта боргових зобов'язань, порушення справи про банкрутство; неповідомлення про зміни свого статусу, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні.

Тобто, визначений сторонами розмір штрафу та порядку його нарахування відповідає вимогам чинного законодавства.

За розрахунками позивача за перший, другий та третій квартали 2011 року відповідач не надав у встановлені строки визначену договором фінансову інформацію, за що йому було нараховано штраф у розмірі 3000,00 грн. ( 50 000,00 грн. х 2% = 1000,00 грн. за одне порушення х 3 квартали). Крім того, за період березня-грудня 2011 року відповідач 10 разів не подав місячну звітність про цільове використання кредиту, а тому загальна сума штрафу за це порушення склала 10 000,00 грн. (50 000,00 х 2% х 10).

Пунктом п. 3.18.2.2.10 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що відповідач щомісяця, в термін до 10 числа в будь-якій формі за своїм вибором інформує банк про цільове використання коштів. За порушення даної умови згідно п. 3.18.5.2. відповідач сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту.

Згідно із п. 3.18.5.8. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів хоча б одного із грошових зобов'язань за кредитом більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, клієнт сплачує штраф, який розраховується за формулою 1000,00 грн. + 5% від суми ліміту кредитування.

Тому, саме через порушення відповідачем строків обнуління дебетового сальдо позивач нарахував відповідачу штраф у сумі 3 500,00 грн. (1000,00 + 5% х 50000,00 грн.).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів у загальній сумі 16 500,00 грн. (розрахунок перевірений та арифметично вірний) є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

В свою чергу, слід зазначити, що у доповненнях до відзиву на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій (штрафи та пеня) з 18602,49 грн. до 2102,49 грн. посилаючись на те, що ненадання відповідачем фінансової та іншої інформації не спричинило позивачу будь - якої шкоди та не призвело до негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (якою є штраф та пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таке право надано господарському суду у відповідності до норм ст. 83 ГПК України.

Колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про можливість зменшення штрафу за ненадання інформації про цільове використання кредитних коштів до 5000,00 грн., який позивачем нараховано у розмірі 10 000,00 грн., оскільки розмір цього штрафу є найбільшим, він збільшувався щомісячно і навіть перевищив суму нарахованих процентів по кредиту. В свою чергу, позивач нічого не вказав про наявність у нього збитків внаслідок невиконання відповідачем умов кредитування, які потягнули за собою нарахування штрафів. На сумах штрафів позивач не будує власні фінансові розрахунки очікуваного прибутку, а тому зменшення судом суми нарахованого штрафу не відобразиться негативно на фінансову становищі позивача. Крім того, після зменшення штрафу за ненадання інформації про цільове використання кредитних коштів до 5000,00 грн., вказаний розмір штрафу стане співрозмірним із іншими нарахованими видами штрафу відповідачу, що сприятиме збалансуванню інтересів сторін.

Враховуючи зазначене, місцевим господарським судом правомірно задоволено позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48 219,14 грн. - заборгованості по кредиту, 7 875,48 грн. - заборгованості по відсоткам, 2 102,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 1 000,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2 500,00 грн. - штрафу (відсоток від встановленого ліміту), 3 000,00 грн. - штрафу за ненадання фінансової інформації, 5 000,00 грн. - штрафу за ненадання інформації про цільове використання кредитних коштів, в решті вимог про стягнення 5000,00 грн. штрафу за ненадання інформації про цільове використання кредитних коштів - позивачу відмовлено, в зв'язку з зменшенням за ініціативою місцевого господарського суду розміру штрафу.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів критично відноситься до посилань відповідача на неправильне нарахування банком сум штрафів та про те, що цільове використання коштів банк сам бачив кожного разу в призначеннях платежу, коли проводив платежі клієнта за рахунок кредитних коштів і окремо банк не звертався із додатковими вимогами надавати таку інформацію чи надавати щоквартально фінансову інформацію і відповідач не знав, у якій формі це робити, оскільки відповідач сам не уточнював у банку порядок виконання Умов та правил надання банківських послуг, у випадку якщо вони йому не зрозумілі, а надання необхідної банку інформації не становило для клієнта жодних труднощів, тим більше, що банк не встановлював для її подання певної форми. Надання передбаченої Умовами та правилами надання банківських послуг інформації було істотною умовою кредитування, на що відповідач погодився, скориставшись кредитними коштами банку.

Стосовно доводів відповідача про подвійну відповідальність то вони є помилковими, оскільки пеня позивачем нарахована за прострочення виконання грошового зобов'язання, а штрафи - за невиконання зобов'язання про надання інформації, що є різними видами порушення господарського зобов'язання.

Крім того, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України.

Так, згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачена ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 625 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналогічна позиція міститься і у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 13.07.2012 року №01-06/908/2012 «Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 №01-06/249 та в Постанові Верховного суду України від 09.04.2012 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 15.05.2012р. у справі №13/5026/186/2012 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.05.2012р. у справі №13/5026/186/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Магеллан» - без задоволення.

2.Матеріали справи №13/5026/186/2012 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя Кондес Л.О.

Судді Ропій Л.М.

Рябуха В.І.