КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2012 р. Справа№ 5011-69/6238-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Скрипка І.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Ликові В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 74 від 07.11.2011 року,

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 06-5/20 від

03.01.2012 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Таксі-Каштан на рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року

у справі № 5011-69/6238-2012 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Таксі-Каштан,

до Комунального підприємства „Київпастранс,

про відшкодування шкоди 19 588,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 19 588,80 грн. шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Таксі-Каштан звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу ТОВ „Таксі-Каштан залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року без змін.

Згідно розпорядження Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2012 року для розгляду справи № 5011-69/6238-2012 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко, судді Скрипка І.М., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2012 року вищезазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2012 року розгляд справи було відкладено на 01.11.2012 року відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 статті 77 ГПК України у звязку з незявленням в судове засідання представника позивача та необхідністю витребування додаткових документів.

До судового засідання через відділ документального забезпечення суду від відповідача на виконання попередньої ухвали суду надійшли додаткові документи, які колегією суддів були долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 01.11.2012 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу ТОВ „Таксі-Каштан задовольнити з підстав викладених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.11.2012 року заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу ТОВ „Таксі-Каштан залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року без змін.

У судовому засіданні, яке відбулось 01.11.2012 року, було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Таксі-Каштан слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 08.05.2009 року у місті Києві по вул. О. Теліги, с/о 269, внаслідок падіння проводів контактної мережі, сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП), що спричинила пошкодження автомобіля НОМЕР_1, який належить ТОВ „Таксі-каштан, що підтверджується довідкою ВДАІ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві № 8391493 про ДТП.

В результаті вищезазначеної ДТП автомобілю НОМЕР_2 були завдані механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальну шкоду власнику пошкодженого т/з ТОВ „Таксі-каштан.

Вказані електропровода контактної мережі с/о 269 знаходяться на балансі КП „Київпастранс в особі відокремленого підрозділу Служба енергетичного забезпечення.

Відповідно до висновку № 172 експертного автотоварознавчого дослідження від 20.05.2009 року, складеного Приватним акціонерним товариством „Український центр після аварійного захисту „Експерт-сервіс, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає15 195,31 грн., а відповідно до ремонтної калькуляції № 172 від 20.05.2009 року вартість відновлювального ремонту т/з склала 15 595,63 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 склала 18 892,80 грн., що підтверджується заказ-нарядом № 329 від 25.05.2009 року.

Окрім того, позивач поніс витрати на оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності в сумі 696,00 грн., що підтверджується рахунком № 121 від 20.05.2009 року та платіжним дорученням № 1002 від 14.12.2009 року.

30.01.2012 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 7 з проханням відшкодувати завдану матеріальну шкоду у розмірі 16 291,63 грн.

Відповідач листом за вих. № 163 від 15.03.2012 року відмовив позивачу у задоволенні вищезазначеної претензії, з підстав невизнання наданих останнім розрахунків завданих збитків.

Таким чином, позивач, стверджуючи, що відповідач є володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким йому було завдано шкоду, посилаючись на приписи статей 1166, 1187 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 19 588,80 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту прав та інтересів, згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, є, зокрема, відшкодування збитків та майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки);

2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків (ч. 3 ст. 225 ГК України).

Судом першої інстанції вірно враховано те, що згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем в порушення вищевказаних норм законодавства, не доведено належними засобами доказування причинного зв'язку між діями відповідача та заподіянням збитків позивачеві; протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків та докази вини відповідача.

Водночас, відповідно до Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.07.2009 року у справі № 3-4885 адміністративне провадження відносно працівника Служби енергетичного забезпечення КП „Київпастранс ОСОБА_4 за ч. 4. ст. 140 КупАП закрито відповідно до ст.. 247 КУпАП за відсутністю складу злочину.

Крім того, з наявного в матеріалах справи Акту проведення огляду № 7 від 29.04.2009 року, складеного та підписаного начальником виробничого підрозділу контактних мереж та СЦБ, начальниками Північного та Південного районів та затвердженого начальником Служби енергетичного забезпечення КП „Київпастранс вбачається, що 29.04.2009 року майстрами ОСОБА_5М та ОСОБА_6 на підставі Графіку огляду на 2009 рік зроблений огляд контактної мережі по вул. О.Теліги та встановлено її відповідність Правилам експлуатації трамвая та тролейбуса.

Також, за результатами службового розслідування стосовно пошкодження 08.05.2009 року контактної мережі с/о 269 по вул. О.Теліги, проведеного начальником виробничого підрозділу контактних мереж та СЦБ, начальниками Північного та Південного районів, складено Акт № 3 від 11.05.2009 року, відповідно до якого на момент скоєння пошкодження контактна мережа знаходилася в справному стані, а обрив мережі стався в результаті механічної дії невстановленим транспортним засобом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 588,80 грн. збитків задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю.

Відповідачем, всупереч статей 33, 34 ГПК України не надано суду належних доказів на підтвердження та обґрунтування своїх заперечень, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявним у справі доказами та не відповідають нормам законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року прийнято відповідно до вимог чинного законодавства з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Таксі-Каштан на рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року у справі № 5011-69/6238-2012 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2012 року у справі № 5011-69/6238-2012 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам апеляційного провадження.

4. Справу № 5011-69/6238-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя Остапенко О.М.

Судді Скрипка І.М.

ОСОБА_1