ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.03.12 р. Справа № 5006/39/6пн/2012

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіної Н.С.

при секретарі Гречух В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

до відповідача: Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», м. Маріуполь

про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - засновник;

від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа підприємець ОСОБА_1, м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», м. Маріуполь, про визнання права власності на обєкт завершеного будівництва магазин, розташований за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, загальною площею 166,6 кв.м. та зобовязання Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на магазин, розташований за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, загальною площею 166,6 кв.м.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на договір оренди земельної ділянки від 03.02.2011 р., акт приймання-передачі земельної ділянки, рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 16.02.2012 р., технічний паспорт від 15.02.2012 р., договір купівлі-продажу від 10.02.2012 р., витяг з державного реєстру правочинів № 11000780 від 10.02.2012 р.

27.02.2012 р. позивачем через канцелярію суду надано заяву про долучення до матеріалів справи висновків спеціаліста про виконання будівельно-технічного висновку від 21.02.2012 р.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 02.03.2012 р. через канцелярію суду надійшов лист-заява МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», за підписом начальника Бюро про розгляд справи без участі представника відповідача.

Господарський суд приймає до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 59 ГПК України надання відзиву є правом, а не обовязком відповідача, натомість наявні в матеріалах справи докази надають господарському суду провести належну кваліфікацію спірних правовідносин та є достатніми для вирішення спору, у звязку з чим, господарський суд відповідно до ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, господарський суд встановив.

10.02.2012 р. між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОН ПРОФІЛЬ» (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу, який за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу майна та підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами укладеного сторонами договору купівлі-продажу продавець зобовязався передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязався прийняти майно та сплатити за нього оговорену грошову суму.

Предметом договору за визначенням п. 1.2, є нежитлова будівля, обєкт незавершеного будівництва, а саме основна будівля (магазин), готовністю 95 % загальною площею 167,3 кв.м. (надалі - Приміщення), розташована за адресою: Донецька область, м. Макіївка, провулок Транспортний, будинок 8.

За приписом ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Право власності на Приміщення зареєстроване за продавцем Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 02.02.2012 р., номер запису 4110, в книзі 7. Реєстраційний номер в реєстрі прав власності 35932706 на підставі рішення господарського суду Донецької області від 13.10.2011 р. № 41/130пн (п. 1.3 Договору).

15.02.2012 р. КП Бюро технічної інвентаризації міста Донецька в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, здійснило технічну інвентаризацію Приміщення та виготовило технічний паспорт на нього, за даними інвентаризації площа Приміщення - магазину (літ. А-1) склала 166,6 кв.м.

16.02.2012 р. реєстратором Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний, 8, на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2012 р., з підстав неподання необхідних документів для реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва.

На думку позивача, відмова Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, порушує його права та охоронювані законом інтереси, що обумовило його звернення до суду.

Оцінюючи вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону ( ч.1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі встановленою ч. 2 т. 328 ЦК України презумпціє правомірності набуття права власності право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно (магазин) придбане позивачем на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.02.2012 р.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Пунктом 4.6 Договору сторони обумовили, що право власності на приміщення виникає у Покупця з моменту державної реєстрації цього Договору.

Договір у відповідності до норм ст. ст. 210, 657 ЦК України укладено сторонами в письмовій формі та посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. № 572.

20.02.2012 р. нотаріусом у відповідності з положеннями ст. 210 ЦК України, Тимчасовим порядком державної реєстрації правчинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.05.2004 р. проведено державну реєстрацію укладеного сторонами правочину в Державному реєстрі правочинів за № 4879089, про що свідчить долучений до матеріалів справи відповідний витяг № 11000780 від 10.02.2012 р.

В силу встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину даний договір є дійсним та правомірним, в судовому порядку недійсним визнаний не був, доказів нікчемності вказаного правочину суду не представлено.

Саме на підставі цього договору, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Міністерством юстиції України 07.02.2002р. за №7/5, мала відбуватись державна реєстрація прав позивача на Приміщення станом на момент укладання договору купівлі продажу від 10.02.2012 р. та на теперішній час, оскільки, як вбачається з приписів ст.ст. 328, 334 ЦК України, положень п. 4.6 Договору, право власності у позивача виникло з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу.

Наявні розбіжності у визначені площі магазину за даними технічного паспорту та даними, зазначеними в договорі купівлі-продажу, на думку суду не впливають на зміст права власності позивача, оскільки, як вказано вище, правовстановлюючим документом позивача на спірне майно є договір купівлі продажу від 10.02.2012 р. Зміна площі вказаного обєкту, викликана не зміною забудовником площі запланованого будівництва або технічних та якісних показників обєкту, а є наслідком визначення його фактичної площі та об'єму (щодо проектних), допоміжних будівель та споруд в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р.

Окрім того, як вбачається з представленого суду будівельно-технічного висновку від 21.02.2012 р., будівництво нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний, 8, здійснювалося згідно з вимогами ДБН В 2.2-23:2009, ДБН В.1.1-7, СНиП 2.01.01, СНиП 2.01.07, СНиП 2.02.01, СНиП 2.03.01, СНиП ІІ-22, СНиП ІІ-23, СНиП ІІ-255, дана будівля придатна для подальшої експлуатації, інженерні комунікації, санітарно-гігієнічні умови, обємно-планувальні рішення нежитлової будівлі відповідають вимогам ДБН В 2.2-23:2009 «Будівлі та споруди підприємств торгівлі».

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням приписів ст. ст. 16, 316, 317, 319, 328, 392 Цивільного кодексу України, обставин справи та наданих доказів, вимога позивача щодо визнання права власності на спірне нерухоме майно є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позовна вимога про зобовязання відповідача провести державну реєстрацію права власності на магазин, розташований за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, загальною площею 166,6 кв.м., також підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Крім цього, порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна передбачено Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5.

Відповідно до п.1, п.п.1.3 Тимчасового положення, та п. 3 прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації.

Статтею 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень право власності на нерухоме майно, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації.

За приписами ст.15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень заявлені речові права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав.

Статтею 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що підставою для державної реєстрації прав, які посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Рішення суду, згідно з п.10 Переліку до Положення рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлювальними документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

При визначенні підвідомчості господарському суду позовних вимог в цій частині, суд виходив з того, що проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно нерозривно повязане з правом власності, а відмова у вчиненні вказаних дій порушує права позивача як власника спірного обєкту нерухомості.

За таких обставин, враховуючи, що при розгляді справи судом встановлено наявність у позивача права власності на магазин, розташований за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, приймаючи до уваги повноваження бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, позов в частині вимог про спонукання відповідача зареєструвати відповідні права на спірне майно, за висновком суду також підлягає задоволенню.

Судові витрати згідно з правилами ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 22, 27, 33, 34, 35, 36, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк задовольнити.

Визнати за Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСРАДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) право власності на обєкт завершеного будівництва магазин, розташований за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, загальною площею 166,6 кв.м.

Зобовязати Міське комунальне підприємство «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, б. 114; ) зареєструвати за Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСРАДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) право власності на магазин, розташований за адресою: м. Маріуполь, провулок Транспортний 8, загальною площею 166,6 кв.м.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення.

Суддя Морщагіна Н.С.