КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2012 № 10/482

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Лобаня О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Криворотько В.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 дов. № 226 від 02.07.2012 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 голова правління,

ОСОБА_4 дов. № 33 від 11.11.2011 р.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.03.2012 р.

у справі № 10/482 (головуючий суддя Котков О.В., судді: Курдельчук І.Д., Спичак О.М.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-9»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2012 року по справі № 10/482 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-9» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» грошові кошти: пені 4 213,85 грн., втрат від інфляції 4 195,69 грн., 3% річних 877,85 грн. та судові витрати 80,60 грн. В іншій частині позову відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Господарського суду міста Києва, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2012 року по справі № 10/482 скасувати в частині незадоволених вимог в сумі 181 888,85 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 181 888,85 грн. задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник апелянта в поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2012 року по справі № 10/482 скасувати в частині незадоволених вимог в сумі 181 888,85 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 181 888,85 грн. задовольнити.

Представники відповідача в поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та змінити оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

25.06.2012 року в судовому засіданні представником Житлово-будівельного кооперативу «Академічний-9» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення змінити в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

19.03.1999 року між Державним комунальним обєднанням «Київводоканал», правонаступником якого є позивач (далі постачальник, позивач) та Житлово-будівельним кооперативом «Академічний-9» (далі споживач, абонент, відповідач), було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 06463/4-13 (далі Договір)

Згідно з п. 1.1 Договору, постачальник зобовязується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені Договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах та селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994р. (далі по тексту - Правила).

У відповідності до п.п. 2.1, 2.2 Договору, постачальник зобовязується забезпечити постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82, а абонент зобовязується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченим чинним законодавством.

Пунктом 3.6 Договору встановлено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів.

Відповідно до п. 3.7. Договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані позивача вважаються прийнятими відповідачем.

За доводами позивача у абонента за період з 01.09.2010 року по 01.05.2011 року утворилась заборгованість перед постачальником по їх несплаті, яка, за розрахунками позивача, становить 207 776,74 грн. з них 53 576,40 грн. по коду № 3-381 та 154 200,34 грн. за кодом № 3-50381.

Відповідач зазначив, що в абонента відсутня заборгованість перед постачальником за Договором. А також, звернув увагу суду на той факт, що в наданому позивачем розрахунку до позовних вимог враховані суми за послуги, що не мають відношення до укладеного між сторонами Договору від 19.03.1999 року № 6463/4-13.

В обґрунтування позовних вимог про існування у відповідача заборгованості за Договором позивачем надано до суду розрахунок вимог, що свідчить про існування боргу в Абонента у сумі 207 776,74 грн. з них 53 576,40 грн. по коду № 3 381 та 154 200,34 грн. за кодом № 3-50381.

З матеріалів справи вбачається, що станом на травень 2011 року заборгованість абонента перед постачальником за Договором по коду № 3-381 складала 53 576,40 грн., що підтверджується наданим відповідачем до відзиву розрахунковим листом та складеним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 24.11.2011 року.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) п. 1 ст. 530 ЦК України.

Колегією встановлено, що 09.08.2011 року та 24.10.2011 року відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в сумі 134 000 грн., як оплату боргу за Договором по коду № 3-381, що підтверджується платіжними дорученнями за № № 11, 11.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про існування заборгованості абонента перед постачальником за Договором по коду № 3-381, станом на дату звернення позивачем до суду 27.10.2011 року, є недоведеними, а відтак, позовні вимог про стягнення 53 576,40 грн. задоволенню не підлягають.

Однак, факт прострочення абонентом оплати послуг постачальника у період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та існування станом на квітень 2011 року в розмірі 53 576,40 грн., свідчить про прострочення абонентом оплати постачальнику послуг за вказаний вище період.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.3. Договору послуг передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення Абонент сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочки.

Колегія суддів, провівши повторний математичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню за несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення по коду № 3-381 за відповідний період з відповідача на користь позивача підлягає 4 213,85 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення відповідачем у здійсненні оплати послуг за Договором в період з вересня 2010 року по квітень 2011 року включно по коду № 3 381, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 4 195,69 грн. втрат від інфляції та 877,85 грн. 3% річних є обґрунтованими.

Щодо заявлених вимог про стягнення 154 200,34 грн. боргу за кодом № 3 50381 та санкцій колегія зазначає наступне.

Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Забезпечення житлового будинку № 3 по вул. Т. Драйзера в м. Києві водою, яка йде на виготовлення гарячої води здійснюється від виносних бойлерів які знаходяться на балансі АЕК «Київенерго».

Вода, яка використовується для виготовлення гарячої води, постачається групі споживачів, в свою чергу кількість та вартість поставленої «води, яка йде на підігрів» визначається позивачем у відсотковому відношенні до кількості споживачів.

Колегія звертає увагу, що умовами Договору не передбачено вказаний порядок обліку та визначення вартості послуг, а визначений інший порядок.

Згідно пункту 3.1 Договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. А зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Пунктом 3.13 чинних Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року встановлено, що розрахунки з виробником послуг централізованого водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарче відання, користування, концесію.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб'єкт господарювання, на балансі якого знаходиться бойлер (АЕК «Київенерго») має купувати холодну воду для виробництва комунальної послуги з центрального постачання гарячої води у водопостачальних підприємств та відпускати її визначеному згідно законодавства виконавцю послуги для подальшого надання цієї послуги населенню.

У своєму листі-відповіді Головне управління житлового господарства на колективне звернення чотирьох голів ЖБК житлового будинку № 27/23 по вул. Малиновського у м. Києві щодо розрахунків за спожиту холодну воду, що використовується для приготування гарячої води в бойлерах, які знаходяться на балансі АЕК «Київенерго», також притримується даної правової позиції.

У даному листі зазначено, що не існує такого виду комунальної послуги, як питна вода, що використовується для приготування гарячої води.

Таким чином, Головне управління житлового господарства вважає, що позивач не має правових підстав для виставлення рахунків за холодну воду, спожиту для потреб гарячого водопостачання.

Умовами Договору не регулюються постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за приладом обліку, встановленому на водопровідному вводі до групового бойлеру, якому присвоєно інший абонентський номер.

Враховуючи вищезазначене, колегія дійшла висновку, що включення позивачем до суми боргу вартості послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, не ґрунтуються на умовах Договору та є безпідставними.

Даної позиції притримується Вищий господарський суд України в постановах від 05.03.2009 року по справі № 37/401 та від 06.10.2010 року по справі № 1/17.

Оскільки стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором по коду № 3-50381 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягає, то і вимоги про стягнення з останнього пені 10 772,63 грн., втрат від інфляції 13 416,34 грн. та 3% річних 3 499,54 грн., нарахованих по коду № 3-50381 задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та стягненню 4 213,85 грн. пені, 4 195,69 грн. втрат від інфляції та 877,85 грн. 3% річних.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2012 року по справі № 10/482 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита за її подання і розгляд покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2012 року по справі № 10/482 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 10/482 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Ткаченко Б.О.

Судді Лобань О.І.

ОСОБА_1