РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-37/4490-2012 06.06.12

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
До1) Державного комунального підприємства «Житлоремфонд» 2) ОСОБА_1 підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва
Про стягнення 285 242,60 грн.

Суддя Гавриловська І.О.

У судових засіданнях брали участь представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. № Д07/2010/06/03-1 від 03.06.10 р.

ОСОБА_3 дов. № 93/2012/02/13-18 від 13.02.12 р.

від відповідача-1: ОСОБА_4 дов. № 08/543 від 25.11.11 р.

ОСОБА_5 дов. № 08/445 від 22.09.11 р.

від відповідача-2: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго»до Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»про стягнення 260 536,55 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 16 691,36 грн. інфляційної складової боргу та 8 014,69 грн. трьох процентів річних у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1630132 від 01.01.2001 р. та додатками до нього.

Ухвалою суду від 11.04.12 р. було порушено провадження у справі № 5011-37/4490-2012 та призначено її розгляд на 14.05.12 р., зобовязано сторін надати певні документи.

20.04.12 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача-1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просив залучити до участі в справі відповідачем ОСОБА_1 підприємства «Житлорембудсервіс», який було залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.05.12 р. представники відповідача підтримали та просили задовольнити клопотання про залучення до участі у даній справі відповідачем ОСОБА_1 підприємства «Житлорембудсервіс», оскільки згідно з договором доручення від 01.02.02 р. зазначене підприємство взяло на себе зобовязання отримувати послуги від позивача на постачання теплової енергії та перераховувати кошти за ці послуги.

Представник позивача у судовому засіданні 14.05.12 р. проти заявленого клопотання заперечень не навів; надав суду документи на вимогу ухвали суду від 11.04.12 р., які були зареєстровані службою діловодства Господарського суду м. Києва та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до статті 24 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

У відповідності до п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 р. № 01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році», питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача зясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи наведене Господарський суд міста Києва задовольнив клопотання відповідача, ухвалою суду від 14.05.12 р. розгляд справи відклав на 06.06.2012 р.; залучив до участі у даній справі відповідачем ОСОБА_6 підприємство «Житлорембудсервіс», зобовязавши його надати господарському суду установчі документи та письмовий відзив на позов з доказами його направлення на адресу позивача та зобовязав позивача направити на адресу КП «Житлорембудсервіс»копію позовної заяви з доданими до неї документами, докази чого надати суду.

05.06.12 р. через службу діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача-2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, який було залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.12 р. підтримав позовні вимоги та просив ї задовольнити.

Представники відповідача-1 у судовому засіданні 06.06.12 р. надали усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача-2 у судове засідання 06.06.12 р. не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 17.05.12 р., згідно з яким відповідач-2 отримав 21.05.12 р. ухвалу суду від 14.05.12 р.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідачу-2 про час та місце судового засідання, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яку було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», (постачальник) та Державним комунальним підприємством «Житлоремфонд»(споживач) був укладений договір № 1630132 від 01.01.2001 р. на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно умов постачальник зобовязується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобовязується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у даному договорі.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 2.1 договору № 1630132 від 01.01.2001 р. визначено, що при виконанні умов даного договору, а також при вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією (КМДА), чинним законодавством України, правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п. 2.2.1 договору № 1630132 від 01.01.2001 р., постачальник зобовязується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення в період опалювального сезону; для потреб опалення в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання протягом року, згідно з заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1 до даного договору.

Відповідно до п. 2.3.1 вищезазначеного договору, споживач зобовязується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2 до цього договору.

Пунктом 2 додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р. визначено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3,4).

Згідно з п. 3 додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р., у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, споживачем додаються теплові витрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з п. 1.3. додатку 1.

Відповідно до п. п. 4. і 5. додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р., дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку по 25 число поточного місяця; споживач, що має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в МВРТ-6 не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно з п. 7 додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р., у випадку підключення декількох споживачів без будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії до центрального теплового пункту (ЦТП) від загального споживання теплової енергії, визначеної за комерційними приладами обліку встановленими на ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії, визначені по будинкових комерційних приладах обліку споживачів, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється між споживачами без будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії пропорційно до їх договірних навантажень.

Пунктом 8 додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р. визначено, що у разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається:

- на опалення як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Відповідно до п. 9 додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р., споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-6 за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, 11 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 10 додатку № 2 до договору № 1630132 від 01.01.2001 р., споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Позивач в обґрунтування позовних вимог надав суду облікові картки відповідача-1 за період з листопада 2009 р. до лютого 2012 р. та довідку про надходження коштів від ДКП «Житлоремфонд»за договором № 1630132 від 01.01.2001 р. за спірний період.

Загальна сума спожитої відповідачем-1 теплової енергії за період з 01.11.09 р. до 01.03.2012 р. становила 1 507 501,72 грн.

Позивач пояснив суду, що ним були належним чином виконані зобовязання за договором № 1630132 від 01.01.2001 р., тоді як відповідач-1 свої зобовязання щодо оплати за спожиту теплову енергію виконав частково на суму 1 246 965,17 грн., у звязку з чим станом на 01.03.12 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 260 536,55 грн.

За таких обставин ПАТ «Київенерго»звернулось до Господарського суду м. Києва з даним позовом до Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»про стягнення 260 536,55 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 16 691,36 грн. інфляційної складової боргу та 8 014,69 грн. трьох процентів річних у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1630132 від 01.01.2001 р. та додатками до нього.

У ході судового розгляду справи № 5011-37/4490-2012 ухвалою від 14.05.12 р. суд залучив до участі у даній справі відповідачем ОСОБА_6 підприємство «Житлорембудсервіс», оскільки згідно з договором доручення від 01.02.02 р. зазначене підприємство взяло на себе зобовязання отримувати послуги від позивача на постачання теплової енергії та перераховувати кошти за ці послуги.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобовязання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача-1 не надходило, тоді як відповідач-1 у визначений договором № 1630132 від 01.01.2001 р. та додатками до нього строк оплату за спожиту теплову енергію здійснив не повністю.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, пояснюючи це тим, що зазначений позивачем борг відноситься до новоствореного підприємства КП по утриманню житлового фонду «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва, у звязку з тим, що була проведена передача на його баланс житлового і нежитлового фонду, що перебував на балансі ДКП «Житлоремфонд» з 2002 р. При цьому, між ДКП «Житлоремфонд»та КП по утриманню житлового фонду «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва було укладено договір доручення від 01.02.2002 р., згідно з яким з 01.02.2002 року споживачем послуг ПАТ «Київенерго»та платником за них є відповідач-2.

ОСОБА_6 підприємство по утриманню житлового фонду «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва заперечило проти позову щодо нього та просило відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що ДКП «Житлорембудфонд»за інформацією з ЄДРПОУ не перебуває в процесі припинення. Крім того, договірні відносини між КП «Житлорембудсервіс» та ПАТ «Київенерго»відсутні, а кошти за комунальні послуги за договором № 1630132 від 01.01.2001 р. надходять на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ».

Суд приймає до уваги доводи відповідача-2, визнає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, відповідно до умов договору № 1630132 від 01.01.2001 р. сплатити за спожиту теплову енергію зобовязане ДКП «Житлоремфонд».

Згідно з частинами 1 і 2 статті 528 Цивільного кодексу України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Таким чином, оскільки відповідач-2 не платив самостійно за теплову енергію, а також оскільки за договором № 1630132 від 01.01.2001 р. він і не зобовязаний сплачувати позивачу, то позовні вимоги до ОСОБА_1 підприємства по утриманню житлового фонду «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва задоволенню не підлягають.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача до ДКП «Житлоремфонд»в частині стягнення 260 536,55 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, а відповідач-1 в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань, то позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго»про стягнення з Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»260 536,55 грн. основного боргу за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1630132 від 01.01.2001 р. та додатками до нього, визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго»просить суд також стягнути з відповідача-1 16 691,36 інфляційної складової боргу та 8 014,69 грн. трьох відсотків річних у звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором № 1630132 від 01.01.2001 р. за період з грудня 2009 р. до лютого 2012 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобовязання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобовязання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця червня.

У постанові Вищого господарського суду України № 37/327 від 20.01.11 р. викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як відємного, так і позитивного значення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України № 40/487 від 02.02.12 р. та № 15/065-11 від 01.02.12 р.

Зокрема, в постанові ВГСУ № 15/065-11 від 01.02.12 р. зазначено, що за приписами ст. 625 ЦК України, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр»та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Враховуючи наведене, вірним є період нарахування інфляційних збитків за період з грудня 2009 р. до лютого 2012 р. без виключення місяців, у яких індекс інфляції менший одиниці.

Дослідивши розрахунок, наданий позивачем, суд встановив, що у ньому помилково позивач не врахував зменшення інфляційних збитків, що повязані із встановленням рівня інфляції у квітні 2010 р., травні 2010 р., червні 2010 р., липні 2010 р., липні 2011 р. та серпні 2011 р. на рівні 99,7 %, 99,4 %, 99,6 %, 99,8 %, 98,7 % та 99,6 %, відповідно.

Враховуючи наведене, матеріальні втрати позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за визначений позивачем період є меншими, ніж заявлені ПАТ «Київенерго».

У звязку з вищенаведеним, судом було виконано власний розрахунок інфляційних нарахувань, у відповідності до якого стягненню з Державного ОСОБА_1 підприємства «Житлоремфонд»за період з грудня 2009 р. до лютого 2012 р. підлягають 11 332,59 грн. інфляційних нарахувань.

Також, оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання за договором № 1630132 від 01.01.2001 р. станом на 01.03.12 р., то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 8 014,69 грн. трьох відсотків річних за період з грудня 2009 р. до лютого 2012 р.

Таким чином, позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго»до Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»підлягає задоволенню частково; до ОСОБА_1 підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 614, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 275 Господарського кодексу України ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги до Державного комунального підприємства «Житлоремфонд» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»(02217, м. Київ, вул. Закревського, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго»(01001, м. Київ, площа ОСОБА_7, 5, ) 260 536 (двісті шістдесят тисяч пятсот тридцять шість) грн. 55 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 11 332 (одинадцять тисяч триста тридцять дві) грн. 59 коп. інфляційних нарахувань, 8 014 (вісім тисяч чотирнадцять) грн. 69 коп. трьох відсотків річних та 5 597(пять тисяч пятсот девяносто сім) грн. 68 коп. витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»5 358,77 грн. інфляційних нарахувань відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 11.06.12 р.

Суддя Гавриловська І.О.