КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2012 № 53/494

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Корсакової Г.В.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Державне підприємство "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (Укрметртестстандарт)

на рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2011

у справі № 53/494 (ОСОБА_2

за позовом Державне підприємство "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (Укрметртестстандарт)

до Дочірнє підприємство міжнародних експрес-перевезень "Юкрейнієн Парсел Сервіс"

про відшкодування збитків 972,98 грн.

дослідивши та вивчивши матеріали вправи, апеляційну скаргу, заслухавши доповідь судді доповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду від 14.11.2011 у справі № 53/494 Державному підприємству «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» («Укрметртестстандарт») відмовлено у задоволенні позову про відшкодування збитків 972,98 грн.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на невідповідність висновкам викладеним у рішенні суду, порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду - без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 16.11.2011р. позивач уклав з РУП «Гродненський центр стандартизації, метрології та сертифікації» контракт № 241-К3841/10 на виготовлення та поставку радіусомер оптоелектричний і комплект деталей для контролю геометричних параметрів стандартних діафрагм у відповідності до специфікації.

На виконання контракту, 28.02.2011р. сторонами у справі укладено договір перевезення,оформленого накладною UPS № Н НОМЕР_1, відповідно до якої відповідач прийняв зобовязання доставити вантаж до м. Гродно Республіки Білорусь.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідачем порушені умови перевезення, оскільки вантаж доставлений до міста Мінськ, а не як було домовлено м. Гродно, в звязку з чим понесені додаткові витрати з доставки вантажу, яки відповідачем повинні бути компенсовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що одержувач був повідомлений про складнощі та на власний розсуд отримав вантаж у м. Мінську, в звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Заперечуючи проти рішення в повному обсязі, позивач наполягає на тому, що на момент укладання договору, відповідач був обізнаний про неможливість виконати умови перевезення в повному обсязі, що підтверджує наявність у діях відповідача вини, а тому наявність підстав для покладання на нього додаткових витрат. Суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач повідомив його про виниклі труднощі, що є підставою вважати, що невиконання договору відбулося з причин що не залежали від нього.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В свою чергу ст. 599 ЦК України містить норму, згідно якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог в звязку з наступним.

Пунктом 3 контракту, укладеного між позивачем та РУП «Гродненський центр стандартизації, метрології та сертифікації» (Білорусь) визначено, що поставка вантажу здійснюється на умовах СІР Інкотермс 2000, в звязку з чим позивач повинен оформити необхідну документацію та дозвільні документи, що потребує митне оформлення вантажу та здійснити сплату необхідних зборів.

Відповідно до правил Інкотермс 2000 термін «фрахт/перевезення та страхування оплачено до ...» означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Термін CIP зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Твердження позивача про те, що відповідач будучі обізнаним про неможливість виконання перевезення до м. Гродно, прийняв вантаж отримав оплату від позивача за належне виконання договору перевезення не відповідають дійсності.

Так в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем передані документи та проведена оплата , необхідні для подальшого митного оформлення вантажу.

Те, що відповідач прийняв на себе зобовязання щодо оплати митних податків та зборів відсутні. Навпаки, накладна, якою оформлювалось перевезення вантажу № Н НОМЕР_1 (а.с.7 та 55) не містить зазначень про таке зобовязання відповідача.

Відповідач, повідомивши вантажоодержувача, здійснив передачу вантажу у місці зручному для останнього.

Оскільки не проведення відповідачем оплат для проведення митних процедур не порушує умов договору перевезення, виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» («Укрметртестстандарт») залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2011 року у справі № 53/494 без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Головуючий суддя Рєпіна Л.О.

Судді Корсакова Г.В.

ОСОБА_1

23.01.12 (відправлено)