КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2012 № 5011-70/7195-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Кондес Л.О.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Камінській Т.О.,

розглядаючи апеляційну скаргу комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради»

на рішення господарського суду міста Києва

від 23.07.2012 року

у справі №5011-70/7195-2012 (суддя Капцова Т.П.)

за позовом приватного акціонерного товариства «ОТІС», м. Київ,

до комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради», м. Київ,

про стягнення 2307054,47грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (дов. б/н від 02.08.2012 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (дов. б/н від 14.08.2012 р.);

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ОТІС» (надалі ПАТ «ОТІС») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» (надалі - КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради») 2307054,47грн. заборгованості, мотивуючи вимоги наявністю заборгованості, зумовленої неналежним виконанням зобовязань за договором D21 OM № 435 від 01.10.2009 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.07.2012 року у справі №5011-70/7195-2012 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2115886,93грн. заборгованості та судові витрати. В частині стягнення 191167,54грн. провадження у справі припинено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду від 23.07.2012р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також неповне зясування обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2012 року апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено в судове засідання на 01.10.2012 року.

В судових засіданнях 01.10.2012 р., 22.10.2012 р. у відповідності до ст.77 ГПК України були оголошені перерви до 22.10.2012р., 05.11.2012р. відповідно.

Позивач скористався своїм правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 05.11.2012 року представники сторін подали суду затверджену мирову угоду, просили її затвердити та припинити провадження у справі на підставі ст.80 ГПК України.

Поставивши на обговорення заявлене клопотання та вислухавши з цього приводу думку представників сторін, колегія суддів, порадившись, дійшла висновку, що таке задоволенню не підлягає, зважаючи на те, що апеляційна інстанція не наділена повноваженнями щодо застосування положень Господарського процесуального кодексу України про затвердження господарським судом мирової угоди. Така правова позиція, зокрема, викладена в п.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України».

05.11.2012 року в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2009 року між комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» (в тексті договору замовник) та приватним акціонерним товариством «ОТІС» (в тексті договору виконавець) було укладено договір D21 OM №435 на повне технічне обслуговування ліфтів (надалі договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець зобовязався виконати роботи з технічного обслуговування ліфтів за формою повного технічного обслуговування (т.1 а.с.7-12). Додатком до договору є «Відомості обєктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників».

Згідно п. 2.1 договору вартість послуг з технічного обслуговування ліфтів визначається відповідно до Порядку встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів і систем диспетчеризації, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 09.11.2006р. №369, на основі базової ціни на технічне обслуговування ліфтів, погодженої Головним управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації.

Пунктом 2.2 договору сторони передбачили, що щомісячна вартість робіт за договором у відповідності з розрахунками (додаток № 1 «Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників») складає 777011,53 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 129501,92 грн.

Відповідно до п. 2.4 договору оформлення актів виконаних робіт замовник здійснює до 25 числа поточного місяця, але не пізніше ніж у 3-денний термін з моменту їх вручення, а всі зупинки ліфтів з вини виконавця за період з 26 числа до кінця місяця враховуються зменшенням обсягів в актах виконаних робіт наступного місяця.

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2011 року (п.7.1 договору).

До договору укладено додаткові угоди, згідно умов яких:

- додатковою угодою №1 від 04.01.2010р. сторони виклали в новій редакції п.2.2 договору, згідно умов якого щомісячна вартість робіт за договором у відповідності з розрахунками (додаток до договору «Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників») з 01.01.2010 року складає 1672601,84 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 278766,97 грн. Даною угодою також змінено додаток до договору «Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників».

- додатковою угодою б/н від 01.03.2011 року сторони виклали в новій редакції п.2.2 договору, згідно умов якого щомісячна вартість робіт за договором у відповідності з розрахунками (додаток №1 «Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників») з 01.03.2011 року складає 1726169,66 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 287694,94 грн.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобовязання, які мають ознаки договору підряду за яким, в силу статті 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, укладення ПАТ «ОТІС» та КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» договору D21 OM №435 від 01.10.2009 року було спрямоване на отримання останнім робіт та обовязку здійснювати плату за отримані роботи.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обовязковим до виконання.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду.

Згідно п.2.5 договору оплата за виконані роботи здійснюється шляхом розщеплення плати ГІОЦ, що надходить від населення за послуги на утримання будинків і прибудинкових територій і направляється на рахунок виконавця за послуги з технічного обслуговування ліфтів у розмірах, встановлених органами влади, що мають на те відповідні повноваження. У випадку, якщо коштів, що надійшли виконавцеві за конкретний місяць, недостатньо для оплати виконаних робіт, то різниця що утворилася покривається за рахунок коштів замовника. Розрахунки за надані послуги здійснюються замовником, щомісяця після 10-го числа наступного за звітним місяця у розмірі місячної вартості робіт, згідно підписаних актів виконаних робіт, що надаються виконавцем.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач на виконання умов договору D21 OM №435 від 01.10.2009р. за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року виконав підрядні роботи, а відповідач їх прийняв на загальну суму 9240248,38 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів від 20.10.2011 р., 22.11.2011 р., 20.12.2011 р., 20.01.2012 р., 20.02.2012 р., 09.04.2012 р. з урахуванням виправлень внесених на підставі довідок щодо простою ліфтів (т.1 а.с.13-54, 119-163). Дані акти підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахувався за виконані роботи частково в розмірі 6933193,91 грн., що підтверджується відомостями про розщеплення квартирної плати КП ГІОЦ.

З урахуванням зазначеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відповідач не розрахувався з позивачем, в звязку з чим у відповідача перед позивачем на час звернення позивача з позовом до суду існувала заборгованість за виконані підрядні роботи за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року на суму 2307054,47 грн.

Посилання скаржника на те, що позивачем в односторонньому порядку змінено вартість виконаних робіт, вимоги позивача про стягнення заборгованості заявлені з урахуванням неузгодженої сторонами ціни договору, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на адресу позивача надсилались листи №08-582 від 01.03.2011 р., №08-1744 від 17.06.2011р., №08-2728 від 29.09.2011 р. з проханнями взяти на технічне обслуговування додаткові ліфти та оперативно-диспечерську систему будинків з внесенням відповідних змін до договорів.

Згідно додаткових угод №1 від 04.01.2010р. та б/н від 01.03.2011 р. щорічна вартість робіт змінювалась з 01.01.2010 р. та 01.03.2011 р.

На підставі зазначених додаткових угод та листів відповідача сторонами підписано в новій редакції додаток №1 «Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників» з січня 2011р., березня 2011р., червня 2011р., з 29.09.2011р., згідно яких змінювались відомості щодо об'єктів робіт та збільшувався їх обсяг.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими посилання відповідача на відсутність підстав для стягнення заборгованості в звязку неповною оплатою мешканцями будинків квартирної плати, оскільки згідно умов пункту 2.5 договору у випадку, якщо коштів, що надійшли виконавцеві за конкретний місяць, недостатньо для оплати виконаних робіт, то різниця що утворилася покривається за рахунок коштів замовника.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заборгованість за договором D21 OM №435 від 01.10.2009 р. погашена частково на суму 191167,54 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача від 14.06.2012р., 21.06.2012р., 27.06.2012р. та відомостями про розщеплення квартирної плати КП ГІОЦ за період 03.05-31.05.2012 р., 01.06.-27.06.2012 р. (т.1 а.с.59-60, 70-71, т.2 а.с.16-19).

Відповідно до вимог статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отримання підрядних робіт відповідачем за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року на виконання договору D21 OM №435 від 01.10.2009 р. без зауважень в розумінні статей 33, 34 ГПК України є належним доказом виконання позивачем обовязку виконання робіт, а отже породжує обовязок відповідача оплатити їх вартість.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що на дату прийняття оскаржуваного рішення суду від 23.07.2012 р. у відповідача існує заборгованість за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року за договором D21 OM №435 від 01.10.2009 р. в сумі 2115886,93 грн. (2307054,47 грн. - 191167,54 грн.).

В звязку з частковим погашенням відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заборгованості, позивач звернувся до місцевого господарського суду з відповідними заявами про припинення провадження в цій частині стягнення заборгованості (т.1 а.с.58, 69). Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про припинення провадження в порядку п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України в частині стягнення 191167,54грн. заборгованості.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2012 року прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2012 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у місті Києві ради» на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2012 року у справі №5011-70/7195-2012 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2012 року у справі №5011-70/7195-2012 залишити без змін.

3. Матеріали справи №5011-70/7195-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Мальченко А.О.

Судді Кондес Л.О.

ОСОБА_1