ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2012 р. Справа № 5024/2429/2011

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

прокурора Нурматової О.В.

від позивача: ОСОБА_1- заст. нач., дов. № 21 від 05.10.2011р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Комсомольського району м.Херсона в інтересах держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, м.Херсон

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський промисловий союз", м. Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецтранс",

м. Київ

про визнання права власності на нерухоме майно, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння

Про обставини справи зазначено в ухвалі суду від 11.01.2012р., якою розгляд справи відкладався, та в ухвалі від 09.02.2012р., якою строк розгляду справи продовжувався.

У судовому засіданні 09.02.2012р. оголошувалась перерва до 10год. 45хв. 21.02.2012р.

З врахуванням заяви прокурора "про уточнення вимог" № 61/653-11 від 10.01.2012р., ухвали суду від 11.01.2012р. щодо відмови у прийнятті до розгляду в цій справі позовів про визнання недійсним рішення виконкому та скасування свідоцтва про право власності у справі здійснюється провадження за вимогами про визнання права власності на бомбосховище № 57 по вул. Нафтогавань у м.Херсоні, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.12.2010р. щодо цього бомбосховища, витребування бомбосховища від відповідача-1 на користь держави в особі позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано твердженням про порушення права державної власності на бомбосховище.

Учасники процесу належно повідомлялися про час і місце проведення кожного судового засіданні у справі.

Відповідач-2 не проявив свого відношення до позовних вимог.

Про позицію відповідача-1 у спорі відомо з клопотання цього відповідача про оголошення перерви у спорі для підписання мирової угоди, до якого додано не підписаний сторонами проект мирової угоди (а.с.121-122), за якою зазначено, що відповідач візьме на себе обов'язок добровільно передати позивачу бомбосховище.

Як зазначено, проект мирової угоди не підписано ні автором цього проекту - відповідачем-1, ні позивачем. За викладення проекту відповідача-2 не зазначено в якості учасника мирової угоди.

Позивач надав письмові пояснення щодо причин непідписання мирової угоди: права та обов'язки сторін щодо визнання права власності на майно за державною в особі позивача в мировій угоді не зазначені, умови мирової угоди стосуються тільки передачі спірного майна, яке за викладенням мирової угоди залишається власністю відповідача-1 та обліковується на позабалансовому рахунку. Умови запропонованої угоди не врегульовують спірних питань.

Представник позивача додатково навів судження про неможливість реєстрації права власності на нерухомість за будь-якою за змістом мировою угодою, затвердженою ухвалою суду, оскільки така мирова угода не віднесена до числа підстав названої реєстрації.

Також представник позивача повідомив, що відповідач-1 до нього не звертався з пропозицією мирової угоди, проект мирової угоди отримано в минулому судовому засіданні. Твердження в клопотанні відповідача-1 про досягнення згоди щодо мирової угоди не відповідає дійсності. Оскільки учасники процесу не уклали мирової угоди, судом не вирішується питання про її затвердження.

20.02.2012р. від відповідача-1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, мотивована твердженням про низку організаційних питань, що виникли у ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз", завантаженістю представника, неможливістю явки в судове засідання інших представників.

Це клопотання судом відхилено у зв'язку з наступним.

Суд не викликав представників учасників процесу в судове засідання, не визнавав їх явку обов'язковою.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представників сторін в судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у випадку, коли така неявка унеможливлює розгляд справи.

Неявка представників відповідачів у судове засідання у справі № 5024/2429/2011 не унеможливлює розгляд справи.

Більш того, за ст.77 ГПК України неявка представників сторін в судове засідання може бути підставою для відкладення розгляду справи в межах строку на розгляд справи. Цей 2-місячний строк закінчився, та наблизилися до закінчення 15 днів, на які судом строк розгляду справи було продовжено.

За заявою про уточнення позовних вимог № 61/653-11 від 10.01.2012р. прокурор окрім іншого повторно виклав заяву про забезпечення позову, просить накласти арешт на комплекс нафтогавань, що належить відповідачу-1 та заборонити відповідачу-1 та іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна. Заява про забезпечення позову мотивована лише посиланням на мету забезпечення позову та збереження майна.

У задоволенні аналогічної заяви було відмовлено судом в ухвалі від 12.12.2011р., якою порушувалось провадження у справі.

В задоволенні заяви № 61/653-11 від 10.01.2012р. в частині вжиття заходів забезпечення позову судом відмовлено з наступних підстав.

Заява прокурора про забезпечення позову не містить обґрунтувань наявності підстав для застосування заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд має право вжити заходів до забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Таких доказів прокурором не вказано, не додано, як не наведено обґрунтувань підстав для заходів до забезпечення позову, що обумовлює відмову в заяві про забезпечення позову.

С у д в с т а н о в и в:

18.07.1998р. Фондом державного майна України затверджено план приватизації обласної орендної колективної виробничо-комерційної фірми "Херсоннафтопродукт" (копія плану на а.с.75-104).

В ході приватизації ОКВКФ "Херсоннафтопродукт" за наказом Фонду державного майна України № 31-АТ від 07.08.1998р. (копія на а.с.74) перетворена у відкрите акціонерне товариство "Херсоннафтопродукт".

Як слідує з протоколу про результати проведення інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ "Херсоннафтопродукт", складеного комісією за участю представників ВАТ "Херсоннафтопродукт", обласного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, відділу промислової політики управління промисловості, транспорту та зв'язку Херсонської облдержадміністрації, Херсонської облміжпрофради, управління економіки Херсонського міськвиконкому, регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, затвердженого начальником регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області 28.12.2001р. до числа такого майна, що не увійшло до статутного фонду ВАТ "Херсоннафтопродукт", належить споруда сховища (протирадіаційна споруда) балансовою вартістю на момент приватизації 82100грн. інвентарним номером 701, розташована на території майнового комплексу по вул. Нафтогавань б/н у м. Херсоні.

Ці ж дані підтверджено зведеною відомістю інвентаризації станом на 30.11.2004р. державного майна, що не увійшло до статутного фонду ВАТ "Херсоннафтопродукт", але знаходиться на його балансі, складеною ВАТ "Херсоннафтопродукт" (копія відомості на а.с.61).

В акті оцінки вартості майна орендної колективної виробничо-комерційної фірми "Херсоннафтопродукт" при приватизації, затвердженому Фондом державного майна України 05.05.1998р. у вартісному виразі в загальній сумі 186800грн. сховище як об'єкт цивільної оборони (об'єкт ГО) відображено у п.16 із зазначенням фрази про вилучення вартості цього майна як об'єктів, що не підлягають приватизації.

Відповідно, під час приватизації державного майна щодо спірної споруди сховища (протирадіаційної споруди) інвентарним номером 701 форма власності не змінилася, споруда залишилася у державній власності.

За протоколом зборів учасників ТОВ "Укрспецтранс" від 10.10.2003р. ТОВ "Херсонські нафтопродукти", наступник ВАТ "Херсоннафтопродукт", передало майно нафтогавані до статутного фонду ТОВ "Укрспецтранс". Передача майна оформлена актом прийому-передачі від 30.12.2003р.

У свідоцтві про право власності ТОВ "Укрспецтранс" на майно по вул. Нафтогавань б/н від 23.02.2004р. зазначено про право власності цього товариства і на бомбосховище № 57 в числі іншого майна.

За договором купівлі-продажу від 13.12.2010р. ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" набуло у ТОВ "Укрспецтранс" в числі комплексу по вул. Нафтогавань б/н у м. Херсоні бомбосховище № 57 (копія договору на с.с.15-16). Дані про держану реєстрацію права власності ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" на бомбосховище № 57 міститься у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28413896 від 20.12.2010р.

За довідкою про обстеження щодо утримання, зберігання та використання державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ "Херсоннафтопродукт" від 22.11.2011р., складеною представниками РВ ФДМУ по Херсонській області, прокуратури Комсомольського району м. Херсона, Херсонського ДБТІ, ТОВ "Укрспецтранс" бомбосховище № 57 ідентифіковано як колишню захисну споруду інв. № 701.

Позов щодо вимог до ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" про визнання права власності на бомбосховище № 57 та про витребування його (саме до цього відповідача спрямовано цю вимогу як до суб'єкта, у чиїй власності обліковується сховище) підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). За приписами ст.318 цього ж Кодексу суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності може виникати за наявності певних юридичних фактів, що поділяються на первісні та похідні. За первісних підстав право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників. За похідними підставами право власності на річ виникає за волею попереднього власника. Разом з тим, згідно ст.329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність, на підставах, не заборонених законом. Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. За приписами ст.326 вказаного Кодексу у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна; від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Главою 24 ЦК України встановлені способи набуття права власності, в тому числі, відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, позов про право власності подається у випадках, коли належне певній особі або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів (у зв'язку з їх втратою), що засвідчують належність їй такого права. Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його. Частиною 1 статті 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна.

Наведені норми та викладені встановлені судом обставини є підставами для задоволення спрямованого до відповідача-1 позову про визнання права власності та витребування майна.

Судовий збір за цим позовом, від якого був звільнений прокурор при заявленні позову 09.12.2011р., в розмірі, від якого був звільнений прокурор на цю дату, на підставі ч.3 ст.49 ГПК України покладається на відповідача-1.

Ціною такого позову є вартість спірного майна.

В довідці ТОВ "Укрспецтранс" № 558 від 23.11.2010р. вартістю бомбосховища № 57 зазначена сума 52507,77грн.

У відповідності з Законом України "Про судовий збір" судовий спір за задоволеним позовом станом на 09.12.2011р. складає мінімальний розмір для позову майнового характеру - 1411,50грн.

Задоволений позов за предметом суд оцінює як правильно обраний спосіб захисту порушеного права.

Позов про визнання недійсним в частині продажу бомбосховища № 57 договору купівлі-продажу від 13.12.2010р., укладеного ТОВ "Укрспецтранс" та ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" суд оцінює як такий, що не приводить до захисту, відновлення порушеного права позивача, а відтак - неправильно обраний спосіб захисту. Позивач не є учасником договору, наслідки недійсності оспорюваної частини договору у вигляді реституції не приводили б до поновлення права позивача.

Відтак, за цими ознаками позов про визнання частково недійсним договору задоволенню не підлягає (як такий, що ні за яких обставин не відновлює, не захищає порушене право, так би мовити є зайвим щодо позову про визнання права, який приводить до захисту порушеного права).

Керуючись ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити спрямовані до відповідача-1 вимоги щодо визнання права власності на майно та про витребування майна.

2. Відмовити у позові про визнання частково недійсним договору.

3.Визнати за державною в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області право власності на об'єкт нерухомості - бомбосховище № 57 по вул. Нафтогавань б/н у м. Херсоні.

4. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський промисловий союз" на користь держави України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області об'єкт нерухомості - бомбосховище № 57 по вул. Нафтогавань б/н у м. Херсоні.

Суддя В.В. Чернявський

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України

23.02.2012р.