КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2012 № 5011-24/1651-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Чорної Л.В.

ОСОБА_1

при секретарі Гордова Г.Л.

за участю представників

від прокуратури: помічник прокурора Ліснична А.

від позивача 1: не зявився

від позивача 2: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Припятського спеціального прокурора

на рішення Господарського суду м. Києва

від 11.04.2012 року

у справі № 5011-24/1651-2012 (суддя Мандичев Д.В.)

за позовом Припятського спеціального прокурора в інтересах держави в особі

1.) Державного агентства України з управління зоною відчуження

2.) Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артанія»

про зобов'язання здійснити поставку по договору та стягнення

неустойки,-

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Припятського спеціального прокурора подані в інтересах Державного агентства України з управління зоною відчуження, Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артанія» про зобовязання здійснити поставку дизельного пального та стягнути пеню у розмірі 220,26 грн., неустойки у розмірі 488,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням ТОВ Артанія зобовязань за договором № 37/10-Б від 09.09.10 р., яке полягає у непостачанні оплаченого позивачем обсягу дизельного пального.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2012 року у справі № 5011-24/1651-2012 у задоволені позову відмовлено.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що неподання позивачем заявки на постачання оплаченого дизельного пального, свідчить про ненастання строку виконання відповідачем обов'язку по поставці товару обумовленого договором поставки №37/10-Б від 09.09.2010 року. Відтак підстави для зобов'язання відповідача здійснити на користь позивача поставку дизельного пального у суду відсутні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2012 року у справі № 5011/24-1651-2012, та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Скаржник стверджує, що суд у рішенні акцентуючи увагу на заявках позивача з постачання дизельного пального, не надав належної оцінки суті договірних зобовязань та не прийняв до уваги, що заявки на поставку товару мають надаватися в межах дії зазначеного договору, термін дії якого сплинув 31.12.2010 року, чим позбавив позивача права власності на придбане за бюджетні кошти майно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2012 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.07.2012 року.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2012 р. у справі № 5011-24/1651-2012 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимог задовольнити в повному обсязі.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_2 за № 5011-24/1651-2012 від 24.07.2012р., керуючись статтею 46 , 69 Господарського процесуального кодексу України, статтею 29 Закону України «Про судовий устрій та статус суддів», на підставі наказу Голови суду № 21 від 04.04.2012р., у відповідності до пунктів 3.1.12. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно рішення Зборів суддів Київського апеляційного господарського суду, оформленого протоколом від 12.09.2011р., враховуючи значну навантаженість судді Зеленіна В.О. в інших судових засіданнях, з метою додержання процесуальних строків, внесено зміни до складу колегії судів, розгляд апеляційної скарги у справі № 5011-24/1651-2012 здійснити у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Про судове засідання 25.07.2012 позивачі та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, проте їх представники не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обовязок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу Припятського спеціального прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства України з управління зоною відчуження Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» у відсутності представників позивачів та відповідача.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2010 між ТОВ "Артанія" (далі постачальник, відповідач) та Державним спеціалізованим науково-виробничим підприємством "Чорнобильський радіоекологічний центр", яке є правонаступником Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" (далі - замовник, позивач-2) був укладений договір поставки №37/10-Б (далі - договір №37/10-Б).

Згідно п.1.1 Договору №37/10-Б сторонами було погоджено, що предметом договору є: бензин А-80 в кількості 400,0 літрів (талони безстрокової дії), дизельне паливо в кількості 2680,00 літрів (талон безстрокової дії).

У п. 2.1 Договору вказано, що постачальник передає у власність замовника товар, а замовник приймає товар та оплачує його відповідно до умов даного договору (п. 1.2), загальна сума вартості товару по даному договору становить 21 100,00 грн., в т.ч. ПДВ - 3516, 67 грн.

Згідно п. 2.2 Договору розрахунок здійснюється шляхом оплати суми загальної вартості товару замовника шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунку-фактури та видаткової накладної.

Відповідно до п. 3.1. договору №37/10-Б, постачальник (відповідач) здійснює поставку товару на підставі письмової заявки замовника (позивача-2).

Відповідно до п. 7.1. договору №37/10-Б, договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2010р. а в частині виконання грошового зобов'язання - до їх повного виконання. Сторони можуть домовитись про дострокове розірвання договору, про що складається додаткове погодження, підписане усіма сторонами.

Сторонами договору №37/10-Б було погоджено додаток № 1 - Специфікацію, згідно якої сторонами було узгоджено специфікацію товару, а саме загалом на суму 21 100,00 грн. (з ПДВ):

- бензин А-80 у кількості 400,0 л., ціна за одиницю товару 5,71250 грн., сума без ПДВ -2285,00 грн.;

- дизельне паливо у кількості 2 680,0 л., ціна за одиницю товару -5,70833 грн., сума без ПДВ -15 298,33 грн.

Відповідачем на виконання умов п. 2.2 Договору було виставлено позивачу рахунку-фактури №00000921 від 09.09.2010 у розмірі 21 100,00 грн. на оплату товару (бензин А-80 талони у кількості 400,0 л., ціна за одиницю товару 5,71250 грн., сума без ПДВ -2285,00 грн.; дизельне паливо/талони у кількості 2 680,0 л., ціна за одиницю товару -5,70833 грн., сума без ПДВ - 15 298,33 грн.),.

На виконання виставленого рахунку позивач сплатив обумовлену суму в розмірі 21 100,00 грн., про що свідчить реєстрація в Управлінні Державного казначейства в Іванківському районі ГУ ДКУ у Київській області №7 від 22.09.25010р. (відтиск печатки на тексті договору №37/10-Б від 09.09.2010р.) та оплачено 29.09.2010р. (відтиск печатки Управління Державного казначейства в Іванківському районі ГУ ДКУ у Київській області на тексті договору №37/10-Б від 09.09.2010).

Відповідач листами від 31.03.2011 № 31.03.11 та № 29-04/199 від 29.04.2011, адресованими позивачу-2, наголошував на тому, що згідно рахунку - фактури №00000921 від 09.09.2010 та видаткової накладної № 849 від 09.09.2010 та згідно оплати в сумі 21 100,00 грн. від 29.09.2010, позивачу -2 було відпущено бензин А-80 в кількості 400 літрів та дизпаливо в кількості 2 680 літрів. Бланки - дозволи (талони) на дизельне паливо в кількості 500 літрів підлягає обміну до 31.04.2011 та 31.05.2011 відповідно.

Крім того листом № 08-06/1 від 08.06.2011 відповідач повідомив позивача-2, що талони на бензин та дизельне паливо належать обміну до 30.06.2011 р.

19.09.2011 позивач-2 направив відповідачу - 2 претензію №34-3/122-1096, в якій заявив вимогу про поставку згідно договору №37/10-Б дизельного палива - 500 літрів (талон безстрокової дії) або повернути кошти, а також сплатити пеню в розмірі 220,60 грн.

Прокурор зазначає, що ТОВ Артанія всупереч умов договору № 37/10-Б від 09.09.2010 не виконало зобовязання по поставці оплаченого товару: дизельного пального у обсязі 500 літрів (талони безстрокової дії). У звязку з чим позивач просить зобовязати відповідача здійснити поставку дизельного пального у обсязі 500 літрів та стягнути пеню у розмірі 220,26 грн., неустойку у розмірі 488,95 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцю у строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який повинен був довести належними засобами доказування факт порушення відповідачем його прав.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено договір поставки № 37/10-Б від 09.09.2010 року предметом, якого являється є постачання бензину А-80 в кількості 400,0 літрів (талони безстрокової дії), дизельне паливо в кількості 2680,00 літрів (талон безстрокової дії), поставку якого відповідач зобов'язався здійснювати на підставі письмової заявки позивача-2 (п.3.1).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивач повністю оплатив відповідачу обумовлений договором поставки обсяг бензину та дизельного пального за виставленим рахунком-фактурою №00000921 від 09.09.2010 у розмірі 21 100,00 грн.

Проте, суд першої інстанції правомірно відзначив, що визначальною умовою для подальшого виконання постачання товару даних договірних відносин являється не факт сплати позивачем у повному обсязі обумовленого договором товару, а надсилання відповідної заявки відповідачу з визначенням відповідного обсягу дизельного пального або бензину, що і є підставою відповідно до п. 2.1 Договору для виконання покладених на відповідача зобовязань.

Доказів надсилання або виставлення відповідачу письмової заявки про поставку товару за договором №37/10-Б, зокрема і на заявлений у позові обсяг поставки, суду надано не було, а відтак, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що строк виконання відповідачем обов'язку по поставці товару на заявлений у позові обсяг поставки - не настав.

Щодо посилання прокурора на обставину згідно якої заявки на поставку товару мають надаватися в межах дії зазначеного договору, термін дії якого сплинув 31.12.2010 року, суд зазначає наступне.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України,. зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1,4 ст. 631. Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У частині 1 ст. 528 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Договір є обовязковим до виконання сторонами. (ст. 629 Цивільного кодексу України)

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов'язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов'язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. договору №37/10-Б, договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2010р., а в частині виконання грошового зобов'язання - до їх повного виконання. Сторони можуть домовитись про дострокове розірвання договору, про що складається додаткове погодження, підписане усіма сторонами.

Отже з огляду на вищеперераховане, та приймаючи до уваги, що зобовязання по поставці товару не були виконані належним чином у порядку передбаченому умовами укладеного між сторонами договору та за відсутності обставин розірвання, зміни чи визнання договору недійсним, зобовязання за договором поставки №37/10-Б від 09.09.2010 року продовжують існувати та підлягають виконанню у відповідності до його вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оскільки строк виконання відповідачем обов'язку по поставці товару на заявлений у позові обсяг поставки по договору №37/10-Б не настав, підстав для зобов'язання відповідача здійснити на користь позивача -2 поставку дизельного пального у обсязі 500 літрів відсутні.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Частиною 4 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що прострочення боржника не настане, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Враховуючи те, що відповідачем не прострочено виконання своїх зобов'язань з поставки заявленого до примусової поставки обсягу товару по договору №37/10-Б, відповідно відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені в розмірі 220, 26 грн. та неустойки у розмірі 488, 95 грн. за неналежне виконання умов вказаного договору.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Припятського спеціального прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства України з управління зоною відчуження, Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 11.04.2012 року по справі № 5011-24/1651-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-24/1651-2012повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Чорна Л.В.

ОСОБА_1