номер провадження справи 6/22/12
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.12 Справа № 5009/1242/12

м. Запоріжжя

За позовом Публічного акціонерного товариства „Укрнафта (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5)

До Іноземного Підприємства „Торговий дім ЄПК-Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 52)

про стягнення штрафу в сумі 676 грн. 70 коп. та зобовязання поставити товар в сумі 2 660 грн. 01 коп., зустрічний позов про визнання недійсним п. 7.7 договору поставки № 20/1626-МТР від 20.05.2010 року та розірвання договору поставки № 20/1626-МТР від 20.05.2010 р.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 дов. № 1233/д від 30.12.2011р.

Від відповідача: ОСОБА_2 дов. б/н від 31.01.2012р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрнафта м. Київ до Іноземного Підприємства „Торговий дім ЄПК-Запоріжжя м. Запоріжжя про стягнення штрафу в сумі 676 грн. 70 коп. та зобовязання поставити товар в сумі 2 660 грн. 01 коп., зустрічний позов про визнання недійсним п. 7.7 договору поставки № 20/1626-МТР від 20.05.2010 року та розірвання договору поставки № 20/1626-МТР від 20.05.2010 р. суд

В С Т А Н О В И В:

ПАТ „Укрнафта просить стягнути з Іноземного Підприємства „Торговий дім ЄПК-Запоріжжя неустойку у вигляді штрафу за порушення термінів поставки товару, по договору № 20/1626-МТР купівлі-продажу від 20.05.2010 року, в сумі 676 грн. 70 коп., а також зобовязати відповідача виконати умови вказаного договору та здійснити поставку товару, згідно додатку до договору, загальною вартістю 2 660 грн. 01 коп.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя письмові пояснення на позовну заяву не надало. В судовому засіданні представник ІП ТД ЄПК - Запоріжжя пояснив, що свої заперечення виклав в зустрічному позові. Додатково представник ІП ТД ЄПК - Запоріжжя пояснив, що позивач не надав доказів дати направлення заявки на поставку товару, а тому, строк поставки товару не наступив, отже ПАТ „Укрнафта не доказало, що відповідач порушив строк поставки товару. Просить в задоволені позову ПАТ „Укрнафта відмовити.

23.04.2012р. за вх. № 1584/09-05 до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача, в якої він просить визнати недійсним п. 7.7 договору поставки № 20/1626-МТР від 20.05.2010 року та розірвати договір поставки № 20/1626-МТР від 20.05.2010 р.

Згідно відбитку штампу поштового відділення на конверті, в якому надійшов зустрічний позов, відповідачем він був відправлений 20.04.2012 року

Відповідно до положень ст. 60 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Відповідачем було дотримано вимоги щодо подання зустрічного позову до початку розгляду справи.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 60 ГПК України, зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Розглянувши матеріали справи та зустрічної позовної заяви, суд прийняв зустрічну позовну заяву та вважає за необхідне розглянути її разом з первісним позовом, оскільки вона взаємно пов'язана з первісним позовом.

Розгляд справи відкладався.

22.05.2012р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

ПАТ „Укрнафта письмових пояснень на зустрічний позов не надало суду. В судовому засіданні представник ПАТ „Укрнафта пояснив, що зустрічний позов не визнає повністю з наступних підстав: підстави для признання недійсним п. 7.7 договору відсутні. Одностороння відповідальність не являється підставою для визнання недійсним п. 7.7 договору. Діюче законодавство не заперечує проти застосування односторонньої відповідальності в договорі. Представник ІП ТД ЄПК - Запоріжжя при укладанні договору усвідомлював свої дії. Підстав для розірвання договору також не існує, товар оплачений повністю. Строк оплати в договорі не встановлений, а тому ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не порушував строки оплати товару.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав:

20.05.2010р. між ПАТ „Укрнафта та ІП ТД ЄПК - Запоріжжя був укладений договір купівлі продажу № 20/1626-МТР з додатком (далі договір).

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1 договору продавець - ІП ТД ЄПК - Запоріжжя передає, а покупець - ПАТ „Укрнафта приймає і оплачує продукцію, іменовану надалі товар, відповідно до додатку, який є його невідємною частиною.

Номенклатура та кількість товару повинні відповідати додатку.

Пунктом 3 договору передбачені умови постачання і приймання товару. Так, п. п. 3.1-3.3 п. 3 договору передбачено, що умови постачання товару, перелік вантажовідправників і вантажоотримувачів вказуються в додатку, що є його невідємною частиною.

Датою поставки товару вважається дата підписання акту прийому передачі товару, якщо виникла необхідність його складання (за вимогою однієї із сторін) , в інших випадкахвідмітка про отримання на товаросупровідних документах.

Продавець повідомляє покупця і вантажоотримувача про готовність до відвантаження.

Представник ПАТ „Укрнафта в судовому засіданні визнав, що продавець повідомив його про готовність до відвантаження товару усно, оскільки договором не передбачено надсилання письмового повідомлення .

Пунктом 2 додатку до договору передбачений термін поставки, а саме: протягом 20 календарних днів після отримання письмової заявки від покупця, з правом дострокової поставки.

ПАТ „Укрнафта вказує, що направив ІП ТД ЄПК - Запоріжжя письмову заявку про готовність до прийняття товару № 20-02-09/437 від 23.03.2011р. (а. с. 19).

Але ПАТ „Укрнафта не надало суду документів підтверджуючих факт направлення цієї заявки та дату отримання письмової заявки Іноземним Підприємством ТД ЄПК - Запоріжжя.

Як пояснив представник ПАТ „Укрнафта в судовому засіданні, у ПАТ „Укрнафта не має доказів надсилання та дати отримання Іноземним Підприємством ТД ЄПК - Запоріжжя цієї заявки.

Представник ІП ТД ЄПК - Запоріжжя також в судовому засіданні пояснив, що ІП ТД ЄПК - Запоріжжя письмову заявку від ПАТ „Укрнафта не отримувало.

Пунктом 3.3.1 договору передбачено, що відвантаження товару проводиться лише після отримання згоди покупця про готовність до прийняття товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 2 додатку до договору чітко передбачений термін поставки, а саме: протягом 20 календарних днів після отримання письмової заявки від покупця, тобто у постачальника строк поставки товару наступить протягом 20 календарних днів від дати отримання ним від покупця письмової заявки.

ПАТ „Укрнафта посилається на те, що воно направило Іноземному Підприємству ТД ЄПК - Запоріжжя претензію, а тому в даному випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Але, ч. 2 ст. 530 ЦК України може бути застосована лише у разі, якщо в договорі не встановлений строк виконання зобовязання взагалі, про що прямо зазначено в ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Більш того, настання строку поставки товару пунктом 2 додатку до договору повязано з моментом отримання Іноземним Підприємством ТД ЄПК - Запоріжжя письмової заявки, а не з моментом предявлення вимоги.

Заявка являється документом, якій підтверджує згоду на поставку товару, а також документом, від дати отримання якого обчислюється строк поставки товару, а претензія являється досудовим порядком урегулювання спору, і надсилається вже після того як було порушено зобовязання, в даному випадку порушені строки поставки товару.

Таким чином, ПАТ „Укрнафта не довело суду, що до ІП ТД ЄПК - Запоріжжя може бути застосований штраф, передбачений п. 7.7 договору, а також не довело , що у ІП ТД ЄПК - Запоріжжя наступив строк для поставки товару на суму 2 660 грн. 01 коп.

За таких підстав, первісний позов не підлягає задоволенню.

При цьому, ПАТ „Укрнафта не позбавлено права надіслати письмову заявку Іноземному Підприємству ТД ЄПК - Запоріжжя, і по закінченні 20 днів з моменту її отримання у ІП ТД ЄПК Запоріжжя наступить строк поставити товар.

Пунктом 7.7 договору сторони передбачили, що за порушення терміну поставки або недопоставки товару покупець виплачує штраф у розмірі 15 % від суми простроченого або недопоставленого, згідно додатку, товару.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя просить визнати недійсним п. 7.7 договору посилаючись на те, що ч. 2 ст. 207 ГК України встановлена можливість визнання недійсними умов господарського договору, які порушують права та законні інтереси другої сторони. Одностороннє встановлення штрафних санкцій для сторони господарського договору не можна вважати справедливим та розумним, тому ця умова договору є порушенням загальних засад цивільного законодавства України, встановлених ч. 6 ст. 3 ЦК України, а невідповідальність умов зобовязання актам цивільного законодавства є самостійною підставою для визнання цього зобовязання недійним в силу вимог статей 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЦК України справедливість можливо трактувати як визначення нормою права обєму, границі здійснення і захисту гражданських прав і інтересів особи адекватно його відношенню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення належним чином захистити гражданські права та забезпечити виконання гражданських зобовязань. Розумність це зважене рішення питань регулювання гражданських відношень з урахуванням інтересів всіх учасників останніх, а також публічного інтересу.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що п. 7.7 договору не містить загальні принципи цивільного законодавства, таки як справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст.. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що п. 7.7 договору, по перше, суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, по друге, що особа, яка вчинила правочин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності, тобто за рішенням суду особа обмежена в дієздатності ; в - третіх, що правочин був вчинений особою проти справжньої волі ІП ТД ЄПК - Запоріжжя внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, в четвертих, що форма право чину не відповідає формі, встановленої законом (не в письмової формі); в - пятих , що право чин вчинений без наміру створити правові наслідки (імітація право чину).

Частина 2 ст. 207 ГК України, на яку посилається ІП ТД ЄПК - Запоріжжя, передбачає, що недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що п. 7.7 договору, по перше, виключає або обмежує відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків, за умови, що зобовязаною стороною по договору являється саме ІП ТД ЄПК - Запоріжжя; по друге, допускає односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця (ІП ТД ЄПК - Запоріжжя) або односторонню зміну виконавцем його умов; в - третіх , вимагає від одержувача товару ВАТ Укрнафта сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Більш того, нікчемними являються таки умови, недійсність яких визначена безпосередньо у нормі права.

Цивільний кодекс прямо передбачає випадки, при наявності яких правочини являється нікчемним (ст.. ст.. 219, 220, 221 та інш.).

Нікчемні правочини являються недійсними з самого моменту їх укладання, не залежно від предявлення позову до суду та судового рішення.

Частина 2 ст. 215 ЦК України прямо вказує, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого

правочину недійсним судом не вимагається.

З вищевикладеного вбачається, що нікчемний право чин являється недійсним по закону, а не за рішенням суду.

Враховуючі все вищевикладене, ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що п. 7.7 договору являється нікчемним, або являється підставою для визнання його недійсним за рішенням суду, з підстав вказаних ІП ТД ЄПК - Запоріжжя.

Крім цього, ІП ТД ЄПК - Запоріжжя просить розірвати договір поставки на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України та ст. ст. 188, 206 ГК України, посилаючись на те, що ПАТ „Укрнафта не належним чином виконувало свої обовязки по оплаті товару.

Згідно ч. 1 ст. 206 ГК України господарське зобовязання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Представник ІП ТД ЄПК - Запоріжжя в судовому засіданні пояснив, що пропозицію про дострокове розірвання договору ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не направляло ПАТ „Укрнафта.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що воно направляло ПАТ „Укрнафта пропозицію про розірвання договору, і що ПАТ „Укрнафта відмовило йому в розірванні договору, відповідно ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що його права в частині розірвання договору були порушені ПАТ „Укрнафта .

Оскільки ПАТ „Укрнафта не порушувало прав ІП ТД ЄПК - Запоріжжя, то у ІП ТД ЄПК - Запоріжжя, не виникло право на звернення до суду з позовом за захистом прав, які фактично не були порушені.

У пункті 5.2 договору сторони передбачили, що покупець проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на рахунок продавця, включаючи ПДВ до ціни товару на умовах, зазначених у додатку, що є його невідємною частиною.

У п. 4 додатку до договору зазначено: умови оплати: по факту поставки.

З вищевикладеного вбачається, що сторони в договорі не узгодили конкретний строк оплати товару.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що воно направляло ПАТ „Укрнафта вимогу про оплату товару.

За таких підстав, ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду , що у ПАТ „Укрнафта наступив строк оплати, та що ПАТ „Укрнафта порушило строк оплати.

Оскільки ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що ПАТ „Укрнафта порушило строк оплати, відсутні підстави для розірвання договору достроково за цих підстав.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя в зустрічної позовної заяві підставою для розірвання договору вказує ст.. 188 та 206 ГК України та 651 та 652 ЦК України. При цьому, причиною дострокового розірвання договору ІП ТД ЄПК - Запоріжжя вказує те, що ПАТ „Укрнафта несвоєчасно оплачувала товар.

Оскільки причиною дострокового розірвання договору являється те, що ПАТ „Укрнафта несвоєчасно оплачувала товар, то ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не пояснило суду чому воно посилається на ст. 652 ЦК України, як на підставу для розірвання договору. Відповідно до вказаної статті договір достроково може бути розірваний у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

При цьому, як вказано в ч. 1 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не вказало які саме обставини змінились та не довело суду, що обставини змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело суду, що вказані ним в зустрічному позові підстави вважаються винятковим випадком, та не довів суду, що одночасно існують всі чотири вищевказані умови одночасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Інше не встановлено ні законом ні договором, а тому договір може бути розірваним за згодою сторін. Як вже вказувалось вище, ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не зверталось до ПАТ „Укрнафта з пропозицією про розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

ПАТ „Укрнафта повністю оплатило товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 29667-ПД11 від 06.05.2011р. та № 1313-ПБ11 від 15.09.2011р., а тому ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не була причинена шкода, яка значною мірою позбавила ІП ТД ЄПК - Запоріжжя того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не вказало суду, на що саме воно розраховувало при укладанні договору, та чого саме воно було значною мірою позбавлено.

Також ІП ТД ЄПК - Запоріжжя не довело факт порушення строків оплати, оскільки строк оплати не передбачений договором , а вимога на оплату ним не надсилалась.

Враховуючи все вищевикладене, вказані ІП ТД ЄПК - Запоріжжя доводи не являються підставою для розірвання договору.

Судовий збір по первісному позову покладається на ВАТ Укрнафта, а по зустрічному позову - на ІП ТД ЄПК - Запоріжжя, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 44 49, 60, 75, 82 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені первісного позову відмовити.

В задоволені зустрічного позову відмовити.

Повне рішення складено : 22.05.2012р.

Суддя Л.С. Місюра