ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.05.12 р. Справа № 5006/36/60пд/2012

Суддя господарського суду Донецької області Гриник М.М.

при секретарі судового засідання Захаровій В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом прокурора Київського району міста Донецька в інтересах держави в особі територіальної громади м. Донецька, Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю Донецької області

до відповідача-1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

до відповідача-2 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Донецьк

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

Представники сторін:

Прокурор: Шаталова О.О.

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: не з'явився

від відповідача-1: ОСОБА_3 за довір.

від відповідача-2: ОСОБА_4 за довір.

Прокурор Київського району міста Донецька в інтересах держави в особі територіальної громади м. Донецька, Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача-1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк, відповідача-2 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Донецьк, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивачі посилаються на недійсність договору купівлі-продажу від 11.12.2009р. у звязку з наявністю дефекту його субєктного складу, відсутність у продавця права власності на продане майно, а також умов, які могли стати чинниками визнання за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 права власності на майно, оскільки рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2009р. по справі №37/162пн про визнання права власності на обєкт нерухомості капітальне будівництво нежитлове приміщення майстерні з ремонту взуття загальною площею 45,40 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 0,0150 га по вул. Челюскінців (південно-західніше будинку №227) у Київському районі м. Донецька, скасовано постановою Вищого господарського суду України від 14.02.2012р. Прокурор посилається на те, що за договором не можна передати більше прав, ніж можуть бути у продавця, у тому числі і прав на земельну ділянку відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Крім того, прокурор вважає, що взагалі відсутній предмет договору купівлі-продажу нежитлова капітальна будівля, а є будівельні матеріали, що складені у вигляді будівлі та належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1; в результаті укладення оспорюваного договору в господарський та цивільний обіг введено майно, що згідно з законом не набуло статусу завершеного будівництва та не введено в експлуатацію. На підставі вказаного прокурор вважає, що зміст спірного договору купівлі-продажу від 11.12.2009р. не відповідає вимогам закону та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а, укладений 11.12.2009р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, скасувати його державну реєстрацію в державному реєстрі правчинів за №3752258.

Ухвалою суду від 03.04.2012р. позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №5006/36/60пд/2012, сторони зобовязані надати документи та виконати певні дії.

Відповідач-1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає та просить суд їх задовольнити, оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2009р. фактично було продано майно обєкт незавершеного будівництва.

Відповідач-2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує тим, що в момент вчинення спірного правочину сторонами дотримано всі вимоги діючого законодавства, що унеможливлює застосування до договору купівлі-продажу від 11.12.2009р. норми статті 215 ЦК України. Крім того, волевиявлення сторін спірного договору не було направлене на зміну субєкта прав на земельну ділянку, а лише стосувалося зміни субєкта прав на нерухоме майно, яке є обєктом приватної власності. Перехід прав на земельну ділянку відбувся на підставі закону.

Відповідач-1 надав до суду клопотання про зупинення провадження у справі №5006/369/60пд/2012 до розгляду Донецьким апеляційним господарським судом апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. по справі №37/162пн. Дане клопотання суд відхилив, тому як підстави визнання спірного договору недійсним не засновані на рішенні господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. по справі №37/162пн або на результаті його перегляду в апеляційному порядку. До вказаного клопотання відповідач-1 додає тільки незавірену копію ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2012р. по справі №37/162пн, яка не може бути письмовим доказом в порядку ст. 36 ГПК України. Згідно ст. 79 ч. 1 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Таким чином, у суду станом на теперішній час відсутні законні підстави для зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні, яке відбулось 24.05.2012р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, господарський суд Донецької області , -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.10.2009р. позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання права власності на обєкт нерухомості капітальне будівництво нежитлове приміщення майстерні з ремонту взуття загальною площею 45,40 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 0,0150 га. по вул. Челюскінців (південно-західніше будинку №227) у Київському районі м. Донецька задоволено повністю. Визнано право власності на обєкт нерухомості капітальне будівництво нежитлове приміщення майстерні з ремонту взуття літ. А-1, загальною площею 45,40 кв.м, яка складається із тамбура площею 4,8 кв.м., майстерні площею 37,2кв.м., комори площею 1,3 кв.м., санвузлу площею 2,1 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 0,0150 га по вул. Челюскінців (південно-західніше будинку №227) у Київському районі м. Донецька за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Після набрання рішенням господарського суду Донецької області від 29.10.2009р. та ухвалою про розяснення рішення господарського суду Донецької області від 02.12.2009р. законної сили, відповідачем-1 09.12.2009р. в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» в книзі 19 чн за номером запису 10166 зареєстровано право власності на обєкт нерухомості, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24726447 за реєстраційним номером 29126213.

В подальшому, 11.12.2009р. між відповідачем-1 по даній справі, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавцем) та відповідачем-2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавець (позивач) передав, а покупець (третя особа) прийняв у власність будівлю майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а, право власності на яку було визнано господарським судом рішенням від 29.10.2009р. у справі №37/162пн. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі правочинів за №6586.

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11.12.2009р. предметом договору є будівля нерухомості, - майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, 231а.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.12.2009р. укладено у відповідності до норм чинного законодавства та зареєстровано у встановленому законом порядку у комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №24784443 від 14.12.2009р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2011р. рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2009р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.02.2012р. по справі №37/162пн скасовано рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2009р. та справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області. Рішенням господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. по справі №37/162пн відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний обєкт нерухомості.

Прокурор вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.12.2009р. вважає недійсним у звязку з відсутністю у продавця права власності на обєкт купівлі-продажу. Крім того, прокурор обґрунтовує необхідність визнання спірного договору недійсним тим, що його укладено з порушенням порядку та не уповноваженою особою, а зміст договору не відповідає вимогам закону. З таким висновком господарський суд не погоджується на підставі наступного:

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

В матеріалах справи є витяг з Державного реєстру правочинів №8062072 від 11.12.2009р., який свідчить про здійснення реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна саме 11.12.2009р., тобто моментом вчинення оспорюваного правочину є 11.12.2009р. З матеріалів справи вбачається, що станом на момент укладення договору 11.12.2009р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був власником будівлі майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а. Пунктом 1.2 спірного договору передбачено, що нерухоме майно належить продавцю на підставі рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2009р., ухвали про розяснення рішення господарського суду Донецької області від 02.12.2009р., зареєстрованих 09.12.2009р. в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» в книзі 19чн за номером запису: 10166, про що надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24726447 за реєстраційним номером 29126213.

Враховуючи те, що вказане рішення господарського суду Донецької області від 29.10.2009р. станом на момент укладення договору було чинним, право власності на будівлю майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а, продавцем зареєстровано в установленому законом порядку, про що надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24726447 за реєстраційним номером 29126213, сторонами в момент вчинення правочину дотримано всі вимоги діючого законодавства. Підстави для визнання правочину недійсним, встановлені нормою ст. 215 ЦК України та конкретно визначені ст. 203 ЦК України, відсутні. За сукупністю вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а, укладеного 11.12.2009р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, скасування його державної реєстрації в державному реєстрі правчинів за №3752258, прокурором та позивачами не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Крім того, прокурор надав до суду клопотання, в якому просить суд для забезпечення позову накласти арешт на будівлю майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а, та належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на праві власності; а також заборонити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 експлуатацію будівлі майстерні з ремонту взуття літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, буд. 231а.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Забезпечення даного позову не застосовується у звязку з відмовою у задоволенні позову судом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора Київського району міста Донецька в інтересах держави в особі територіальної громади м. Донецька, Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю Донецької області до відповідача-1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк, відповідача-2 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Донецьк, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування його державної реєстрації в державному реєстрі правчинів за №3752258.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Гриник М.М.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2012р.