РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-34/599-2012 02.04.12
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промисловоінвестиційна

група Столиця

до 1) Приватного акціонерного товариства Дельта Банк

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Український промисловий

банк

про визнання недійсним додатку №1 до договору про передачу активів від

02.07.2010.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача 1 ОСОБА_1, представник за довіреністю;

від відповідача 2 не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю Промислово- інвестиційна група Столиця звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства Дельта Банк (далі відповідач-1 або ПАТ «Дельта Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк (далі відповідач-2 або ТОВ «Укрпромбанк») про визнання недійсним додатку №1 до договору про передачу активів від 02.07.2010.

Позовні вимоги мотивовані тим, що додаток № 1 оформлено з порушенням вимог законодавства України та вимог Договору про передачу активів, а саме вищевказаний додаток №1 укладено в простій письмові формі, а отже він є недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2012 порушено провадження у справі № 5011-34/599-2012 та призначено розгляд справи на 08.02.2012.

Ухвалою суду від 30.01.2012 виправлено допущену описку, розгляд справи призначено на 15.02.2012.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 15.02.2012 подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позовних вимог та просив суд у позові відмовити.

Ухвалою суду від 15.02.2012 розгляд справи відкладено на 29.02.2012.

Через відділ діловодства суду 15.02.2012 представником відповідача-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 29.02.2012 розгляд справи відкладено на 14.03.2012.

Через відділ діловодства суду 13.03.2012 представником відповідача-2 подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням уповноваженого представника у службовому відрядженні.

Через відділ діловодства суду 13.03.2012 відповідачем-1 подане клопотання про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи.

Згідно із частиною 3 статті 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 14.03.2012 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 02.04.2012.

Ухвалою суду від 14.03.2012 зобовязано відповідачів надати належним чином завірену копію договору про передачу активів та додатку №1 із відміткою про нотаріальне посвідчення.

На виконання вимог ухвали суду щодо надання належним чином завіреної копії договору про передачу активів та додатку №1 із відміткою про нотаріальне посвідчення, представник відповідача-1 надав суду для огляду оригінали зазначених документів.

Як слідує з матеріалів справи, ухвали суду надсилалась відповідачам за адресами, зазначеними у позовній заяві ПАТ «Дельта Банк»- 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36 Б; ТОВ «Укрпромбанк»- 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26.

Статтею 64 ГПК України визначено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.03.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю Промисловоінвестиційна група Столиця (далі позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк (далі Позичальник) був укладений кредитний договір на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії № 028/КВ-08 (далі Кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1 Кредитного договору ОСОБА_2 відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти з лімітом кредитування у сумі 4 979 180 доларів США строком до 12.02.2013 зі сплатою 17,5 % річних у гривні, 11 % річних у євро та 13 % річних у доларах США.

27.03.2008 між позивачем та відповідачем-2 укладено Додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, яким змінено відсоткову ставку за кредитом на 18% річних у гривні та 11 % річних у євро, встановлено ліміт кредитування в сумі еквівалентній 14 539 859 гривень.

04.08.2008 між позивачем та відповідачем-2 укладено Додатковий договір № 2 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, яким встановлено щомісячну комісію за управління кредитною лінією із розрахунку 3 % річних для кредиту у євро, 4 % річних для кредиту в гривні, від фактичної суми заборгованості позивача, починаючи з 04.08.2008.

04.09.2009 між позивачем та відповідачем-2 укладено Додатковий договір № 3 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, яким встановлено ліміт кредитування в сумі еквівалентній 12 829 859 гривень.

Також в забезпечення Кредитного договору між позивачем та відповідачем-2 13.02.2008 укладено іпотечний договір № 28/Zквіп-08 (далі Іпотечний договір) та 27.03.2008, 27.08.2009 укладено Договори про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору.

08.06.2010 року Правління Національного банку України прийняло Постанову № 266 Про погодження відчуження (шляхом передавання) активів (майна) Товариства з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк для позачергового задоволення вимог заставодержателя Публічного акціонерного товариства Дельта Банк.

02.07.2010 керуючись положеннями статті 92, частини 3 статті 96, частини 6 статті 95 Закону України «Про банки і банківську діяльність»№2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року та пунктів 14.1, 14.3 та 14.4 розділу VI Постанови Правління Національного банку України № 369 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства»від 28 серпня 2001 року, а також з огляду на прийняття Постанови Правління Національного банку України від 08 червня 2010 року № 266, між Товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк (далі Первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством Дельта Банк (далі Новий кредитор) був укладений договір про передачу активів ТОВ Укрпромбанк в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до пункту 2.1 договору про передачу активів, цим договором регулюються відносини, що повязані з заміною кредитора (ОСОБА_3) у зобовязаннях, що виникають з кредитних та забезпечувальних договорів, права вимоги за якими перебувають в заставі у ОСОБА_4 відповідно до договорів застави майнових прав № КГ-2010/1, № КГ-2010/2, № КГ-2010/3 від 20.01.2010 року (з урахуванням змін та доповнень).

Згідно із пунктом 3.1 Договору в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, ОСОБА_3 цим передає (відступає) ОСОБА_4 права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, а також за Попередніми Договорами внаслідок чого ОСОБА_2 замінює ОСОБА_3 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України, відступлення ОСОБА_3 прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ОСОБА_4 не вимагає згоди боржників.

Внаслідок передачі ОСОБА_3 ОСОБА_4 прав вимоги до боржників, ОСОБА_4 банку переходить право вимагати (замість Укропромбанку) від боржників належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, а також Попередніми договорами (пункт 3.2 Договору про передачу активів).

Кредитні та забезпечувальні договори, укладені ОСОБА_3 з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу ОСОБА_4 наведені в додатку № 1 до договору (пункт 1.2 Договору про передачу активів).

Відповідно до пункту 7.4 Договору про передачу активів, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невідємними частинами та мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та нотаріально посвідчені.

Звертаючись до суду з позовними вимогами позивач просить суд визнати додаток № 1 до договору про передачу активів недійсним, оскільки останній в порушення пункту 7.4 договору про передачу активів нотаріально не посвідчений.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Договір про передачу активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" в рахунок погашення заборгованості та Додаток №1 до договору, який є його невід'ємною частиною, був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

У судовому засіданні представником відповідач-1 було надано суду для огляду Додаток №1 до Договору про передачу активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" в рахунок погашення заборгованості від 12.07.2010 (оригінал). Вказаний додаток прошитий разом з текстом договору, на якому міститься посвідчувальний напис нотаріуса, а зворотній бік прошитого документу містить напис про кількість прошитих сторінок та скріплений підписом і печаткою нотаріуса. (Копію першої та останньої сторінки вказаного документу долучено судом до матеріалів справи).

Відповідно до статті 48 Закону України "Про нотаріат" процедура посвідчення угод та інших документів, для яких передбачене нотаріальне посвідчення, передбачає вчинення посвідчувальних написів на документах. Аналогічна норма міститься у п. 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2005 відповідно до якої: "При посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них ... на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, установленими Правилами ведення нотаріального діловодства".

Відповідно до п.п. 5.5 та 5.5.1 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5 при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси застосовують посвідчувальні написи, видають свідоцтва і вчиняють виконавчі написи: акти про морські протести та протести векселів за формами, установленими цими Правилами; Посвідчувальні написи, свідоцтва, видані нотаріусом, виконавчі написи, акти про морські протести та протести векселів, підписуються нотаріусом і скріплюються його печаткою.

Крім того, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме пунктом 23 передбачено, що у разі якщо документи, що посвідчуються видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути прошиті або скріплені у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення їх цілісності, з проставленням печатки нотаріуса і зазначенням кількості скріплених аркушів.

Враховуючи наведені норми та умови Договору про передачу активів від 02.07.2010 суд дійшов висновку, що оскільки Додаток №1 є невід'ємною частиною цього договору та прошитий разом с текстом договору, на якому міститься посвідчувальний напис нотаріуса, а зворотній бік прошитого документу містить напис про кількість прошитих сторінок та скріплений підписом і печаткою нотаріуса, тобто нотаріусом додержано в повній мірі відповідні вимоги законодавства України щодо нотаріального посвідчення правочинів, то такий Додаток №1 не є окремим правочином і не може бути нікчемним або визнаватись недійсним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що текстом нотаріального документа є сам договір, який викладається на спеціальних бланках нотаріальних документів, а додаток до нього є наданням додаткової інформації, яка пояснює окремі питання документа або документа в цілому.

Цієї ж позиції дотримується і Вищий господарський суд України у своїй постанові по справі № 12/32 (9/22).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем у супереч вказаної норми не доведено суду своїх позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СуддяОСОБА_6

Повне рішення складено 03.04.2012