ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2012 р. Справа №18/649/12

за позовом Приватного підприємства "Компанія"Надежда", юрид.адреса: вул.Леніна, 130, смт. Машівка, Полтавська область,39400; пошт. адреса: вул.Абазівська, 1, м. Полтава, 36008.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пузиківська", вул.Леніна, 4, с. Пузикове, Глобинський район, Полтавська область, 39051

про стягнення 120 547,20 грн.

Суддя Босий В.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дор. № 943 від 28.05.12р. (НОМЕР_1 вид. Октябрським РВ ПМУ УМВС в Полтавській області від 07.02.06р.)

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 79643,55 грн. боргу за поставлений товар згідно договору постачання нафтопродуктів № 161/б від 11.03.2011 р., 6800,01 грн. пені, 19910,88 грн. штрафу, 14192,76 грн. - 30 % річних.

Відповідач відзив на позов не надав, свого представника в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд відмовив в задоволенні клопотання в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

11 березня 2011 року між Виробничим підприємством "Надежда" (перейменоване в Приватне підприємство "Компанія "Надежда" - є правонаступником всіх прав та обов'язків Виробничого підприємства "Надежда" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пузиківська" (покупець) було укладено договір постачання нафтопродуктів № 161/б.

Відповідно до умов укладеного договору постачальник зобов'язувався у відповідності із замовленням передавати партіями у власність ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" нафтопродукти (товар), а ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" зобов'язувалось приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного дговору та ддаткових угод до нього (у разі їх укладання).

Відповідно до п. 3.1. вищевказаного дговору, пкупець зобов'язується оплатити Товар згідно умов визначених у додаткових угодах до указаного Договору. В разі проведення поставки товару, не підписавши додаткової угоди у встановлений строк на дану партію товару, покупець зобов'язаний провести розрахунок на протязі 2 (двох) банківських днів з дати отримання товару.

Як вбачається з матеріалів справи за замовленням ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" постачальник відвантажив 13.09.11р. покупцю дизельне паливо євро у кількості 4,81 тон на загальну суму 52309,00 грн. Виконання постачальником своїх зобов'язань по договору підтверджується, підписаною та скріпленою печатками ПП "Компанія "Надежда" та ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" видатковою накладною № 1912 від 13.09.11 р. (в матеріалах справи).

Також, постачальник 15.09.11 р. відвантажив покупцю дизельне паливо євро у кількості 4,07 тон на загальну суму 44661,75 грн. Виконання постачальником своїх зобов'язань по договору підтверджується, підписаною та скріпленою печатками ПП "Компанія "Надежда" та ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" видатковою накладною № 1935 від 15.09.11 р. (в матеріалах справи).

Проте, за відвантажений нафтопродукт ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" здійснило лише часткову оплату - на рахунок постачальника перераховано 17327,20 грн. 08.12.2011 р.

Таким чином, станом на момент розгляду справи за ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" рахується заборгованість за поставлений товар в розмірі 79643,55, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов Договору постачання нафтопродуктів №161/6 від 11 березня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи 06 грудня 2011 року на адресу відповідача була направлена претензія вих. № 2913 та вимога про сплату заборгованості вих. № 2912 з пропозицією перерахувати на розрахунковий рахунок позивача заборгованість за договором постачання нафтопродуктів. Проте, як вказує позивач, відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованість не сплатив.

Положення ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України визначають необхідність належного виконання зобов'язання у відповідності до вказівок договору, законодавства.

Згідно із ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 509-510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно із статтями 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі вищевикладеного, вимога позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 79643,55 грн. підтверджена наявними у справі доказами та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 6.4 договору у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Як досліджено судом, позивач нарахував відповідачу пеню за прострочення платежу по поставці товару 13.09.2011 р. за період з 16.09.2011 р. по 16.03.2012 р. в сумі 3329,24 грн. та по поставці товару 15.09.2011 р. за період з 20.09.2011 р. по 20.03.2012 р. в сумі 3470,77 грн. Всього розмір пені складає 6800,01 грн.

Суд не погоджується з вказаними періодами нарахування пені, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.ст. 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчинюється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 10.2 сторони передбачили строк дії договору про постачання нафтопродуктів № 161/б - до 31.12.2011 р.

Оскільки, договір від 11.03.2011р. припинив свою дію 31.12.2011р. нарахування позивачем пені після закінчення терміну дії договору є безпідставним.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені підлягає задоволенню частково в сумі 2200,24 грн. за прострочення платежу по поставці товару 13.09.2011 р. за період з 16.09.2011 р. по 31.12.2011 р. та 1953,49 грн. пені за період з 20.09.2011 р. по 31.12.2011 р. за прострочення платежу по поставці товару 15.09.2011 р. (всього 4153,73 грн.). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктом 6.5. договору у випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 25% від суми заборгованості протягом 5 днів із дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає 19 910,88 грн. штрафу.

Відповідно до п. 6.6. договору у випадку прострочення покупцем терміну здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором і відповідними додатковими угодами до нього, покупець зобов'язаний на вимогу постачальника сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% (тридцять відсотків) річних від простроченої суми за користування грошовими коштами.

Станом на 03 квітня 2012 року позивач нарахував відповідачу 30% річних по видатковій накладній № 1912 від 13.09.2011р. в сумі 6961,23 грн., по видатковій накладній №1935 від 15.09.2011р. в сумі 7231,53. Всього розмір 30% річних складає - 14192,76 грн.

Суд відмовляє в задоволенні вказаної вимоги, з огляду на наступне:

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною третьою статті 692 ЦК України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, зазначена норма встановлює право продавця (постачальника) у разі несвоєчасної оплати товару покупцем вимагати від останнього оплати товару та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина друга статті 536 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Тобто, стаття 625 ЦК України, між іншим, надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, встановити інший ніж 3% річних розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, який і було визначено сторонами у пункті 6.6. договору поставки в розмірі 30% річних від суми заборгованості.

За своєю правовою природою ці проценти підпадають під визначення неустойки, а саме пені, згідно статті 549 ЦК України частина третя якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У свою чергу пунктом 6.4. договору поставки сторони вже передбачили нарахування пені в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від несплаченої покупцем суми за кожний день прострочення.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одна й те саме правопорушення (вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 12.12.2011 р. по справі № 07/238-10).

За таких обставин вимога про стягнення 30 % річних за користування грошовими коштами не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 49, 82-89 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пузиківська", вул. Леніна, 4, с. Пузикове, Глобинський район, Полтавська область, 39051 (р/р НОМЕР_2, МФО 380805 в ПОФ "ОСОБА_2 Аваль", ) на користь Приватного підприємства "Компанія "Надежда", юрид.адреса: вул. Леніна, 130, смт. Машівка, Полтавська область, 39400; пошт. адреса: вул.Абазівська, 1, м. Полтава, 36008 (р/р 102. в ПАТ "ОСОБА_3 Дніпро" у м. Дніпропетровськ, МФО 305749, ) - 79 643,55 грн. основного боргу, 4153,73 грн. пені, 19 910,88 грн. штрафу, 2074,17 грн. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Суддя Босий В.П.

Повне рішення складено: 05.06.2012р.