ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"15" березня 2012 р.Справа № 12/99-1806
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянув скарги суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерного товариства "Універсал Банк" на дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві по виконанню наказу господарського суду Тернопільської області від 12 березня 2011року виданого у справі № 12/99-1806

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 47004

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Універсал Банк" , вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ

За участю представників від:

Позивача (стягувача): ОСОБА_3

Відповідача (боржника): ОСОБА_4

Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві: не з'явився.

Суть справи:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, звернувся в господарський суд Тернопільської області зі скаргою про визнання незаконною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва щодо виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 12 березня 2011 року у справі №12/99-1806 та вимогою зобовязати орган ДВС виконати даний наказ відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та у спосіб, встановлений виконавчим документом.

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" також звернулось в господарський суд Тернопільської області зі скаргою на бездіяльність відділу державної виконавчої служби, в якій просить:

1.Визнати незаконною бездіяльність Відділу виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що проявляється у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 акціонерного товариства Універсал Банк на користь ОСОБА_1.

2.Зобовязати Відділ Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого документу на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 акціонерного товариства Універсал Банк на користь ОСОБА_1, у звязку з його повним виконанням.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2011 року, скаргу підприємця ОСОБА_1 задоволено та постановлено визнати незаконною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м.Києва щодо примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 12 березня 2011року виданого у справі №12/99-1806 та зобовязати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва виконати даний наказ відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та у спосіб, встановлений виконавчим документом.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства "Універсал Банк" на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом на підставі рішення господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 грудня 2011 року судові рішення від 30 серпня 2011 року та 05 жовтня 2011 року постановлені першою та апеляційною інстанціями скасовано, справу направлено до господарського суду Тернопільської області на новий розгляд.

Розпорядженням голови господарського суду Тернопільської області від 26 грудня 2011 року, справу №12/99-1806 за скаргами на дії ДВС передано на новий розгляд судді І.П.Шумському.

28 грудня 2011 року суддею Шумським І.П. винесено ухвалу про прийняття справи №12/99-1806 для розгляду скарг на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м.Києва до свого провадження.

Судовий розгляд, призначений вперше на 19 січня 2012 року неодноразово відкладався, востаннє на 15 березня 2012 року.

В порядку ст. 69 ГПК України, термін розгляду скарг було продовжено.

Уповноважений представник відділу ДВС в судове засідання жодного разу не з'явився, що в силу приписів ст. 121-2 ГПК України, не перешкоджає розгляду скарги по суті.

В засіданні представникам стягувача та боржника розяснено належні їм права та обовязки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлено:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 позовні вимоги підприємця ОСОБА_1 задоволено частково та, серед іншого, присуджено до стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства „Універсал Банк ( 04114 м. Київ вул. Автозаводська 54/9, іден.код 21133352) на користь суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1 - 155516,30 грн. орендної плати за фактичне користування приміщенням, 311032,60 грн. неустойки, 195,10грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 4750,49грн. витрат по сплаті державного мита. А всього на суму - 471494,49 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 17лютого 2011року рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 27.04.2011р. рішення попередніх судових інстанцій залишено без змін.

На виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду України від 17 лютого 2011 року, господарським судом Тернопільської області видано наказ від 12 березня 2011 року про стягнення перелічених сум.

Листом від 14 березня 2011 року підприємець ОСОБА_1 повідомив боржника про предявлення в т.ч. даного судового наказу до виконання та вказав рахунок для зарахування боргу, відкритий підприємцем в АТ "ОСОБА_5 ОСОБА_6". Лист отримано ПАТ "Універсал Банк" 17 березня 2011року (копія фіскального чеку №8130 від 14.03.2011р., опис вкладення та повідомлення про вручення даного поштового відправлення з відміткою про отримання знаходяться в матеріалах справи).

14 березня 2011 року СПД-ФО ОСОБА_1 звернувся до відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві з заявою (вх.№4486) про прийняття до виконання судового наказу від 12 березня 2011р у справі №12/99-1806 до виконання.

Крім іншого, в заяві адресованій ДВС, було вказано номер поточного рахунку стягувача №5 в АТ "ОСОБА_5 ОСОБА_6" МФО 380805 для зарахування коштів та клопотання про накладення арешту на рахунок боржника.

До заяви долучено наказ та довідку з банку про наявність поточного рахунку підприємця, докази відправки вищенаведених документів боржнику.

21 березня 2011 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищезазначеного наказу, про що винесено постанову ВП №225260914. Постановою боржнику встановлено строк для добровільного виконання до 28 березня 2011 року. Постанову із супровідним листом №1345/5 від 21 березня 2011 року направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно з відміткою на супровідному листі ДВС (т.2 а.с.9), його було відправлено сторонам лише 25 березня 2011 року.

При прийнятті наказу до виконання, зауважень щодо невідповідності виконавчого документа приписам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем встановлено не було.

21 березня 2011 року, з метою добровільного виконання судових рішень у справі №12/99-1806, платіжним дорученням №766 від 21 березня 2011 року ПАТ "Універсал Банк" перерахувало на користь ОСОБА_1 (155516,30 грн. орендної плати за фактичне користування приміщенням + 311032,60 грн. неустойки + 195,10грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 4750,49грн. витрат по сплаті державного мита) всього 471494,49 грн.

При цьому, перерахування коштів здійснено не на рахунок підприємця ОСОБА_1, відкритий в АТ "ОСОБА_5 ОСОБА_6" і зазначений в листах стягувача від 14 березня 2011 року, адресованих відділу ДВС та боржнику, а на рахунок фізичної особи ОСОБА_1 відкритий в ПАТ "Універсал Банк".

В подальшому, 471494,49 грн. зараховано банком в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №11/445-к від 29 жовтня 2007 року, укладеним з ПАТ "Універсал Банк".

На вимогу суду, банком надано пояснення про рух коштів.

Так, 22 березня 2011 року грошові кошти у розмірі 471494,49 грн. були списані з рахунку 2690 в ПАТ "Універсал Банк" на рахунок банківської валютної позиції 0002, для конвертування у валюту кредитної заборгованості (підтверджується меморіальним ордером №978_18).

22 березня 2011 року грошові кошти у розмірі 471494,49 грн. були конвертовані в долар США в розмірі 59324,65 доларів США та перераховані на транзитний рахунок 3333 ПАТ "Універсал Банк", для подальшого зарахування в рахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 (підтверджується меморіальним ордером №978_18).

22 березня 2011 року грошові кошти у розмірі 49526,24 доларів США були зараховані на рахунок 0032 в ПАТ "Універсал Банк" в погашення тіла по кредитному договору клієнта ОСОБА_1 (підтверджується меморіальним ордером №978 6).

22 березня 2011 року грошові кошти у розмірі 9798,41 доларів США були зараховані на рахунок 0032 в ПАТ "Універсал Банк" в погашення відсотків по кредитному договору клієнта ОСОБА_1 (підтверджується меморіальним ордером №978_5).

Таким чином, на наступний день після погашення власної заборгованості ПАТ "Універсал Банк" здійснило її списання в рахунок погашення простроченої кредитної заборгованості ОСОБА_1.

Заявою від 21 березня 2011 року (отримано ДВС 22 березня 2011 року) банк інформував виконавчу службу про перерахування коштів та додав платіжне доручення №766 від 21 березня 2011 року.

Враховуючи застосовану боржником процедуру перерахування коштів, пояснення представників сторін, стягував не приймав виконання.

29 березня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №225260914 до зведеного виконавчого №26575995.

На виконання зведеного виконавчого провадження, 19 травня 2011 року, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт коштів боржника ПАТ «Універсал Банк»на загальну суму 503822,18 грн. у т.ч. щодо примусового виконання судового рішення у справі №12/99-1806 (т.2 а.с.26,27).

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі №2а-7794/11/2670, задоволено позов ПАТ «Універсал Банк»до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві та визнано незаконною і скасовано постанову органу виконавчої служби про арешт коштів боржника в межах суми 503 822,18 грн.

Дану постанову мотивовано добровільним виконанням банком грошового зобовязання перед підприємцем ОСОБА_1 за рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №12/99-1806. А саме, сплатою банком 471 494,49 грн. згідно платіжного доручення №766 від 21 березня 2011 року

Згідно з поясненнями представника підприємця ОСОБА_1 (протокол судового засідання від 01 березня 2012 року) згадана постанова адміністративного суду оскаржена ним в апеляційному порядку. Однак, даних про прийняття скарги судом апеляційної інстанції у нього немає.

Відповідно до змісту заяв ОСОБА_1, адресованих боржнику від 04 квітня, 05 квітня та 07 квітня 2011 року, стягувач є обізнаним щодо перерахування 21 березня 2011 року коштів на його рахунок, вважав це помилковим та просив їх повернути.

За твердженням стягувача, такі дії боржника не є належним виконанням судового рішення, порушують правила бухгалтерського та податкового обліку, а також його право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Поряд з цим, органом ДВС не вчинено жодних дій спрямованих на належне виконання судового рішення, щодо перерахування коштів, отриманих від підприємницької діяльності на рахунок підприємця, а не фізичної особи.

В свою чергу, ПАТ "Універсал Банк" вважає, що судове рішення виконано повністю, у спосіб, передбачений виконавчим документом та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому, не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є бездіяльністю органу ДВС.

Крім іншого, на розгляд суду банком надано постанову про арешт коштів боржника, датовану 25 жовтня 2011 року, за змістом якої, наказ від 12 березня 2011 року у справі №12/99-1806 боржником (ПАТ "Універсал Банк") у добровільному порядку не виконано.

Інформацію щодо закриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу від 12 березня 2011 року у справі №12/99-1806, відділом ДВС не представлено.

Відсутня така інформація і у сторін виконавчого провадження.

Судом також з'ясовано, що на даний час, в провадженні господарського суду Тернопільської області знаходиться справа №12/92-1651:

За первісним позовом: ОСОБА_2 акціонерного товариства "Універсал Банк" до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (відповідача 1) та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (відповідача 2), про стягнення з відповідачів солідарно 1 137980,79 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 26.10.2010р.).

За зустрічним позовом 1: суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Універсал Банк" про зобовязання позивача за первісним позовом здійснити залік взаємної заборгованості у сумі коштів списаних з розрахункового рахунку спрямованих на погашення кредитних зобовязань згідно Кредитного договору №11/445-к від 29.10.2007р. та додаткової угоди №BL9199 K-1 від 24 вересня 2008 року та про зобовязання зарахувати зайво списану суму коштів на розрахунковий рахунок та сплатити проценти за весь період незаконного користування коштами.

За зустрічним позовом 2: субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_7 до акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання недійсним п. 12 договору поруки № 11 / 445 - П від 29 жовтня 2007 року; визнання недійсним п. п. 4.2 додаткової угоди до договору поруки № 11 / 445 - П від 29 жовтня 2007 року; визнання недійсною додаткової угоди № 2 до договору поруки № ВL11 / 445 - К від 29 жовтня 2007 року, яка ніби - то укладена між відповідачем 2 і банком 13 квітня 2009 року; визнання договору поруки № 11/445 від 29 жовтня 2007 року таким, що припинив свою дію із 24 вересня 2008 року.

Попередньо, у справі №12/92-1651 була проведена судова почеркознавча експертиза, а ухвалою суду від 20 лютого 2012 року провадження у справі зупинено у звязку з призначенням судової бухгалтерської експертизи.

Предметом експертного дослідження є визначення розміру зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ "Універсал Банк" за кредитним договором, у т.ч. у звязку з зарахуванням в рахунок погашення кредитних зобов'язань 471 494,49 грн. сплачених платіжним дорученням №766 від 21 березня 2011 року.

Станом на час розгляду скарг, експертиза не закінчена, провадження у справі №12/92-1651 не поновлено.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників у т.ч. дані у попередніх засіданнях, враховуючи висновки зроблені касаційною інстанцією у постанові від 13 грудня 2011 року, суд прийшов до висновку, що в задоволені скарги підприємця ОСОБА_1 слід відмовити, а скаргу ПАТ "Універсал Банк" задовольнити частково, з огляду на таке.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, ст.115 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб це сукупність дій органів та посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконанню підлягають виконавчі документи, в яких зазначаються, зокрема, резолютивна частина рішення, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача та боржника. Їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб платників податків), а також інші дані, які ідентифікують стягувача чи боржника,в тому числі їх рахунки.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача, що може містити також відомості про боржника.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обовязок прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа (ч.2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом ч.3 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення.

Відповідно до п.3.6.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Мінюсту №74/5 від 15 грудня 1999 року, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/4158, із додатком до Інструкції №7, в постанові про відкриття виконавчого провадження викладається резолютивна частина виконавчого документа.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, в порядку ст. 27 цього Закону, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частино 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 45 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено порядок виплати стягувачу грошових сум, стягнутих з боржника в порядку примусового виконання, що надає стягувачу фізичній особі можливість подати державному виконавцю заяву про перерахування коштів на зазначений стягувачем рахунок в банку чи іншій кредитній установі, або одержати кошти за поштовим переказом, здійсненим на його адресу, не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою.

Вказана норма регламентує дії саме органу державної виконавчої служби в порядку примусового виконання і не може застосовуватись у разі добровільного виконання судових рішень.

Відповідно до резолютивної частини рішення господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 щодо стягнення коштів на загальну суму 471 494,49 грн., виданого на його виконання наказу від 12 березня 2011 року №12/99-1806 та змісту постанови ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 21 березня 2011 року про відкриття виконавчого провадження №225260914, в них відсутні вказівки боржнику про необхідність перерахування коштів стягувачу на конкретно визначений рахунок.

Від-так, сплата банком коштів в сумі 471 494,49 грн., на належний стягувачу рахунок не суперечить порядку виконання грошових зобовязань, визначених рішенням суду, його наказом та постановою органу виконавчої служби.

Сплата коштів банком документально стверджується платіжним дорученням №766 від 21 березня 2011 року і виписками про рух коштів.

Перерахування коштів відбулось до закінчення терміну, встановленого для добровільного виконання.

У звязку з чим, суд прийшов до висновку про виконання банком рішення у справі №12/99-1806 в згаданій частині.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення і в Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-8/750 від 29 серпня 2007 року (постанова Верховного суду України від 20 березня 2007 року у справі №32/592).

Як зазначалось вище, до висновку про виконання боржником рішення господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 прийшов і Окружний адміністративний суд м. Києва у своїй постанові від 14 червня 2011 року у справі №2а-7794/11/2670.

Даний факт має для господарського суду приюдиційне значення.

Так, за змістом і направленістю положень статті 35 ГПК рішення суду з адміністративної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, - з тих же підстав, що й рішення суду з цивільної справи (частина четверта статті 35 ГПК) (п. 38 ОСОБА_8 господарського суду від 12 березня 2009 року № 01-08/163 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України".).

Згідно з п.п.1-4 ст. 254 КАС України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку, встановленого ст. 186 КАС України для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанову у справі №2а-7794/11/2670 окружний адміністративний суд м. Києва прийняв 14 червня 2011 року.

Доказів її оскарження чи скасування у встановленому порядку стягувач, станом на 15 березня 2012 року, без зазначення причин не надав.

Відповідно до змісту Закону України "Про виконавче провадження" стягував не є органом, який здійснює (контролює) примусове виконання судових рішень.

Про це ж зазначено і в постанові Вищого господарського суду України від 13 грудня 2011 року у даній справі.

Тому, перерахування боржником коштів на інший рахунок стягувача, ніж вказаний останнім (за відсутності про це вказівки суду чи органу ДВС), не є порушенням вимог цього Закону.

У згаданій постанові Вищого господарського суду України також звертається увага і на те, що не стосується предмету судового розгляду з'ясування здійснення боржником неправомірних дій, що перешкоджали б діяльності стягувача, ведення ним обліку, завдавали б йому майнових втрат.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Таким чином, у виконавчому провадженні не вирізняється окремо такий стягував як фізична особа субєкт підприємницької діяльності.

На це ж звернув свою увагу і Вищий господарський суд України у своїй постанові по справі, що розглядається.

Зокрема вказавши, що підстави виникнення у боржника грошових зобов'язань визначені статтею 11 Цивільного кодексу України, що відносить до таких, зокрема, договори та інші правочини; судове рішення є наслідком реалізації особою стягувачем права на судовий захист порушеного права, застосуванням державного примусу у відносинах сторін, що однак, не породжує, не змінює та не припиняє їх зобов'язальних правовідносин (за винятком випадків, передбачених актами цивільного законодавства). Виконання судового рішення в добровільному порядку одночасно є виконанням цивільного обов'язку боржником, що має здійснюватись із додержанням як вимог, викладених у резолютивній частині рішення, так і загальних вимог законодавства щодо виконання зобов'язань, умови, за яких зобов'язання вважається виконаним.

Відповідно до статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою; за частиною 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи.

Здійснення підприємницької діяльності є правом фізичної особи з повною цивільною дієздатністю, реалізація якого здійснюється за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Таким чином, реєстрація фізичної особи як підприємця засвідчує його право на зайняття підприємницькою діяльністю, однак не змінює його правового статусу у цивільних відносинах як фізичної особи.

Фізична особа як суб'єкт права приватної власності має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 Цивільного кодексу України), що відповідає положенням Господарського кодексу України про майнову основу господарювання та правовий режим майна суб'єктів господарювання.

За статтею 177 Цивільного кодексу України, майном вважаються також і гроші.

Засвідчення у найменуванні сторони в процесуальних судових документах її статусу як суб'єкта господарювання (фізичної особи підприємця) є підтвердженням даного спору як господарського, однак не є обов'язковим реквізитом найменування сторони за статтею 54 Господарського процесуального кодексу України.

Певні особливості у правовому регулюванні порядку використання майна для здійснення підприємницької діяльності, обов'язок вести облік результатів підприємницької діяльності, відмінності у оподаткуванні результатів підприємницької діяльності не змінюють особу суб'єкта права приватної власності на таке майно.

З врахуванням усього вище переліченого, скарга підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а скаргу ПАТ "Універсал Банк" в частині визнання незаконною бездіяльність Відділу виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що проявляється у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 про стягнення 471 494,49 грн. заборгованості з ОСОБА_2 акціонерного товариства Універсал Банк на користь ОСОБА_1, слід задовольнити.

Щодо вимоги про зобовязання відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 12 березня 2011 року у справі №12/99-1806, то суд не вправі зобов'язувати до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року.

А тому, дані вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 86,121-2 ГПК України, Закону України "Про виконавче провадження", суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги підприємця ОСОБА_1С про визнання незаконною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва щодо виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 12 березня 2011 року у справі №12/99-1806 та вимогою зобовязати орган ДВС виконати даний наказ відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та у спосіб, встановлений виконавчим документом, відмовити.

2. Скаргу ПАТ "Універсал Банк" в частині визнання незаконною бездіяльність Відділу виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що проявляється у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 грудня 2010 року у справі №12/99-1806 про стягнення 471 494,49 грн. заборгованості з ОСОБА_2 акціонерного товариства Універсал Банк на користь ОСОБА_1 задовольнити.

3. В задоволенні скарги ПАТ "Універсал Банк" в частині зобовязання відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 12 березня 2011 року у справі №12/99-1806, відмовити.

Суддя І.П. Шумський