КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2012 № 13/026-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Сітайло Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі Кравчук О.І.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 (довіреність №02юр. від 12.04.2012 р.)

ОСОБА_3 (довіреність №1461 від 07.05.2012 р.)

від відповідача ОСОБА_4 (довіреність №4 від 16.03.2012 р.)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55»

на рішення

господарського суду Київської області

від 19.03.2012 р.

у справі № 13/026-12 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит»

до Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55»

про стягнення 79770,00 грн.

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55» про стягнення з відповідача заборгованості за відпущену продукцію в сумі 79770,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.03.2012 р. у справі №13/026-12 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 79770,00 грн. заборгованості, а також судові витрати: 1609,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не погоджується з рішенням, з підстав порушення судом першої інстанції ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 34 ГПК України, яке було прийняте внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представники позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.08.2011 р. між Відкритим акціонерним товариством Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» (продавець) та Акціонерним товариством закритого типу «Пересувна механізована колона №55» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №23 Р/К-11, згідно умов якого продавець зобовязався поставити, а покупець прийняти та оплатити камінь бутовий Овруцького родовища.

На виконання умов вказаного договору, протягом вересня-листопада 2011 року позивачем було відпущено відповідачу кварцитову продукцію (камінь-бут) на загальну суму 395107,44 грн., а саме:

- згідно видаткової накладної та рахунку №РН-01106 від 07.09.2011 р. на суму 73824,72 грн., (відповідно до залізничної накладної №34078279);

- згідно видаткової накладної та рахунку №РН-01197 від 26.09.2011 р. на суму 73878,72 грн., (відповідно до залізничної накладної №34262105);

- згідно видаткової накладної та рахунку №РН-01288 від 17.10.2011 р. на суму 77592,00 грн., (відповідно до залізничної накладної №34428615);

- згідно видаткової накладної та рахунку №РН-01392 від 09.11.2011 р. на суму 86928,00 грн., (відповідно до залізничної накладної №34643882);

- згідно видаткової накладної та рахунку №РН-01429 від 21.11.2011 р. на суму 82884,00 грн., (відповідно до залізничної накладної №34770297).

Пунктом 3 додатку №1 до договору №23Р/К-11 від 25.07.2011 р. визначено реквізити відвантаження, а саме: станція призначення: Чернігів-Північний Південно-Західної залізничної дороги, код станції 325104, вантажоотримувач: ТОВ «Чернігівагрдорстрой», код 2543.

Вказану продукцію було поставлено залізничним транспортом з оформленням залізничної накладної, що в свою чергу являється договором перевезення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою строною вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, вказану продукцію по кількості та якості вантажоотримувачем прийнято без будь-яких зауважень.

Слід зазначити, що відповідачем не надано доказів неотримання зазначеної продукції від позивача.

Претензій до перевізника (залізниці), стосовно виконання умов договору перевезення вказаної продукції, сторонами також не заявлено. Розрахунки між позивачем та залізницею (перевізником) за надані послуги перевезення зазначеного вантажу проведені в повному обсязі.

Пунктом 4.4 даного договору сторонами узгоджено, що кінцевий розрахунок за кожну партію продукції здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту передачі продукції перевізнику.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач всупереч прийнятим на себе зобовязанням розрахунок за поставлену продукцію здійснив частково на суму 315337,44 грн. Оплату було здійснено шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок продавця в період з 31.08.2011 р. по 18.11.2011 р. За період з 18.11.2011 р. і по даний час розрахунок не проводиться.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію становить 79770,00 грн.

Станом, на момент звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача не була погашена.

23.12.2011 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №4240, в якій позивачем було запропоновано відповідачу перерахувати в загальному порядку наявну заборгованість за поставлену продукцію в сумі 79770,00 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 30.12.2011 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором, або законом.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на неотримання ним рахунків-фактур, невідповідність видаткових накладних вимогам чинного законодавства, а також неотримання ним рахунку за поставлену продукцію оцінюються апеляційним господарським судом критично, оскільки наявні в матеріалах справи рахунки-фактури та видаткові накладні відповідають вимогам до п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р. Крім того, пунктом 4.4 договору не визначено порядок виставлення рахунків на оплату поставленої продукції.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 79770,00 грн. заборгованості є обґрунтованими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості звернутись з позовом до суду за захистом своїх прав у відносинах з вантажоотримувачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2012 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у звязку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2012 р. у справі №13/026-12 залишити без змін.

Справу №13/026-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Алданова С.О.

Судді Сітайло Л.Г.

ОСОБА_1