КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2012 № 5011-2/1169-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - Корінної А.О.,

за участю представників (згідно з протоколом судового засідання від 05.09.2012 по справі

№ 5011-2/1169-2012 ):

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Остра»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2012

у справі № 5011-2/1169-2012 (суддя: Домнічева І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Остра»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Фінекс»

про стягнення 122 163,05 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.04.2012 у справі № 5011-2/1169-2012 в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Остра» (далі за текстом ПрАТ «СК «Остра») відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПрАТ «СК «Остра» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2012 у справі № 5011-2/1169-2012, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ «СК «Остра» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Фінекс» (далі за текстом ТОВ «СК «Фінекс») у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2012 у справі № 5011-2/1169-2012.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 справу № 5011-2/1169-2012 призначено до розгляду у складі колегії: головуючий суддя: Борисенко І.В., суддів: Ільєнок Т.В., Шипко В.В. на 26.06.2012.

У відзиві від 07.06.2012 № 334 на апеляційну скаргу ТОВ «СК «Фінекс» просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Довідкою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи № 5011-2/1169-2012, призначеної на 26.06.2012, яка знаходиться в провадженні головуючого судді Борисенко І.В., знято зі складу, у звязку з обранням судді Борисенко І.В. суддею Вищого адміністративного суду України.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду України від 03.07.2012 № 02-15/441 у звязку з обранням судді Борисенко І.В. суддею Вищого адміністративного суду України призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи № 5011-2/1169-2012.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2012 порушено апеляційне провадження у даній справі та призначено розгляд на 01.08.2012.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2012 справу № 5011-2/1169-2012 відкладено розгляд даної справи на 05.09.2012.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «СК «Фінекс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2012 у справі № 5011-2/1169-2012 без змін.

Представник ПрАТ «СК «Остра» в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.09.2012 був присутнім та надав свої пояснення, якими просив задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник ТОВ «СК «Фінекс» в судовому засіданні апеляційної інстанції 05.09.2012 був присутнім та надав свої пояснення, якими просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення господарського суду м. Києва від 19.04.2012 у даній справі залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського кодексу України (далі за текстом ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2006 між позивачем - Страховим акціонерним товариством ОСТРА(найменування та тип якого з 18.02.2010р. змінено на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ОСТРАу відповідності до положень Закону України Про акціонерні товариства, про що отримане свідоцтво про державну реєстрацію), та відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія Фінекс, було укладено Договір № 13-6-06/429 про співробітництво по факультативному перестрахуванню (Договір ретроцесії), предметом якого є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, переданих (прийнятих) Сторонами на факультативній (необов'язковій) основі по договорах факультативного перестрахування (ретроцесії), а також права та обов'язки Сторін при укладенні, виконанні і припиненні договорів факультативного перестрахування (ретроцесії).

Згідно з п. 1.2. Договору ретроцесії, Сторони можуть укладати конкретні договори перестрахування окремо по кожному ризику. Кожен конкретний договір перестрахування незалежний від умов будь-якого іншого конкретного договору перестрахування, укладеного Сторонами; за п. 2.1. вищезазначеного договору, пропозиція конкретного ризику в перестрахування здійснюється у виді конкретного договору перестрахування, підписаного належним чином Перестрахувальником, який направляється Перестраховику за допомогою факсимільного зв'язку або електронною поштою; у конкретному договорі перестрахування вказуються пропоновані умови передачі ризику в перестрахування.

Судом першої інстанції встановлено, що між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір від 11.12.2006 № 01066610 добровільного страхування транспортного засобу марки ВМW Х5, д.р.н. Т 422 СР (далі за текстом - Договір страхування та Застрахований автомобіль відповідно).

Згідно перестрахувального ковер-нота від 10.01.2007 № , ризик за Договором страхування був переданий у ретроцесію Відповідачу.

При цьому, 04.04.2007 сталося незаконне заволодіння астрахованим автомобілем (п. 2.2.4 Договору страхування).

Позивачем про вищевказану подію було повідомлено Відповідача, що підтверджується направленим повідомленням за вих. № 208 від 05.04.2007 про настання страхового випадку, а також поштовим описом вкладення у цінний лист та чеком від 05.04.2007.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2008 року по справі № 2-222/08 (на даний час є чинним) стягнуто з Позивача на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 248 914,50 грн. і вказана сума на виконання рішення судового органу з врахуванням судових витрат була сплачена Позивачем в процесі примусового виконання рішення суду платіжними дорученнями від 01.09.2008 № 2474 - на суму 40 644 грн. та від 02.09.2008 № 2477 - на суму 210 000 грн., загальною сумою 250 644,00 грн. (сума страхового відшкодування 248 914 грн. + судовий збір 1700 грн. + витрати по сплаті інформаційного-технічного забезпечення розгляду цивільних справ 30 грн.).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що Приморським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області постановою від 31.08.2007 зупинено досудове слідство у кримінальній справі №5, яка порушена по факту незаконного заволодіння Застрахованим автомобілем, до встановлення осіб, які вчинили злочин.

Відповідно до п. 3.4.1 Договору ретроцесії, Перестраховик зобов'язується перерахувати Перестрахувальникові свою частину страхового відшкодування, розмір якої розрахований відповідно до умов даного Договору і конкретного договору перестрахування, у термін передбачений даним Договором, якщо інше не передбачено в конкретному договорі перестрахування.

Частку відповідальності Відповідача у разі настання страхового випадку, встановлено вказаною ковер-нотою від 10.01.2007 № у розмірі 37,36 %.

Згідно розрахунку Позивача, сума страхового відшкодування, яку як вважає Позивач, Відповідач повинен сплатити на його рахунок становить 92 994,46 грн. (248 914,50 х 37,36% /100).

Разом з тим, п. 8.4. ст. 8 Договору ретроцесії передбачено, що у разі виникнення у Перестрахувальника обов'язку виплатити страхове відшкодування на підставі рішення судового органу, то підставою для виплати Перестраховиком його частини страхового відшкодування є надання Перестрахувальником копії такого рішення судового органа.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач та Відповідач надають суду різні за змістом та додатками листи від 08.10.2008 №1339 з різними датами їх отримання Відповідачем, при цьому Позивачем не спростовано доводів Відповідача та наданих ним доказів, щодо більш пізнього отримання останнім листа від 08.10.2008 № 1339 та щодо іншого змісту цього листа, і у тому числі щодо додатків, ніж доданий до позову, тому доводи Позивача відносно того, що встановлений п. 3 ст. 15 перестрахувального ковер-нота від 10.01.2007 № , 10-ти денний строк виконання зобов'язання по сплаті Перестраховиком своєї частини страхового відшкодування треба обраховувати з 08.10.2008, суд вважає недоведеними.

Позивач зазначає, що Відповідач 19.11.2008 сплатив Позивачу частину боргу у сумі 12 994,46 грн., про що свідчить платіжне доручення від 19.11.2008 № 3026, і що на думку Позивача є погодженням Відповідача зі страховим випадком з Застрахованим автомобілем та з вимогами Позивача щодо сплати перестрахового платежу за ковер-нотом від 10.01.2007 № .

Проте із цим погодитись не можна, виходячи з обставин справи, підтверджених відповідними доказами, наданими відповідачем у справі, тобто з огляду на подальші дії Відповідача щодо не визнання даного випадку таким, що підпадає під умови Договору страхування та Договору ретроцесії.

Крім того, залишок боргу у сумі 80 000 грн., Відповідач не перерахував, повідомивши Позивача про свою відмову в виплаті перестрахового відшкодування, що і стало підставою для звернення Позивача до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, шо згідно з п. 1.3. Договору ретроцесії, передані в перестрахування ризики вважаються перестрахованими на умовах (за Правилами страхування) Позивача, що уклав Договір страхування, тобто Відповідач перестрахував Застрахований автомобіль на умовах, передбачених Договором страхування та Правилами страхування (до вказаного договору) Позивача.

Згідно Додатка № 1 від 18.12.2006 до Договору страхування, Застрахований автомобіль є застрахованим Позивачем за умови його зберігання на охоронюваній стоянці.

Відповідно до п. 1.3. Договору ретроцесії, Відповідач керується умовами Перестрахувального ковер-ноту від 10.01.07 № , який також передбачає, що Застрахований автомобіль перестрахований за умови його зберігання на охоронюваній стоянці.

Як вбачається з Постанови про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження Приморського РВ ОГУ ГУ МВС України в Одеській області від 09.08.07, Застрахований автомобіль на момент незаконного заволодіння 04.04.07 знаходився на вулиці навпроти входу в банк, а не на охоронюваній стоянці, що не спростовано матеріалами справи.

Згідно ч. 3 п. 2 ст. 977 ЦК України, прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Позивачем не було надано ні Відповідачу ні суду доказів (прямо передбачених ч. 3 п. 2 ст. 977 ЦК України, або інших належних та допустимих доказів в розумінні вимог чинного законодавства), що Застрахований автомобіль на момент незаконного заволодіння ним - 04.04.07 знаходився на передбаченій умовами Договору охоронюваній стоянці, а не на вулиці.

При цьому судом вірно не взято до уваги посилання Позивача, що відповідно до ст. 35 ГПК України рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2008 по справі № 2-222/08, яке на даний час є чинним, вже встановлено, що незаконне заволодіння (крадіжка, угод) 04.04.2007 року Застрахованого автомобіля є страховим випадком за умовами п.п. 2.2.4 Договору страхування, а тому це не потребує додаткового доведення, оскільки цей факт не підтверджує додержання відповідачем умов Договору ретроцесії із врахуванням Додатку № 1 до нього та умов Перестрахувального ковер-ноту щодо зберігання застрахованого автомобіля на охоронюваній стоянці.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2008 по справі № 2-222/08 не досліджувалися обставини, передбачені Додатком від 18.12.2006 № 1 до Договору страхування, щодо того - де під час незаконного заволодіння знаходився Застрахований автомобіль.

Відповідно до п.п. 7.2.8. п. 7.2. Договору страхування, Страхувальник (ОСОБА_2М.) зобов'язаний суворо виконувати правила експлуатації, зберігання та обслуговування транспортного засобу, зокрема згідно умов договору страхування.

Згідно з п. 10.1. Договору страхування, невиконання або неналежне виконання Страхувальником своїх обов'язків за договором страхування надає Страховику (Позивачу) право відмовити Страхувальнику (ОСОБА_2М.) в виплаті страхового відшкодування.

Згідно з п.п. 9.1.5. п. 9.1. Договору страхування, підставою для відмови Страховика (Позивача) в виплаті страхового відшкодування є інші випадки, передбачені договором страхування та законодавством України, і в даному випадку п. 10.1 та 7.2.8 Договору страхування надають право Страховику відмовити Страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, зокрема з підстави невиконання або неналежного виконання Страхувальником своїх обов'язків за договором страхування щодо зберігання транспортного засобу згідно умов Договору страхування, а в даному випадку - умов Додатка № 1 від 18.12.2006 до Договору страхування, який умовою застрахованості Позивачем ризиків Страхувальника при експлуатації Застрахованого автомобіля щодо незаконного заволодіння ним, ставить умову зберігання вказаного автомобіля на охоронюваній стоянці.

Таким чином, в зв'язку з невиконанням Страхувальником (ОСОБА_2М.) передбаченого Договором страхування обов'язку зберігання Застрахованого автомобіля на охоронюваній стоянці, Позивач мав право відмовити в виплаті страхового відшкодування саме з цієї підстави, яка не була предметом розгляду та доведення в наведеній вище цивільній справі Приморського районного суду м. Одеси № 2-222/08.

Відповідно до п. 8.1. Договору ретроцесії, Перестрахувальник (Позивач) самостійно приймає рішення по виплаті страхового відшкодування з обов'язковим дотриманням прав Перестраховика (Відповідача) за цим договором. Перестраховик (Відповідач) зобов'язаний слідувати всім рішенням Перестрахувальника (Позивача) по виплаті страхового відшкодування, при цьому, Перестрахувальник (Позивач) повинний діяти кваліфіковано, з належним ступенем доцільності й обачності, як діяв би будь-який страховик на його місці за умови, що він не мав би перестрахувального захисту. Він зобов'язаний дотримувати інтереси Перестраховика (Відповідача) так, як би це були його власні інтереси.

Позивач допустив не доведення до відома Приморського районного суду м. Одеси відповідних вищевказаних обставин, внаслідок чого, страхове відшкодування було стягнуто в судовому порядку, тобто, саме некваліфіковані дії Позивача призвели до виплати ним страхового відшкодування.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що згідно з п. 1.3. Договору ретроцесії, у випадку, якщо окремі умови, зазначені в конкретному договорі перестрахування відрізняються від оригінальних умов страхування, то сторони будуть керуватися умовами, зазначеними в конкретному договорі перестрахування. Вищевказане положення діє в будь-якому випадку, навіть якщо в цьому конкретному договорі перестрахування є посилання на оригінальні умови страхування.

При цьому, відповідно до п. 1.3. Договору ретроцесії, Відповідач керується умовами Перестрахувального ковер-ноту від 10.01.07 № , який передбачає, що Застрахований автомобіль перестрахований за умови його зберігання на охоронюваній стоянці.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що Застрахований автомобіль під час незаконного заволодіння зберігався на не охоронюваній стоянці, що Позивачем не спростовано, відповідальність Відповідача не поширюється на відповідну подію з ознаками страхової і, відповідно, у Відповідача не виникло обов'язку виплати перестрахового відшкодування Позивачу, а тому вимоги позивача щодо стягнення 80 000 грн. страхового відшкодування є безпідставними, що правомірно встановлено судом першої інстанції.

Також, оскільки Позивачем не доведено наявності у Відповідача перед Позивачем грошового зобовязання щодо сплати 80 000 грн. страхового відшкодування, не доведено дати, з якої могло б виникнути таке зобовязання (належні докази у справі відсутні), суд вірно відмовив Позивачу і в стягненні нарахованих ним на вказану суму за період з 19.10.2008 по 01.10.2011 інфляційних та 3% річних, а також пені за період з 19.10.2008 по 19.04.2009.

За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно відмовив у позові. Позивач звернувся до суду з даним позовом, не довівши порушення своїх прав.

Доводи, наведені ПрАТ „СК „Остра в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції.

При таких обставинах, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскарженого рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись статями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Остра» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2012 у справі № 5011-2/1169-2012 без змін.

2. Справу № 5011-2/1169-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Доманська М.Л.

Судді Пантелієнко В.О.

ОСОБА_1