донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.02.2012 р. справа №27/180/09-10/5009/1736/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю №159 від 16.05.2011р.
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю б/н від 04.04.2011р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя (ВАТ «Запорізький арматурний завод»перейменовано у ПАТ «Запорізький арматурний завод»)
на рішення господарського суду Запорізької області
від08.11.2011р.
у справі№27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11 (суддя Серкіз В.Г.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
доПублічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя
простягнення заборгованості за активну електричну енергію у розмірі 104907,61грн., заборгованості за реактивну електричну енергію у розмірі 1611,83грн., пені у розмірі 9576,57грн., 3% річних у розмірі 1197,08грн., інфляційних у розмірі 7082,69грн.
В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, до відповідача, Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя, про стягнення заборгованості за активну електричну енергію у розмірі 104907,61грн., заборгованості за реактивну електричну енергію у розмірі 1611,83грн., пені у розмірі 9576,57грн., 3% річних у розмірі 1197,08грн., інфляційних у розмірі 7082,69грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.09.2010р. у справі 27/180/09, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2010р., позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2010р. та рішення господарського суду від 30.09.2010р. скасовано, а справа №27/180/09 передана на новий розгляд. При цьому, суд касаційної інстанції вказав на необхідність при вирішенні спору перевірити доводи відповідача про припинення зобовязання за спірною заборгованістю зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.04.2011р. прийнято справу №27/180/09 до провадження та присвоєно справі №27/180/09-10/5009/1736/11.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.05.2011р. припинено провадження у справі №27/180/09-10/5009/1736/11.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.06.2011р., яка залишена без мін постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2011р., ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.05.2011р. у справі №27/180/09-10/5009/1736/11 скасовано, а справу передано на розгляд до господарського суду Запорізької області. Вказані постанови мотивовані тим, що у відповідача були відсутні підстави для застосування ст.601 ЦК України, ст.203 ГК України, у звязку з відсутністю грошового обовязку позивача перед відповідачем, а у суду були відсутні підстави для припинення провадження у справі, оскільки не зясовано обставин щодо заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог, не наведено правової оцінки цим обставинам, не враховано, що подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог повязана з даним спором.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.10.2011р. прийнято справу до розгляду та присвоєно справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5009/5884/11.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.11.2011р. у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ВАТ «Запорізький арматурний завод»на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго»заборгованість за активну електричну енергію у розмірі 104907,61грн., заборгованість за реактивну електричну енергію у розмірі 1611,83грн., пеню у розмірі 9576,57грн., 3% річних у розмірі 1197,08грн., інфляційні нарахування у розмірі 7082,69грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем здійснювались конклюдентні дії, якими він підтвердив згоду на договірні відносини за договором №40 від 01.02.1993р., в тій редакції в якій він наразі діє. Відповідач свої зобовязання за договором №40 від 01.02.1993р., в якому передбачено обовязок оплати спожитої електричної енергії не виконав, через що в жовтні, листопаді та грудні 2008 року у відповідача виникла заборгованість за спожиту електричну енергію. Оскільки, відповідач рахунки на оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов договору, як споживач електричної енергії 2 класу напруги не оплатив, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію 104907,61грн., визнані судом обґрунтованими, тому задоволені. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1611,83грн. суми боргу за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії, 9576,57грн. пені, 7082,69грн. інфляційних нарахувань, 1197,08грн. 3% річних визнані судом обґрунтованими, тому задоволені.

Відповідач не погодився з прийнятим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011р. у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Рішення прийнято судом за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Скаржник зазначив, що він не є правонаступником ВО «Арматуробудування», з яким позивач уклав договір №40 від 01.02.1993р., тому відсутні підстави вважати, що спірні правовідносини виникли з цього договору. До того ж договір №40 від 01.02.1993р. припиняв свою дію з 01.05.1999р. по 01.09.2002р. а додаткові угоди, підписані до цього договору відповідачем, є недійсними, оскільки відповідач взагалі не є стороною вказаного договору. Фактичне ж споживання відповідачем поставленої позивачем електроенергії свідчить лише про бездоговірне постачання, що за приписами Закону України «Про електроенергетику»не заборонено та не обмежує постачальника у праві отримати винагороду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.12.2011р. порушено апеляційне провадження у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти доводів скаржника заперечив та зазначив, що відповідач продовжує і по сьогоднішній день здійснювати конклюдентні дії по договору №40 від 01.02.1993р., зокрема, підписання додаткових угод від 19.04.2011р., 01.06.2011р., тобто відповідач здійснював і здійснює дії, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами. До того ж існують численні судові акти, якими встановлено факт, що між сторонами по справі укладено договір на користування електричною енергією №40 від 01.02.1993р., які наразі набрали законної сили та є доказами в підтвердження позовних вимог в розумінні ч.2 ст.35 ГПК України. Отже, відповідач зобовязаний здійснювати оплату спожитої електричної енергії, яка була спожита на підставі вказаного договору. Факт зупинення дії договору з 01.05.1999р. по 01.09.2002р. ніяким чином не впливає на обовязок відповідача здійснити в повному обсязі оплату боргу, який виник в 2008 році та який є предметом спору у цій справі.

Під час апеляційного провадження скаржник заявив клопотання про заміну сторони у справі у звязку з її реорганізацією та просив замінити Відкрите акціонерне товариство «Запорізький арматурний завод» на Публічне акціонерне товариство «Запорізький арматурний завод». Правова оцінка та результати розгляду цього клопотання викладені в ухвалі Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2012р.

Розпорядженням Заступника голови Донецького апеляційного господарського суду від 01.02.2012р. змінено колегію суддів та сформовано її у наступному складі: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2, ОСОБА_3

У судовому засіданні 01.02.2012р. представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні 01.02.2012р. пояснив, що вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін з підстав, наведених у його письмових запереченнях, а також заявив клопотання про залучення до матеріалів справи копії постанови та окремої ухвали Вищого господарського суду України від 19.01.2012р. у справі №24/24д/10.

При розгляді клопотання позивача судовою колегією враховано заперечення відповідача проти його задоволення, а також приписи ч.2 ст.35, ч.1 ст.101, ст.103, ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, положення Закону України «Про доступ до судових рішень», п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»№7 від 17.05.2011р., п.2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»№18 від 26.12.2011р.

За результатами розгляду клопотання апеляційний суд дійшов висновку, що надана позивачем копія постанови Вищого господарського суду України від 19.01.2012р. у справі №24/24д/10 не є додатковим доказом в розумінні ст.101 ГПК України, проте викладені в ній обставини не мають преюдиціального значення для апеляційного суду при вирішенні спору за цим позовом. Судовою колегією враховується лише те, що постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2012р. залишено без змін постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2011р., якою скасовано рішення господарського суду Запорізької області від 04.07.2011р. у справі №24/24д/10. Тобто колегія суддів дослідить саме обставини, викладені в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2011р. у справі 24/24д/10 (як і в інших судових актах, копії яких наявні в матеріалах цієї справи) з метою зясування їх значення для апеляційного суду при вирішенні спору у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11.

Відповідно до ст.129 Конституції України, статей 44, 811 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заперечення на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, між Запорізьким центральним підприємством електричних мереж Виробничого енергетичного обєднання «Дніпроенерго»(постачальник електричної енергії) та Виробничим обєднанням «Арматуробудування»(споживач) укладено договір на користування електричною енергією №40 від 01.02.1993р.

Відповідно до пункту 10 договору, даний договір укладений до 31.12.1993р. і вступає в силу з дня підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заяви однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Згідно листа Державного архіву Запорізької області №01-55/783 від 07.04.2011р. (копія, арк.спр.30, т.6) Запорізьке виробниче обєднання «Запоріжпромарматура»Всесоюзного промислового обєднання трубопровідної арматури «Союзпромарматура»Міністерства хімічного та нафтового машинобудування СРСР створено на підставі наказу Міністерства хімічного та нафтового машинобування СРСР від 22.10.1975р. №221 і підпорядковано Всесоюзному промисловому обєднанню трубопровідної арматури «Союзпромарматура». До складу обєднання увійшли такі виробничі одиниці: Запорізький арматурний завод (головний), Генічеський та Сімферопольський арматурні заводи.

27 січня 1992 року кожний окремо і ДП «Запорізький арматурний завод»і ЗВО «Арматуробудування»були одночасно зареєстровані виконкомом Запорізької міської Ради народних депутатів, у звязку з чим вони отримали кожний своє свідоцтво про державну реєстрацію - №135 та №136 (копія, арк.спр.17, 19, т.6).

Згідно пунктів 1.1., 1.2. Статуту Запорізького державного виробничого обєднання арматуробудування - ВО «Запоріжпромарматура»(копія, арк.спр.20, т.6), обєднання безпосередньо підпорядковане Держоборонпроммашу України і являє собою добровільне галузеве обєднання державних виробничих підприємств України, місцезнаходженням якого є м. Запоріжжя.

До складу обєднання увійшли: Запорізький арматурний завод, м. Запоріжжя головний; Сімферопольський арматурний завод, м. Сімферополь; Славгородський арматурний завод, вис. Славгород, Синельниковського району Дніпропетровської області (пункт 1.3. Статуту).

З дня державної реєстрації за місцем знаходження обєднання набирає права юридичної особи (п.1.4. Статуту).

Обєднання не відповідає за зобовязаннями підприємств, які входять до його складу, а підприємства не відповідають за зобовязаннями обєднання (пункт 1.6. Статуту). Підприємства, що входять до складу обєднання, користуються повною господарською та юридичною самостійністю, здійснюють свою діяльність згідно із законодавчими актами України та своїми статутами (пункт 1.7. Статуту).

Цілями галузевого обєднання підприємств є координація і подальший розвиток виробничої кооперації, що склалася за роки спільної діяльності, з метою розширення номенклатури і підвищення якості промислової арматури на базі найвищих досягнень вітчизняної та зарубіжної техніки і технології, забезпечення прибутку (пункт 2.1. Статуту).

Згідно пунктів 1.1., 1.2. Статуту Запорізького арматурного заводу (копія, арк.спр.18, т.6), підприємством безпосередньо підпорядковане Держоборонпроммашу України і являє собою державне виробниче підприємство України, місцезнаходженням якого є м. Запоріжжя.

Пунктом 1.3. цього Статуту встановлено, що підприємство є самостійним господарський статутним субєктом, діє на підставі Закону Української РСР «Про підприємства в Українській РСР»за принципами повного господарського розрахунку, самофінансування та самоокупності.

Згідно пункту 1.1. Статуту Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод»(копія, арк.спр.22, т.6), товариство засноване відповідно до наказу Міністра машинобудування, військово-промислового комплексу та конверсії України №104 від 28.01.1994р. шляхом перетворення державного підприємства Запорізький арматурний завод у відкрите акціонерне товариство, відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993р. №210/93 «Про корпоратизація державних підприємств».

Пунктом 3.3. вказаного Статуту встановлено, що товариство є правонаступником державного підприємства Запорізький арматурний завод.

Відповідно до ст.3 Закону Української РСР «Про підприємства в Українській РСР», який діяв на час створення ВО «Запоріжпромарматура», підприємства мають право на добровільних засадах об'єднувати свою виробничу, наукову, комерційну та інші види діяльності. Об'єднання діють на основі договору або статуту, який затверджується їх засновниками або власниками. Підприємства, які входять до складу зазначених організаційних структур, зберігають права юридичної особи, і на них поширюється дія цього Закону. Об'єднання є юридичною особою, може мати самостійний і зведений баланси, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням. Реєстрація об'єднання провадиться в порядку, встановленому цим Законом для підприємства. Об'єднання не відповідає за зобов'язаннями підприємств, які входять до його складу, а підприємства не відповідають за зобов'язаннями об'єднання, якщо інше не передбачено установчим договором (статутом). Підприємства, які входять до об'єднання, можуть вийти з його складу із збереженням взаємних зобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами та організаціями.

З огляду на викладене, враховуючи, що об'єднання, якому підпорядковані самостійні підприємства, виступає по відношенню до них як вищестоящий орган та у цих випадках об'єднання може централізувати повністю або частково виконання окремих виробничо-господарських функцій зазначених підприємств, виходячи з того, що ВО «Запоріжпромарматура»створено для координації та розвитку спільної господарської діяльності виробничих одиниць, що увійшли до складу обєднання, з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування, судова колегія дійшла висновку, що укладення ВО «Запоріжпромарматура»договору №40 від 01.02.1993р., відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електричних установок останнього, було зумовлене необхідністю забезпечення електроенергією виробництва, а виробником у даному випадку є Запорізький арматурний завод (враховуючи всі зміни його організаційно-правової форми та незмінність виробничих потужностей та іншого нерухомого майна (основних фондів).

Як вбачається з матеріалів справи, саме відповідачем споживалася електрична енергія відповідно до умов договору; здійснювалась оплата відповідно до умов договору; надавалися акти про спожиту активну електричну енергію та акти про надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії; підписувалися додаткові угоди до договору. В кожній додатковій угоді до договору є пункт такого змісту: «Інші умови договору залишаються без змін та сторони підтверджують свої зобов'язання по ним». Тобто, відповідач підписуючи додаткові угоди з такими умовами підтвердив свою згоду на договірні відносини саме такого змісту договору.

З огляду на викладене, споживачем за договором №40 від 01.02.1993р. виступає відповідач - ПАТ «Запорізький арматурний завод».

Щодо фактів встановлених в постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 21.06.2011р. у справі №2а-0870/3869/11, то апеляційний суд зазначає, що ВАТ «Запоріжжяобленерго» не було учасником провадження в адміністративній справі, а договір №40 від 01.02.1993р. не був предметом розгляду даної справи.

Доводи скаржника про те, що між сторонами не існує договірних зобов'язань, оскільки з 01.05.1999р. по 01.09.2002р. відповідач не споживав електричної енергії відхиляються судовою колегією, оскільки додатковою угодою від 01.09.2002р. підтверджується, що між сторонами відновлені договірні зобов'язання за договором №40 від 01.02.1993р. Той факт, що дія договору на певний період за згодою сторін припинялася, а в подальшому відновлювалася, не може впливати на предмет доказування. Предметом спору є стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в період з жовтня по грудень 2008 року, а тому, до предмету доказування не входить споживання енергії в період з 01.05.1999р. по 01.09.2002р.

Відповідно до умов договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електричних установок відповідача, а відповідач сплачує позивачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору в редакції додаткової угоди до договору від 01.03.2006р.).

Згідно пункту 2.1. договору в редакції додаткової угоди від 01.09.2002р., відповідач зобов'язаний: оплачувати поставлену активну електроенергію та оплачувати перетікання реактивної електроенергії, а також вносити інші платежі за розрахунковий період грошовими коштами, відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класом напруги, згідно з діючими у розрахунковий період тарифами та умовами даного договору.

Оплата використаної активної електроенергії, штрафних санкцій за перевищення договірних величин електроспоживання та потужності, здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальної організації, відкритий у уповноваженому банку.

Оплата за перетікання реактивної енергії, нарахована відповідачу пеня, суми збитків за порушення умов даного договору, перераховуються відповідачем на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно пункту 3 додаткової угоди від 01.01.2005р. до договору, споживач зобовязаний оплачувати вартість спожитої активної електричної енергії та послуги по компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 01.01.2007р. до договору, споживач зобовязаний у термін 5-ти операційних днів після дати отримання здійснити оплату рахунків або платіжних вимог-доручень, що направляються йому постачальником електричної енергії.

Розділом 4 договору, в редакції додаткової угоди від 01.11.2004р., сторони визначили, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період (місяць) здійснюються по діючим тарифам згідно із тарифними групами споживачів та субспоживачів (Додаток №№ 2.1, 2.1.1, 2.2).

На виконання умов договору та укладених між сторонами додаткових угод до нього, протягом жовтня, листопада та грудня 2008 року позивачем здійснювалось постачання електричної енергії відповідачу, як споживачу електричної енергії 2 класу напруги, відповідно до додатку 2.1. до договору, про що сторонами було складено акти приймання-передачі та надавались рахунки №8810 від 07.11.2008р. за жовтень 2008 року, №9947 від 09.12.2008р. за листопад 2008 року, №11002 від 16.01.2009р. за грудень 2008 року для сплати спожитої електричної енергії.

Відповідач заборгованість за спожиту електричну енергію не сплатив через що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з боржника заборгованості з спожитої активної електроенергії у сумі 104907, 61грн. Крім того, позивач вимагає стягнути з відповідача 1611,83грн. суми боргу за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у жовтні 2008 року у відповідача виникла заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії на суму 861,61грн. відповідно до рахунку №9257 від 13.11.2008р., у листопаді 2008 року на суму 413,08грн. відповідно до рахунку №10215 від 11.12.2008р., у грудні 2008 року на суму 337,14грн. відповідно до рахунку №11187 від 21.01.2009р. Загальна сума боргу за послуги компенсації перетікання реактивної електроенергії складала 1611,83грн.

Відповідно до ст.26 Закону України Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником, споживач енергії зобовязаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, а також несе відповідальність за порушення умов договору та правил користування електричною енергією.

За приписами ч.7 ст.26 Закону України "Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до умов договору укладеного між сторонами, відповідача визнано споживачем 2 класу напруги з урахуванням вимог Порядку визначення споживачів, затвердженого Постановою НКРЕ від 13.08.1998р. №1052, що діяв на час укладання між сторонами договору на постачання електричної енергії.

З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми боргу за використану активну електричну енергію у розмірі 104907,61грн. та боргу за послуги компенсації перетікання реактивної електроенергії у розмірі 1611,83грн. є законним та обґрунтованим.

Пунктом 4.7. договору в редакції додаткової угоди від 01.01.2007р., сторони визначили, що при недодержанні строків сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електричну енергію та за надання послуг по компенсації перетікання реактивної електричної енергії, споживач сплачує постачальнику пеню за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання по сплаті у розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочки (не більше ніж подвійна облікова ставка Національного банку України, яка діяла в період нарахування пені) по день фактичної сплати.

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення пені у сумі 9418,93грн. за прострочення оплати за активну електричну енергію в період з 18.11.2008р. по 13.05.2009р. та пені у сумі 157,64грн. за прострочення платежу за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії в період з 25.11.2008р. по 13.05.2009р., 3% річних у сумі 1177,38грн. за прострочення оплати за активну електричну енергію в період з 18.11.2008р. по 13.05.2009р. та 3% річних у сумі 19,70грн. за прострочення платежу за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії в період з 25.11.2008р. по 13.05.2009р., інфляційних нарахувань у сумі 6960,97грн. за весь час прострочення оплати за активну електричну енергію в період з 18.11.2008р.по 30.04.2009р. та інфляційних нарахувань у сумі 121,72грн. за прострочення платежу за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії в період з 25.11.2008р. по 30.04.2009р., суд першої інстанції правомірно врахував положення статей 534, 549-552 та статті 625 ЦК, статей 229-234 ГК України, статей Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та положення пункту 4.7. договору, вірно із дотриманням положень договору, визначив момент виникнення права вимоги та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права судом першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 ГПК України рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011р. у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011р. у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011р. у справі №27/180/09-10/5009/1736/11-13/5009/5884/11 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3

Надруковано 6 примірників: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 третій особі; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГС