ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2012 р. Справа № 5023/1164/12

вх. №

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя Рильова В.В.

суддя Аюпова Р.М.

суддя Бринцев О.В.

при секретарі судового засідання Боброва Д.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 01.07.10;

першого відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 08-11/29/2-12 від 04.01.12;

другого відповідача - не з`явився;

третьої особи (ХПІ) - ОСОБА_3, довіреність № 66-01-16/302 від 21.11.11;

третьої (ХПІ) - ОСОБА_4 , довіреність № № 66-01-16/301 від 21.11.11;

третьої особи (ХПІ) - ОСОБА_5 , довіреність № № 66-01-16/8 від 10.01.12;

третьої особи (Управління Держкомзему у м.Харкові) - не з`явився;

третьої особи (Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України),-ОСОБА_6, довіреність № 9/1-9-41 від 24.05.12;

розглянувши справу за позовом Приватного підприємства фірми "Антей", м. Харків

до Харківської міської ради, м. Харків та Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при Держкомземі України по земельним ресурсам", м. Харків

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

- Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут", м. Харків;

- Управління Держкомзему у м. Харкові, м. Харків

- Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України, м. Київ

про визнання недійсним рішення та акту

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне підприємство фірма "Антей", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради та до Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при Держкомземі України по земельним ресурсам" про визнання недійсним пункту 135 рішення XXIX сесії Харківської міської ради V скликання від 24.12.2008р. №356/08 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", яким надано Національному технічному університету "Харківський політехнічний інститут" в постійне користування земельну ділянку площею 4,4765 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вулиці Пушкінській, 79 та вулиці Артема, 48а (Київський район) для експлуатації та обслуговування житлового будинку, нежитлових будівель та гуртожитків; про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №319716 від 01.10.2010р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.03.2012 року було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 21.03.2012 року, крім того, вказаною ухвалою було залучено до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут", м. Харків та Управління Держкомзему у м. Харкові, м. Харків.

Ухвалою суду від 21.03.2012 року було призначено для розгляду справи № 5023/1164/12 судову колегію.

Фіксація судового процесу здійснювалась, за клопотанням третьої особи - Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут", в порядку визначеному ч.6 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер СІСХ-07481.

27.03.2012 року від третьої особи - Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" надійшла заява про застосування строків позовної давності (вх. 3083).

Ухвалою суду від 24.04.2012 року до участі у справі було залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України.

24.04.2012 року третя особа - Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" подала заяву про відвід судді Аюпової Р.М.

Ухвалою суду від 24.04.2012 року було відмовлено в задоволенні заяви третьої особи - Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут," про відвід судді Аюпової Р.М.

Представник позивача у судовому засіданні 28.05.2012 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити повністю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до пункту 135 оскаржуваного рішення XXIX сесії Харківської міської ради V скликання від 24.12.2008 р. № 356/08 Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд третій особі НТУ ХПІ надано в постійне користування земельну ділянку площею 4,4765 га. по вул. Пушкінській, 79 - вул. Артема, 48а, межі якої визначені затвердженим проектом землеустрою таким чином, що існуючі на цій земельній ділянці єдині проїзд та прохід, які є територією загального користування, відведені у постійне користування третьої особи НТУ ХПІ, чим порушено право позивача, як орендаря земельної ділянки площею - 0,0960 га, за адресою: вул. Пушкінська, 79 у м. Харкові, за договором оренди землі від 20.03.2006 року, реєстраційний № 33, яке знаходиться фактично всередині земельної ділянки, наданої в постійне користування НТУ "ХПІ". Позивач вважає, що фактично оскаржуваним рішенням та актом на нього покладено додаткові витрати та обов"язки щодо оформлення з третьою особою права проїзду, проходу до власного нерухомого майна, які не були передбачені, ані умовами здіснення будівництва офісної нежитлової будівлі, ані умовами договору оренди землі від 20.03.2012 року № 33. Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність оскаржуваного рішення та державного акту вимогам чинного законодавства.

Представник першого відповідача в судовому засіданні 28.05.2012 року проти позовних вимог заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 7762 від 11.04.2012р.), зазначив, що спірне рішення винесене з додержанням вимог чинного законодавства, просив суд припинити провадження у справі на підставі ч.2 ст. 80 ГПК України.

Представник другого відповідача у судове засідання 28.05.2012 року не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи. Проте у свої запереченнях (вх. 4404 від 24.04.2012р.), просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представники третьої особи - Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" у судовому засіданні 28.05.2012 року проти позовних вимог заперечували, підтримали заяву про застосування строку позовної давності та просили суд провадження у справі припинити. Вказують, що спірне рішення відповідача прийнято у відповідності з вимогами чинного законодавства, без порушення будь яких прав та законних інтересів позивача. Зазначають, що як на час звернення позивача до господарського суду, так і на час розгляду справи спірним рішенням, будь-які права та інтереси позивача не порушуються, а університет цілком правомірно отримав у постійне користування певну земельну ділянку задля експлуатації та обслуговування житлового будинку, нежитлових будівель та гуртожитків університету.

21.03.2012 року від третьої особи - Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" надійшла заява про припинення провадження у справі. У своїй заяві третя особа посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України суд може припинити провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Таким рішенням, на думку третьої особи, є рішення Господарського суду Харківської області у справі № 63/308 -10 за позовом ПП фірма "Антей" до Харківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача : НТУ "Харківський політехнічний інститут", Харківська регіональна філія ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах", Міністерство освіти і науки України, за участю прокурора Харківської області, м. Харків, про визнання рішення частково не чинним.

Колегія суддів, розглянувши дану заяву, дійшла висновку про те, що у справі №63/308-10 позивач ПП фірма Антей, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати недійсним пункт 135 рішення XXIX сесії Харківської міської ради V скликання від 24.12.2008 р. № 356/08 Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, а у даній справі - предметом позову є визнання недійсним пункту 135 рішення XXIX сесії Харківської міської ради V скликання від 24.12.2008р. №356/08 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", та визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №319716 від 01.10.2010р., що спростовує твердження заявника про те, що прийняття рішення у справі № 63/308-10, яке було скасовано, стосовно того ж предмету спору, що й у даній справі.

На підставі вказаного, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання третьої особи про припинення провадження у справі.

Представник третьої особи - Управління Держкомзему України у Харківській області у судове засідання 28.05.2012 року не з"явився, про причини не явки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи.

Представник третьої особи - Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України у судовому засіданні 28.05.2012 року проти позовних вимог заперечував, з підстав, викладених у поясненнях (вх. № 5999 від 28.05.2012р.), просив суд відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням XXVII сесії Харківської міської ради IV скликання від 24.11.2004 року №197/04 Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам (пункт 1.15 додатку) (зі змінами внесеними Рішенням XXXV Харківської міської ради IV скликання від 27.04.2005 року №87/05) надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки Національному технічному університету Харківський політехнічний інститут площею орієнтовно 4,4 га по вул. Пушкінській, 79 та вул. Артема, 48а, для експлуатації та обслуговування житлового будинку, нежитлових будівель та гуртожитків.

На підставі проекту землеустрою розробленого ТОВ Геодезична фірма СХМ, відповідач - Харківська міська рада рішенням XXIX сесії V скликання Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 24.12.2008 р. № 356/08 (пункт 135.2) надала Національному технічному університету Харківський політехнічний інститут в постійне користування земельну ділянку площею 4,4765 га. за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Пушкінській, 79 та вул. Артема,48а (Київський район) для експлуатації та обслуговування житлового будинку, нежитлових будівель та гуртожитків та в пункті 135.3 рішення попередила Національний технічний Університет Харківський політехнічний інститут про необхідність забезпечення безперешкодного проїзду та проходу по земельній ділянці суміжним землекористувачам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач користується на праві оренди земельними ділянками: площею 0,0288 га по договору оренди від 06.11.2006 року (зареєстрованого за № 199); земельною ділянкою площею 0,0960 га. по договору оренди земельної ділянки зареєстровано 20.03.2006 року за №33; земельною ділянкою площею 0,0687 га по договору оренди земельної ділянки зареєстрованого 21.12.1999 року за №231/99.

Матеріалами справи підтверджується, та не заперечується сторонами по справі, що земельна ділянка, яка надана оскаржуваним рішенням Харківської міської ради у постійне користування третій особі НТУ ХПІ межує з вищезазначеними земельними ділянками, на якій розташована нежитлова будівля приватного підприємства фірми Антей.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить із наступного.

Згідно із ст. 13 Конституції України, земля, її надра. атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади.

Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної, приватної власності.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 140 Конституції України визначено, що представницьку функцію спільних інтересів на місцях здійснюють районні та обласні ради.

Статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

До земельних належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, які регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 р. № 2768-III (зі змінами та доповненнями), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради належить розпорядження землями територіальної громади міста Харкова, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також вирішення інших питань в галузі земельних відносин відповідно до Закону.

В силу п. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначає правовий режим права комунальної власності.

Ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що до відання виконавчих органів місцевого самоврядування належить управління комунальним майном.

Відповідно до ст. 23 Господарського кодексу України, відносини між органами місцевого самоврядування та господарюючими суб'єктами, що здійснюється на договірних засадах, регулюються законами та іншими нормативно-правовими актами. В разі порушення договірної дисципліни сторони вправі звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Так, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до пункту 34 статті 26, пункту другого статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

За приписами ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні Харківська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що одним із способів захисту порушених прав суб'єктів господарювання є, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Згідно статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконком в межах своїх повноважень приймає рішення, а у частині 10 цієї статті вказано, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч.5 ст.16 Закону України „Про місце самоврядування в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із п. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Відповідно до п.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

З пункту 6 статті 123 Земельного кодексу України вбачається, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Пунктом 9 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

З пункту 1 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів від 26.01.2000 р. № 02-5/35 вбачається, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до п. 2 зазначеного вище роз'яснення підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до п. 1.2. рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 02.02.2010 р. № 04-06/15 за змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішення органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або у користування втілює волевиявлення власника землі і реалізується у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

В пункті 1.3 вказаних рекомендацій визначено, що юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини щодо набуття та реалізації юридичними особами прав на земельні ділянки та цивільного обороту земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Положеннями п. 1.4. рекомендацій передбачено, що спір, який виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право і підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1.6. рекомендацій, в порядку господарського судочинства розгляду підлягають спори з питань набуття та реалізації юридичними особами (в т.ч. субєктами підприємницької діяльності), органами місцевого самоврядування та державою прав на земельні ділянки.

Матеріали справи свідчать про те, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем повязані із набуттям позивачем у користування земельної ділянки, відповідач у спірних правовідносинах діє як субєкт, який реалізує повноваження власника земельної ділянки.

Відповідно ст.ст. 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, встановлений статтею 123 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої, що діяли на час винесення спірного рішення, винесеного відповідачем, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Особи, зацікавлені в одержанні у користування земельної ділянки, із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації

Розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Таким чином, із діючої на час ухвалення спірних актів редакції Земельного кодексу України УСРР 1922 р. (ст.ст.5, 160, 168, 169, 171, 183, 192, 193) можна зробити висновок, що при переданні землі державній установі:

- не передбачав державного акту як правовстановлюючого документу на право користування землею;

- не передбачав обов'язкового визначення меж земельної ділянки, які були б встановлені на місцевості;

- не передбачав зазначення адреси земельної ділянки (тобто вказівки на студмістечко "Гігант" було достатньо для визначення місцезнаходження землі);

- не передбачав визначення площі земельної ділянки (площа не визначалася, навіть якщо виконувалися роботи із землеустрою);

- не передбачав обов'язкового здійснення робіт із землеустрою (такі роботи проводилися лише за наявності фінансово-господарської доцільності і переважно для земель сільськогосподарського призначення);

- самого визначення "земельна ділянка" у ЗК УСРР 1922 р. немає: об'єкт права користування називається як "земля", "територія".

Отже, на підставі постанови від 07.01.1948р. та відповідно до Земельного кодексу УСРР 1922 року земля під студмістечком "Гігант" вибула із управління міських органів влади і передана до відання Міністерства вищої освіти СРСР, а наказ від 20.12.1949 р. є у розумінні тогочасного законодавства актом відводу земельної ділянки Харківському політехнічному інституту.

Земельний кодекс УРСР 1970 р., Земельний кодекс УРСР 1990 р. та чинний Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІП, не обмежують і не скасовують діюче право власності та право користування земельними ділянками, набуте суб'єктами в установлених законодавством випадках до його переоформлення відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів. Саме з цього виходив Конституційний Суд України під час ухвалення рішення 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

Наказом Міністерства вищої освіти СРСР №1618 від 20.12.1949 року на баланс Харківського політехнічного інституту передано студентське містечко Гігант. Право НТУ ХПІ на постійне користування земельною ділянкою студмістечка Гігант виникло у 1949 році. З цього часу земельна ділянка студмістечка Гігант безперервно знаходиться в управлінні центральних органів державної влади у галузі освіти та постійному користуванні НТУ ХПІ. Рішенням ХХІХ сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 року №356/08 Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд було здійснено переоформлення права постійного користування землею відповідно до вимог діючого земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, земельні ділянки позивача та НТУ ХПІ межують, але не перетинаються. Згідно листа Департаменту містобудування, архітектури і земельних відносин Виконкому Харківської міської ради від 12.02.2010 року №115/0/22-10, на земельній ділянці площею 4,4765 га по вул. Пушкінській,79 та вул. Артема, 48-а у м. Харкові, яка надана у користування НТУ ХПІдоріг, проїздів, пішохідних та велосипедних доріжок загального користування немає.

Головне управління МНС України в Харківській області в листі №130/137-1448 від 10.07.2009 року повідомило, що до офісних будівель ПП фірми Антей влаштовані внутриквартальні проїзди з твердим покриттям, які примикають до магістральних вулиць регульованого руху як зі сторони вулиці Артема, так і зі сторони вулиці Пушкінської, вказані проїзди придатні для проїзду пожежної техніки на випадок пожежі чи будь-якої надзвичайної ситуації.

Згідно з вимогами частини 1,2 статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі порушення НТУ ХПІ вимог пункту 135.3 Рішення ХХІХ сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 року №356/08 про необхідність забезпечення безперешкодного проїзду та проходу по земельній ділянці суміжним землекористувачам, останні мають право звернення до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у землекористуванні.

Щодо переоформлення права користування земельною ділянкою у відповідності до рішення XXIX сесії V скликання Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 24.12.2008 року №356/08 (пункт 135) суд дійшов висновку, що спірним рішенням органу місцевого самоврядування питання переоформлення відповідних прав не вирішувалось, позаяк Національному технічному університету Харківський політехнічний інститут надана в постійне користування земельна ділянка площею 4,4765 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Пушкінській, 79 та вул. Артема,48а (Київський район) для експлуатації та обслуговування житлового будинку, нежитлових будівель та гуртожитків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог в частині визнання нечинним Рішення ХХІХ сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 року №356/08 Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд.

Крім того, позивач у своєму позові вказує на те, що при укладанні ним договору оренди щодо земельної ділянки від 20.03.2006 р. та здійснення будівництва нежитлової будівлі "Е-4" по вул. Пушкінській, 79 йому не було відомо та він не розраховував на такі обставини, як відсутність до реконструйованої будівлі "Е-4" шляхів загального користування, а тому це є порушенням його прав.

Проте колегією суддів встановлено, що всупереч твердженням позивача, на території студмістечка "Гігант" відсутні дороги, проїзди, пішохідні доріжки загального користування. Зазначене підтверджується доказами та чинним законодавством.

Відповідно до листа Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин м. Харкова від 12.02.2009р. №115/0/22-10, міські вулиці та дороги територію студмістечка "Гігант" не перетинають. Відповідно до Генерального плану м. Харкова до 2026 р. міських вулиць або доріг через студмістечко "Гігант" не передбачено. Окрім того, територія студмістечка "Гігант" не є кварталом.

Відповідно до схеми погоджених пожежних проїздів та під'їздів до території Студмістечка "Гігант" те, що позивач, вважає дорогами місцевого значення, є пожежними проїздами та під'їздами. Те, що Позивач називає встановленими сервітутами права проходу/проїзду відповідно до Плану обмежень і сервітутів є охоронними зонами інженерних мереж, які проходять безпосередньо під пожежними проїздами із твердим покриттям.

Єдине визначення терміну "дорога" міститься у Конвенції ООН про дорожній рух від 08.11.1968р. і означає наступне: "смуга відводу будь-якої дороги або вулиці, відкритої для руху". У матеріалах справи відсутні докази наявності відведених земель транспорту в межах території Студмістечка "Гігант".

Автомобільні дороги місцевого значення - дороги, що з'єднують адміністративні центри АР Крим і областей між собою та з адміністративними центрами районів, міст обласного підпорядкування, а також міста обласного підпорядкування й адміністративні райони між собою, адміністративні центри районів з адміністративними центрами сільських населених пунктів у межах району та ці населені пункти між собою, населені пункти в межах району із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, об'єктами національного культурного надбання та природно-заповідного фонду з мережею інших доріг загального користування, прикордонні пункти пропуску автомобільного транспорту (Інструкція із складання квартальної форми державного статистичного спостереження N Д-1 "Звіт про ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування", затверджено наказом Державного комітету статистики України, Державної служби автомобільних доріг України від 15 липня 2004 р. N 441/481).

Автомобільна дорога загального користування - комплекс інженерних споруд, який відповідає вимогам державного стандарту. Така автомобільна дорога перебуває на балансі органів дорожнього господарства держави (Інструкція по складанню звіту ф. N 1 -ДГ "Про наявність автомобільних доріг загального користування та їх благоустрій", затверджена наказом наказом Міністерства статистики України 15 серпня 1997 р. N 216).

Пішохідна доріжка - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, облаштований у її межах чи поза нею і позначений дорожнім знаком (постанова КМ України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" від 29.12.2003 N 2067). Пішохідна доріжка - доріжка з покриттям, призначена для руху пішоходів, виконана в межах дороги чи поза нею і позначена знаком 4.13 (постанова КМ України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 N 1306).

Велосипедна доріжка - виконана в межах дороги чи поза нею доріжка з покриттям, що призначена для руху на велосипедах та мопедах і позначена дорожнім знаком 4.12 ( Постанова КМ "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 N 1306).

На підставі вищенаведеного, на території студмістечка "Гігант" в межах земельної ділянки площею 4,4765 га по вул.Пушкінська, 79 та вул.Артема, 48-А, відсутні дороги, пішохідні та велосипедні доріжки.

Також відсутні внутрішньоквартальні дороги, пішохідні та велосипедні доріжки", оскільки ця територія не є кварталом.

Крім того, відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Натомість, позивач, посилаючись на порушення оскарженим рішенням його прав шляхом виникнення у нього додаткових зобов"язань щодо оформлення сервітуту на земельну ділянку, жодного письмового, належного та допустимого доказу на підтвердження факту порушення його права шляхом неможливості потрапити на територію орендованої ним земельної ділянки суду не надав.

Отже, позивачем по справі не надано жодного документального підтвердження в обґрунтування своїх позовних вимог в частині порушення його прав щодо права проїзду, проходу.

Щодо відповідності рішення Харківської міської ради про затвердження проекту відведення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 123 Земельного кодексу України в редакції, що діяла га час прийняття оскаржуваного акту міської ради, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Особи, зацікавлені в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертаються з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої лади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства ( у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної республіки Крим або сільської, селищної міської, обласної ради, які приймають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Отже, редакція Земельного кодексу, що діяла на час прийняття міською радою оскаржуваного рішення Харківської міської ради, не вимагала від особи, зацікавленої у наданні земельної ділянки у користування, погодження проекту відведення земельної ділянки із суміжними землекористувачами.

У зв"язку з викладеним ,колегія суддів зазначає, що рішення Харківської міської ради про затвердження проекту відведення земельної ділянки третій особі - НТУ "ХПІ", прийнято у відповідності до діючого на той час земельного законодавства.

Щодо заяв позивача про відсутність проведення державної експертизи землевпорядної документації.

Так, посилаючись на те, що гуртожитки НТУ "ХПІ" по вул. Пушкінській, 79 дійсно є пам'ятками архітектури, Позивач вважає, що нібито обов'язковим було проведення державної експертизи землевпорядної документації.

Проте, відповідно до ст.9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації", "Обов'язковій державній експертизі підлягають... проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення".

Відповідно до п.1 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, затвердженого постановою КМ України від 25 серпня 2004 р. N 1094, цей Порядок визначає механізм розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч.І ст.19 ЗК України, "Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: д) землі історико-культурного призначення".

Проте, державним актом на право постійного користування земельною ділянкою встановлюється, а Позивачем не заперечується те, що земельна ділянка 4,4765га, надана спірним рішенням НТУ "ХПІ" відноситься абсолютно до іншої категорії земель - землі житлової і громадської забудови. Тобто, законом не встановлено обов'язкового проведення відповідної експертизи щодо проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або його частин.

Крім того, в матеріалах справи наявна заява третьої особи - Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", яку підтримав перший відповідач - Харківська міська рада, про застосування строків позовної давності стосовно позовної вимоги про визнання недійсним рішення Харківської міської ради, колегія суддів, розглянувши дану заяву виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до положень ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, пунктом 5 ст.267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності , порушене право підлягає захисту.

Позивач, заперечуючи проти спливу позовної давності, посилається на те, що він дізнався про прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення ,від працівників НТУ "ХПІ", у червні 2009 року, в той час коли робітники третьої особи почали встановлювати металеву огорожу, ворота та шлагбаум на шляху проїзду проходу на територію земельної ділянки по вул. Пушкінська, 79 - вул. Артема, 48-а.

Проте, колегія суддів, вважає такі посилання позивача безпідставними, оскільки відповідно до п.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, доказів на підтвердження того, що позивач дізнався про порушене право , яким на його думку порушуються права позивача , пізніше, суду не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

В даному разі спірне рішення Харківської міської ради винесене 24.12.2008 року. Позивач звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою 02.03.2012 році, тобто із пропуском строку позовної давності, оскільки останній закінчується 24.12.2011 року.

Проте, будь-яка фізична або юридична особа може довідатись про наявність обставин, які стали підставою для подання позову безпоседньо в момент їх виникнення прийняття рішення 24.12.2008 року. Це пояснюється тим, що в силу ст. 143, 144 Закону України «Про місцеве смоврядування в Україні» передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування є обов»язковими до виконання на відповідній території та, відповідно є відкритими.

До того ж, відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або, яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації" метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Принципом забезпечення доступу до публічної інформації є:

1. Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень;

2) вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Враховуючи вищевикладене, позивач міг дізнатися про винесення оспорюваного рішення Харківською міською радою з моменту його прийняття у грудні 2008 року.

У відповідності до п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів встановила те, що з клопотанням про визнання причин пропуску строків позовної давності поважними позивач не звертався.

Відповідно до положень п.5 ст.267 ЦК України позивач доказів поважності спливу строків позовної давності суду не надав, а тому, суд прийшов до висновку про відсутність поважності причин пропуску строків позовної давності.

Таким чином, судова колегія, вважає строк позовної давності в даному разі пропущеним, що також є підставою для відмови в задоволенні позову в порядку ст. 267 ЦК України.

Стосовно посилань позивача на те, що підпис ОСОБА_7, як Голови Харківської облдержадміністрації на ОСОБА_8 на право постійного користування земельною ділянкою, реєстрація якого здійснена 01 жовтня 2010 року, свідчить про невідповідність зазначеного ОСОБА_8 вимогам чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що позивач у своїй позовній заяві сам звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7, з 18 березня 2010р. - є Головою Харківської облдержадміністрації, а зазначений державний акт ним було підписано 01.10.2010 року. Тобто, на момент підписання акту він був уповноваженою особою для підписання зазначеного акту.

Також колегією суддів встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки НТУ "ХПІ" для експлуатації та обслуговування житлового будинку, нежитлових будівель та гуртожитків по вул. Пушкінська, 79 та вул. Артема, 48-а у м. Харкові, виконаний землевпорядною " організацією - ліцензіатом Геодезична фірма "СХМ", був наданий до Харківської регіональної філії Центру ДЗК, для проходження процедури перевірки та обробки земельно-кадастрової інформації на магнітних носіях та внесення до бази даних АС ДЗК.

Харківська регіональна філія Центру ДЗК відповідно до вимог п. 2.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, здійснила процедуру перевірки та обробки земельно-кадастрової інформації на магнітних носіях по земельній ділянці НТУ "ХПІ" та внесення її до І бази даних АС ДЗК 01.07.2009 р.

Крім того, після внесення земельно-кадастрової інформації по земельній ділянці НТУ "ХПІ" до бази даних АС ДЗК, Харківською регіональною філією Центру ДЗК 15.07.2009 р. був роздрукований бланк державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХПІ". Роздрукований та підписаний Головою ХМР відповідно до вимог законодавства, бланк державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ", був переданий до Харківської регіональної філії Центру ДЗК Управлінням Держкомзему у м. Харкові, відповідно до вимог п. 2.5 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель.

При цьому слід зазначити, що до Харківської регіональної філії Центру ДЗК надійшла 4 ухвала Господарського суду Харківської області від 23.06.2009 р. по справі № 29/287-09, про заборону проведення дій з реєстрації державного акту на право постійного користування на земельну ділянку НТУ "ХШ".

До того ж, своїм наказом № 211 від 08.07.2009 р. Харківська регіональна філія Центру ДЗК, на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області, заборонила Харківському міському відділу ХРФ Центру ДЗК проводити реєстрацію державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ" при його надходженні до відділу.

Колегія суддів також враховує те, що до Харківської регіональної філії Центру ДЗК надійшла ухвала Господарського суду Харківської області від 02.12.2009 р. по справі № 53/226-09, щодо заборони проведення і дій з реєстрації права постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ".

Своїм другим наказом № 527 від 15.12.2009 р. Харківська регіональна філія Центру ДЗК, на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області, заборонила Харківському міському відділу ХРФ Центру ДЗК проводити реєстрацію державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ".

Також до Харківської регіональної філії Центру ДЗК надійшла постанова Дзержинського ВДВС ХМУЮ про накладення арешту, якою було заборонено проводити реєстрацію та видачу І державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ", на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 23.06.2009 р. згідно якої Харківська регіональна філія Центру ДЗК, також заборонила Харківському міському відділу ХРФ Центру ДЗК проводити реєстрацію державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.11.2009 р. по справі І №29/289-09 та ухвалою ХАГС від 02.12.2009 р. по справі № 29/289-09 було скасовано заборону на здійснення реєстрації державного акту на право постійного користування земельною І ділянкою НТУ "ХШ".

Також, до Харківської регіональної філії Центру ДЗК надійшла постанова Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 31.03.2010 про звільнення майна з під арешту якою було скасовано заборону на здійснення дій з реєстрації права постійного користування НТУ "ХШ".

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2010 р. по справі № 53/226-09 було скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2009 р., скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.12.2009 р. в частини забезпечення позову та заборони здійснення дій з реєстрації права постійного користування НТУ "ХШ".

Після скасування раніше накладених заборон на проведення реєстрації державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НТУ "ХШ", на підставі вищевказаних документів, які надійшли до Харківської регіональної філії Центру ДЗК, та заяви НТУ "ХШ" - про проведення державної реєстрації державного акту на право постійного користування " земельною ділянкою НТУ "ХШ", Харківською регіональною філією Центру ДЗК 01.10.2010 р. було проведено державну реєстрацію прав на земельну ділянку НТУ "ХШ".

Згідно вимог ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" однією з підстав проведення державної реєстрації або скасування реєстрації є рішення суду, що набрали законної сили.

На момент проведення Харківською регіональною філією Центру ДЗК державної реєстрації прав на земельну ділянку НТУ "ХШ" 01.10,2010 р. у Харківської регіональної філії Центру ДЗК були відсутні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації прав на земельну ділянку НТУ "ХШ". у зв'язку зі зняттям усіх наявних заборон на проведення державної реєстрації.

З вищевказаного вбачається, що оскаржуваний позивачем державний акт, відповідає вимогам Закону та підстав для його скасування немає, а тому колегія суддів відмовляє в задоволенні позову у цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 14,129, 140, 142-145 Конституції України, статтями 16, 21, 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, статтями 20, 23 Господарського кодексу України, статтями 9, 12, 84, 116, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України, статтями 26, 29, 59, 60, 77, 143, 144 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", статтями 1, 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", статтями 22, 33, 34, 36, 38, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2012 року.

Головуючий суддя Рильова В.В.

суддя Аюпова Р.М.

суддя Бринцев О.В.