ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"13" листопада 2012 р. Справа № 5019/1484/12

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Морган Феніче" м.Рівне

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Роланд Україна" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю м.Рівне

про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Павлюк І.Ю.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, представник (довіреність б/н від 08.08.2012р.);

від відповідача - не зявився.

Представник відповідача в судове засідання 13.11.2012р. не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку.

Суть спору: Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить визнати недійсним договір підряду від 05.01.2011р. між ТзОВ "Морган Феніче" та СП "Роланд Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та зобов'язати СП "Роланд Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю повернути ТзОВ "Морган Феніче" кошти перераховані згідно платіжного доручення №269 від 02.12.2011р. в сумі 48 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказав наступне.

05 січня 2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче»(Позивачем) та СП «Роланд Україна»у формі товариства з обмеженою відповідальністю (Відповідачем) було укладено договір підряду (надалі в тексті - Договір). Предметом Договору, відповідно до п. 1.1 є виконання СП «Роланд Україна» робіт з демонтажу технологічного обладнання.

30 листопада 2011 року за №36 Сторонами складено Акт виконаних робіт, відповідно до якого роботи по етапу Демонтаж-монтаж технологічного обладнання (послуги навантажувачем) згідно рахунку на оплату від 30 листопада 2011 року за №36 виконані у повному обсязі. 30 листопада 2011 року СП «Роланд Україна»у формі товариства з обмеженою відповідальністю було видано податкову накладну №36, а ТзОВ «Морган Феніче»платіжним дорученням № 269 від 02.11.2011 року перераховано 48 000 грн. СП «Роланд Україна»у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Вказані послуги надавалися у рамках здійснення реконструкції корпусу №2 ВАТ «Рівнесільмаш»під фабрику м'яких меблів в смт. Квасилів.

09 червня 2011 року між ТОВ «Морган Феніче»та ВАТ «Рівнесільмаш»було укладено договір оренди нерухомості, що згідно пункту 3.1 Договору становить корпус №2 площею 16482.8 м2, побутові приміщення площею 4326.5 м2, бетонні замощення, асфальтовані замощення, ґрунтове покриття. Вказана нерухомість згідно витягу № 10224082 належить ВАТ «Рівнесільмаш». На виконання Договору складено Акт передачі нерухомості від 09 червня 2011 року. Відповідно до пункту 4.6 Договору в день початку Оренди орендар (ТзОВ «Морган Феніче») здійснює огляд нерухомості щодо наявності обладнання, що лишилось, сировини, незавершеного будівництва та відходів. У випадку виявлення такого обладнання, сировини, незавершеного виробництва або відходів, орендар має право вказати про це у додатку до Акту прийняття нерухомості. Додатку до Акту прийняття нерухомості не складалося, а відповідно до самого Акту сторонами під час огляду не було виявлено обладнання, що лишилось, сировини, незавершеного будівництва чи відходів.

Позивач вказує, що договір підряду від 05 січня 2011 року не був спрямований на створення правових наслідків, оскільки на день його укладення ТзОВ «Морган Феніче»не могло вчиняти жодних дій щодо демонтажу технологічного обладнання у корпусі №2, адже його було передано у оренду лише через 5 місяців.

Крім того, технологічне обладнання ще до складення договору від 05 січня 2011 року було демонтовано ВАТ «Рівнесільмаш»та перевезено у корпус № 1, а відтак станом на 05.01.2011 року ніяких дій ТзОВ «Морган Феніче»по демонтажу технологічного обладнання вчинятися не могло. ВАТ «Рівнесільмаш»згоди на демонтаж технологічного обладнання для ТОВ «Морган Феніче»на надавав.

Відтак, покликаючись на ст.ст.203, 215, 116, 234 Цивільного кодексу України, вбачаючи у спірному договорі ознаки фіктивності, позивач просить суд визнати недійсним договір підряду від 05.01.2011р. між ТзОВ "Морган Феніче" та СП "Роланд Україна" у формі товариства з обмеженою відповідальністю та зобов'язати СП "Роланд Україна" повернути ТзОВ "Морган Феніче" кошти перераховані згідно платіжного доручення №269 від 02.12.2011р. в сумі 48 000 грн. 00 коп.

Представник позивача в судовому засіданні 02.10.2012р. позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 13.11.2012р. не з'явився, натомість 26.10.2012р. через канцелярію суду подав відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги заперечив повністю, зокрема, зазначив, що на виконання умов договору підряду від 05 січня 2011 року відповідачем були виконані роботи з демонтажу технологічного обладнання, що підтверджується актом №36 здачі-приймання робіт від 30.11.2011 року, податковою накладною від 30.11.2011 року та наказами Позивача №1 від 05.01.2011 року та №14 від 30.11.2011 року. В свою чергу, позивачем, на виконання умов договору, за виконані роботи було сплачено 48000 грн. До відзиву відповідачем додані копії наказів СП Роланд-Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю № 1 від 05.11.2011р. Про організацію демонтажних робіт та № 14 від 30.11.2011р., яким розформовано бригаду робітників у звязку з повним завершенням виконання робіт по демонтажу технологічного обладнання у приміщенні корпусу № 2 (за адресою смт. Квасилів вул. Індустріальна, 12).

Таким чином, на думку відповідача, оскільки за оскаржуваним договором підряду були виконані роботи та передано майно, в даному випадку - грошові кошти, сторони договору досягли правових наслідків, обумовлених оспорюваним договором, а відтак договір підряду від 05.01.2011 року не може бути фіктивним. Враховуючи викладене, просить суд в позові відмовити.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

5 січня 2011 року між ТзОВ Морган Феніче (замовник) та СП Роланд-Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю (виконавець) був укладений договір підряду (надалі в тексті - Договір, а.с.11-12), відповідно до умов якого виконавець зобовязується на свій ризик виконати роботи з демонтажу технологічного обладнання, а замовник зобовязується прийняти і оплатити виконані роботи на умовах чинного договору.

30 листопада 2011 року складено Акт № 36 здачі-приймання робіт (а.с.13), за яким роботи по етапу Демонтаж-монтаж технологічного обладнання (послуги навантажувачем) згідно Рахунку про оплату № 36 від 30.12.2011 року виконані у повному обсязі і відповідають умовам договору на суму 48 000 грн. СП Роланд-Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю 30.11.2011р. була видана податкова накладна № 36 (а.с.14). Позивачем - ТзОВ Морган Феніче перераховано відповідачу - СП Роланд Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю 48 000 грн. платіжним дорученням № 269 від 02.11.2011 року (а.с.15).

05 січня 2011р. СП Роланд-Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю видано наказ №1 «Про організацію демонтажних робіт»(а.с.37), відповідно до якого для забезпечення належного виконання робіт по демонтажу технологічного обладнання у приміщенні корпусу №2 (за адресою смт.Квасилів, вул.Індустріальна,12) на замовлення ТзОВ «Морган Феніче»створено бригаду робітників для належного виконання даних робіт.

30 листопада 2011 року за № 14 СП Роланд-Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю видано наказ (а.с.38), відповідно до якого у звязку з повним завершенням виконання робіт по демонтажу технологічного обладнання у приміщенні корпусу №2 (за адресою смт.Квасилів, вул.Індустріальна,12) на замовлення ТзОВ «Морган Феніче»бригаду робітників (створену згідно наказу №1 від 05.01.2011р.) розформовано з 01.12.2011р.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 09 листопада 2010 року за № 69-В ВАТ Рівнесільмаш видано наказ Про організацію перевезення обладнання(а.с.29), відповідно до якого з 09.11.2010р. зупинено виробничу діяльність ремонтно-інструментального цеху в корпусі № 2. Згідно з пунктом 3 наказу на час вивозу матеріальних цінностей РІЦ з приміщення корпусу № 2 в приміщення корпусу № 1 відповідальним за демонтаж і вивіз обладнання, розміщення та збереження матеріальних цінностей РІЦ у виробничому корпусі №1 призначено ОСОБА_3

30 грудня 2010 року за № 82-В ВАТ Рівнесільмаш видано наказ Про завершення перевезення обладнання (а.с.30). Підстава видачі такого наказу закінчення (демонтаж) технологічного обладнання корпусу № 2 для реалізації інвестиційного проекту зі створення меблевої фабрики.

09 червня 2011 року між ВАТ Рівнесільмаш та ТзОВ Морган Феніче було укладено договір оренди (а.с.а.с.16-18). Відповідно до пункту 3.1 Договору до складу нерухомості, що передається в оренду входить: корпус № 2 площею 16482,8 м2, побутові приміщення площею 4326,5 м2, бетонні замощення, асфальтовані замощення, грунтове покриття.

На виконання Договору складено Акт передачі нерухомості від 09 червня 2011 року (а.с.19).

Відповідно до пункту 4.6 Договору в день початку Оренди орендар здійснює огляд Нерухомості щодо наявності обладнання, що лишилось, сировини, незавершеного будівництва та відходів. У випадку виявлення такого обладнання, сировини, незавершеного виробництва або відходів. Орендар має право вказати про це у додатку до Акту прийняття нерухомості.

Як стверджує позивач, такого Акту між сторонами договору оренди від 09.06.2011р. не складалося.

З огляду на вищенаведені обставини позивач вважає, що договір підряду від 5 січня 2011 року не був спрямований на створення правових наслідків, технологічне обладнання ще до складення договору від 5 січня 2011 року було демонтоване ВАТ Рівнесільмаш та перевезено у корпус № 1, а відтак станом на 05.01.2011р. ніяких дій ТзОВ Морган Феніче по демонтажу технологічного обладнання вчинятися не могло. З цих підстав, позивач вважає, що оспорений договір є фіктивним правочином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Фіктивним, згідно зі ст. 234 Цивільного кодексу України, є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Суд зазначає, що фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягнути правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним (недійсним).

В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначається, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

За змістом ст. 234 ЦК України не може бути визнаний фіктивним договір, на виконання якого були створені правові наслідки та за яким сторони вчинили юридично значимі дії.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли з договору підряду.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Як вбачається з матеріалів справи, договір підряду від 05.01.2011р. фактично виконувався сторонами, про що свідчать підписаний сторонами акт здачі-приймання робіт від 30.11.2011р., складений на підставі цього договору, а також здійснена позивачем оплата на суму 48 000 грн. 00 коп., яка підтверджується платіжним дорученням від 02.12.2011р.

На суму виконаних підрядних робіт по договору відповідач видав позивачу податкову накладну.

Отже, сторони вчинили юридично значимі дії на виконання оспорюваного договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних юридичних наслідків.

Крім того, суд зазначає, що на момент здійснення господарських операцій і на момент розгляду даної справи СП Роланд-Україна у формі товариства з обмеженою відповідальністю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не виключено, фіктивність суб'єкта підприємницької діяльності в судовому порядку не доведена та не встановлена компетентними органами.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону України Про судовий збір. господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя І.Ю. Павлюк

Рішення підписане суддею "13" листопада 2012 р..