донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.03.2012 р. справа №4/5009/5770/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Москальової І.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1;

від позивачів: не зявились;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_2 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Бердянської міської ради, м. Бердянськ Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2011р. (повний текст від 28.11.2011р.) у справі №4/5009/5770/11 (суддя Зінченко Н.Г.)

за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі: 1) Фонду державного майна України, м. Київ; 2) Публічного акціонерного товариства «Завод «Прилив», м. Бердянськ Запорізької області

до Бердянської міської ради, м. Бердянськ Запорізької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Бердянськ Запорізької області

про скасування п. 3.13 рішення сорок восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради Запорізької області №8 від 14.08.2008р. «Про передачу у приватну власність та в оренду земельних ділянок громадянам»

ВСТАНОВИВ:

Бердянський природоохоронний міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ та Публічного акціонерного товариства «Завод «Прилив», м. Бердянськ Запорізької області, до Бердянської міської ради, м. Бердянськ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, м. Бердянськ Запорізької області, про скасування п. 3.13 рішення сорок восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради Запорізької області №8 від 14.08.2008р. «Про передачу у приватну власність та в оренду земельних ділянок громадянам», яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано гр. ОСОБА_3 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку площею 0,0924га, розташовану по вул. Лазо, 69 в м. Бердянську, вартість якої складає 46 971,09грн.

Рішенням від 23.11.2011р. господарський суд Запорізької області задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, обгрунтувавший свій висновок тим, що спірний пункт рішення сесії Бердянської міської ради прийнятий в порушення норм чинного законодавства та в порушення прав позивача на користування спірною земельною ділянкою, оскільки матеріалами справи підтверджений факт належності спірної земельної ділянки Публічному акціонерному товариству «Завод «Прилив», тому відповідач не мав повноважень нею розпоряджатись без попереднього вилучення.

Не погодившись з винесеним рішенням відповідач, Бердянська міська рада, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищевказане рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, вважає, що судом було безпідставно прийнято до уваги твердження заявника та позивачів про те, що право на постійне користування земельною ділянкою площею 5,5га ПАТ «Завод «Прилив»отримав як правонаступник державного підприємства «Завод «Прилив», оскільки позивач не звертався по оформлення права на спірну земельну ділянку в порядку, визначеному Земельним кодексом України, а отже, за висновком скаржника, як правонаступник не набув права на землю. Крім того, заявник апеляційної скарги зазначає, що реорганізація, ліквідація юридичної особи є юридичним фактом для припинення його права на постійне користування землею, а тому не потребує прийняття додаткового рішення відповідного органу щодо припинення такого права.

Також скаржник наголошує на тому, що висновок місцевого господарського суду про те, що Бердянська міська рада не отримала від ПАТ «Завод «Прилив»згоди на припинення права постійного користування земельною ділянкою є помилковим, оскільки отримати таку згоду від підприємства, діяльність якого вже припинена, неможливо.

З огляду на викладене відповідач вважає, що Бердянською міською радою під час прийняття рішення №8 від 14.08.2008р. стосовно спірного п.3.13 були повністю дотримані вимоги земельного законодавства, а отже будь-які підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, 26.03.2012р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Бердянської міської ради. Судовою колегією вказане клопотання задоволене.

Представники позивачів у судове засідання не зявились, відзивів на апеляційну скаргу не надали, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 12.03.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 викладені в ній доводи підтримує, вважає рішення місцевого господарського суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

До того ж, у судовому засіданні 26.03.2012р. представник третьої особи заявив письмове клопотання про витребування доказів, а саме просив апеляційний господарський суд витребувати у Бердянської ОДПІ інформацію щодо стану сплати встановлених законом платежів за земельну ділянку, визначену Державним актом на право постійного користування землею від 25.02.1994р., площею 5,5га, за період з 11.06.1998р. Вказане клопотання залишено судовою колегією без задоволення як безпідставне та необґрунтоване. Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу заявника на приписи ст. 101 ГПК України в частині того, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а також того, що третя особа мала право і можливість заявляти подібні клопотання при розгляді справи в суді першої інстанції, проте не обґрунтувала неможливість цього з причин, що не залежали від неї.

Також, 26.03.2012р. на адресу апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшла заява про скасування судового рішення і припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України у звязку з непідвідомчістю даного спору господарському суду. У задоволенні зазначеного клопотання судом відмовлено з огляду на наступне.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»(зі змінами і доповненнями), питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виникла із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

З цією метою господарським судам слід аналізувати предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог.

Господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючі відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК, підвідомчі господарським судам.

Згідно з частиною другою статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Зокрема, відповідно до статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, належить до способів захисту права власності. Предметом спору є захист права власності особи, а не публічно-правових інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади.

До спорів про право цивільне належать також спори, пов'язані з правом на використання природних ресурсів у господарській діяльності, гарантованим статтею 14 Конституції, главою 15 ГК України.

У порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III-V ЗК України, зокрема:

- про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов'язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства.

Таким чином, оскільки даний спір стосується права постійного землекористування, носить приватно-правовий характер, він підвідомчий господарському суду, а отже заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області № 7 від 26.05.1992р. Заводу «Прилив»була надана у постійне користування під будівництво школи та дитячого садочка земельна ділянка, площею 5,5га по вул. Серафімовича в м. Бердянську Запорізької області, про що був виданий Державний акт на право постійного користування землею, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.02.1994р. за № 200.

11.06.1998р. наказом Виконуючого обовязки голови Фонду державного майна України за №13-АТ Державне підприємство Завод «Прилив» було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Завод «Прилив»(згідно п. 1.2 Статуту ПАТ «Завод «Прилив», затвердженого наказом Фонду державного майна України №672 від 29.04.2011р., ВАТ «Завод «Прилив» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Завод «Прилив» на підставі Закону України «Про акціонерні товариства»), засновником якого є держава в особі Фонду державного майна України та 100% частки статутного капіталу якого є державною.

Як було встановлено судом першої інстанції, земельна ділянка площею 5,5га по вул. Серафімовича в м. Бердянську Запорізької області за цільовим призначенням заводом «Прилив» не використовувалась, школа та дитячий садочок не були збудовані.

Протягом 20072009 років земельна ділянка площею 5,5 га по вул. Серафімовича в м. Бердянськ Запорізької області Бердянською міською радою була поділена на земельні ділянки в районі вулиць Лазо, Серафімовича, Старова та Фестивальної, та передана громадянам у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків.

Так, пунктом 3.13 рішення сорок восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 14.08.2008р. №8 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», земельна ділянка площею 0,0924 га, розташована по вул. Лазо, 69, яка є складовою земельної ділянки заводу «Прилив», була передана у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації (підстава заява від 22.06.2007р. та п. 29 рішення тридцять восьмої сесії V скликання від 31.01.2008р. №12 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки»). Як встановлено судом першої інстанції, на теперішній час вказана земельна ділянка є вільною від забудови.

Між тим, в ході проведення Державною інспекцією з контролю за використанням та охороною земель головного управління Держкомзему у Запорізькій області перевірки дотримання вимог земельного законодавства стосовно законності використання земельної ділянки площею 5,5га, розташованої по вул. Фестивальна, Серафімовича, Старова, наданої заводу «Прилив»у постійне користування під будівництво школи та дитячого садочка, та переданої у власність громадянам під житлове будівництво Бердянською міською радою, було встановлено, що на час її проведення завод «Прилив»від земельної ділянки не відмовлявся, акт постійного користування не скасовано, вилучення земельної ділянки у встановленому законом порядку із постійного користування ВАТ «Завод «Прилив»не проводилось. За результатами вказаної перевірки було складено акт від 17.02.2011р., в якому зроблено висновок про те, що в ході передачі Бердянською міською радою земельних ділянок громадянам в районі вулиць Лазо, Серафімовича, Старова і Фестивальної за рахунок земель ВАТ «Завод «Прилив», було допущено ряд порушень чинного законодавства.

У звязку з викладеним, Бердянський природоохоронний міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про скасування п. 3.13 рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 8 від 14.08.2008р. «Про передачу у приватну власність та в оренду земельних ділянок громадянам», посилаючись на порушення інтересів держави в особі Фонду державного майна України та ВАТ «Завод «Прилив»в частині незаконного розпорядження Бердянською міською радою та надання у власність громадянам земель державної форми власності ВАТ «Завод «Прилив».

Як зазначалось вище, господарський суд Запорізької області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належить частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності, державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об'єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї).

До спірних правовідносин застосовуються положення Земельного кодексу України від 18.12.1990р. (в редакції, яка діяла на момент перетворення Заводу «Прилив»).

Пунктом 3 частини першої статті 27 зазначеного кодексу встановлено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частини третьої зазначеної вище статті, провадяться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті за рішенням Ради, що має вилучати земельні ділянки.

Докази, що Бердянською міською радою було припинено право користування земельною ділянкою, яка була надана Заводу «Прилив», в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, надана гр. ОСОБА_3, знаходиться на землях, на які 25.02.1994р. було зареєстровано Державний акт №200 на право постійного користування землею Заводом «Прилив» для будівництва школи та дитячого садку. Вказаний Державний акт на час вирішення спору не скасовано, спірна земельна ділянка з користування позивача-2 не вилучена.

Стаття 37 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час перетворення Заводу «Прилив») встановлювала, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Таким чином, діюче на той час законодавство передбачало, що юридична особа припиняла свою дію лише у випадках або ліквідації, або злиття, поділу чи приєднання.

Закон України «Про підприємства в Україні» не містив такого поняття, як «припинення юридичної особи».

Крім того, згідно Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №740 від 25.05.1998р., у разі зміни назви, організаційно-правової форми суб'єкта підприємницької діяльності, а також форми власності, відбувалася лише перереєстрація такого суб'єкта ( п., п. 20-22 Положення).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в даному випадку відбулося перетворення державного підприємства Завод «Прилив» у Відкрите акціонерне товариство «Завод «Прилив», в якому 100% акцій належать державі. Тобто, було змінено лише організаційно-правову форму юридичної особи. За таких обставин судова колегія вважає доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що ВАТ «Завод «Прилив», як правонаступник державного підприємства «Завод «Прилив», втратив право постійного користування спірною земельною ділянкою, необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вилучення спірної земельної ділянки або припинення право користування цією земельною ділянкою ВАТ «Завод «Прилив» у відповідності з вимогами Земельного кодексу України.

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що право користування спірною земельною ділянкою площею 0,0924га, розташованою по вул. Лазо, 69 у м. Бердянську Запорізької області, яка є складовою частиною земельної ділянки площею 5,5га по вул. Серафімовича у м. Бердянську, припинилося у звязку із реорганізацією Заводу «Прилив».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що п. 3.13 рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 8 від 14.08.2008р. «Про передачу у приватну власність та в оренду земельних ділянок громадянам»не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача ПАТ «Завод «Прилив»як землекористувача земельної ділянки, оскільки відповідно до оскаржуваного пункту вказаного рішення земельна ділянка передається незаконно у власність іншій особі без згоди на це дійсного землекористувача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального права є необґрунтованими та судовою колегією до уваги не приймаються.

Крім того, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду стосовно відсутності пропуску строку позовної давності з огляду на наступне.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення Бердянською міською радою позивачів та прокурора про прийняття спірного рішення, або докази його оприлюднення у засобах масової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно матеріалів справи, Управлінням Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель у м. Бердянськ Запорізької області було проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства та повідомлено прокурора про рішення Бердянської міської ради: №12 від 27.09.2007 р., №8 від 07.03.2008 р., №12 від 29.05.2008 р., №15 від 02.10.2008 р., №10 від 31.01.2008 р., №57 від 10.07.2008 р., №11 від 29.11.2007 р., №8 від 14.08.2008 р. та №10 від 25.02.2009 р., які стосувалися спірної земельної ділянки площею 5,5 га., про що було складено акт від 17.02.2011 р.

Отже, прокурору стало відомо про оспорюване рішення органу місцевого самоврядування після отримання листа Управління Держкомзему у місті Бердянськ Запорізької області від 10.02.2011р. №73, тобто строк позовної давності не пропущено.

Стосовно клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду про його відхилення з підстав, що викладені вище.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2011р. у справі №4/5009/5770/11 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст.49 ГПК України покладаються на заявника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2011р. (повний текст від 28.11.2011р.) у справі №4/5009/5770/11 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради, м. Бердянськ Запорізької області, на рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2011р. (повний текст від 28.11.2011р.) у справі №4/5009/5770/11 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: І.В. Москальова

ОСОБА_4

Надруковано примірників 9

1-у справу

2-позивачам

1-відповідачу

2-прокуратурі

1-третій особі

1-господарському суду

1-ДАГС