ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

28.02.2012р. Справа №18/156/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія Агроекспо", юридична адреса: вул.Незалежності,71,Шишацький район, с.Ковердина Балка, 38014; адреса для листування: вул.Леніна, 78, Гадяцький район, м.Гадяч, 37300

до Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат", вул.Харчовиків, 6, м.Полтава, 36014

про стягнення 33536,78 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов.№ 401 від 16.11.2011 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов.№ 1 юр від 03.01.2012 року

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення 33536,78 грн., із яких сума основного боргу - 31531,30 грн., індекс інфляції - 1103,60 грн., 3% річних - 901,88 грн., судовий збір - 1609,50 грн.

16.02.2012 року за вхідним № 2371д(канцелярії суду) директор КП "Полтавський м'ясокомбінат", ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву. Суд наданий відзив прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

28.02.2012 року за вхідним № 2937д(канцелярії суду) директор ТОВ "Вікторія Агроекспор", ОСОБА_4 на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2012 року надав додаткові документи. Суд надані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, та достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

01 грудня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія Агроекспо»(далі - Позивач, ТОВ «Вікторія Агроекспо») та Колективним підприємством «Полтавський м'ясокомбінат»(далі - Відповідач, КП «Полтавський м'ясокомбінат») було укладено господарський договір купівлі-продажу товару у спрощений спосіб, шляхом направлення Відповідачу усного замовлення на купівлю-продаж дорослого ВРХ, відповідно до ч. 1 ст.181 ГК України.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 01.12.2010 року ТОВ «Вікторія Агроекспо»відвантажило дорослу ВРХ в кількості 5 голів (маса 3035кг), а КП «Полтавський м'ясокомбінат»одержало даний Товар. Відповідно до прийомної квитанції № 007076 від 01.12.2010 року КП «Полтавський м'ясокомбінат»отримало вищевказану продукцію на суму 34 964,10 грн.

Згідно банківської виписки від 27.01.2011 року КП «Полтавський м'ясокомбінат»перерахувало грошові кошти на рахунок ТОВ «Вікторія Агроекспо»в сумі 3 432,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, у КП «Полтавський м'ясокомбінат»виникла заборгованість перед ТОВ «Вікторія Агроекспо»в різниці між поставленим і неоплаченим товаром (продукцією) в сумі 31 531,30 грн.

28 серпня 2011 року на адресу Відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості № 183 від «23» серпня 2011 року в сумі 31 531,30 грн. з належно завіреними копіями підтверджуючих документів та актом звірки. Дану вимогу Відповідач одержав 30.08.2011 року, після чого на адресу Позивача направив відповідь на вимогу згідно якої визнає дану суму заборгованості та зобов'язався погасити суму боргу.

Для подальшого досудового врегулювання спору Позивач неодноразово звертався до Відповідача через засоби телефонного зв'язку з проханням про повернення суми заборгованості, на що Позивач одержав лист-відповідь № 38 юр від 27.10.2011 року в якому Відповідач зобов'язався погасити заборгованість повністю до 05.11.2011 року в сумі 31 531,30 грн., але дана сума на час розгляду справи по суті позивачу не повернута.

Також для подальшого досудового врегулювання спору 23 листопада 2011 року, було направлено представника від Позивача до Відповідача для складання акта звірки розрахунків. Свої боргові зобов'язання перед Позивачем Відповідач визнає, підтвердженням чого є належним чином завірений підписами повноважних статутом осіб та відбитками печаток господарств акт звірки розрахунків станом на 31.01.2011 року.

На підставі ст.625 ЦК України позивачем нараховані за період 28.01.2011р. - 10.01.2012р. 3% річних в розмірі 901,88 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 1103,60 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено що вимога про сплату заборгованості за поставлену 01.12.2010 року худобу поступила до відповідача 30.08.2011 року (повідомлення про вручення в матеріалах справи), фактичним періодом прострочення платежу є 09.09.2011р. по 10.01.2012р. Судом здійснено перерахунок відповідно до якого 3% річних становить 321,36 грн., інфляційне збільшення боргу 126,13 грн.

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір у формі єдиного документа між сторонами не укладався, вимога була отримана відповідачем, в якій вказано про необхідність погасити заборгованість в строк до 08.09.2011 року з моменту отримання вимоги. Отже, відповідач повинен був погасити заборгованість до 08.09.2011 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який повинен був довести належними засобами доказування факт порушення відповідачем його прав.

Статтею 625 ЦК України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати поставленого товару встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції та трьох процентів річних є обґрунтованими.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадній кімнаті суд, дійшов висновку що позивачем у відповідності до положень статей 32-34, 36, 38 ГПК України було обґрунтовано обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень в звязку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відмовити в частині стягнення -977,47 гривень, індексу інфляції, та 580,52 гривень - 3% річних. Стягнути з Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія Агроекспо" боргу - 31531,30 грн., індекс інфляції - 126,13 грн., 3% річних - 321,36 грн., судовий збір - 1609,50 грн.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позовні вимоги задоволено частково.

Враховуючи викладене, дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, а також подані ними додаткові докази, всебічно повно та об'єктивно за своїм внутрішнім переконанням оцінивши всі обставин справи в їх сукупності, керуючись статтями 4, 4-3, 4-5,4-7, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 78, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд -

ВИ Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Відмовити в частині стягнення 977,47 гривень - індексу інфляції та 580,52 грн. - 3% річних.

3. Стягнути Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" (вул.Харчовиків, 6, м.Полтава, 36014; р/р 4001 у ПРУ КБ "Приватбанк", МФО 331401) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_5 (юридична адреса: вул.Незалежності,71, Шишацький район, с.Ковердина Балка, 38014; адреса для листування: вул.Леніна, 78, Гадяцький район, м.Гадяч, 37300; р/р № 687 в ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА", м.Київ, МФО 380054) суму боргу - 31531,30 грн., індекс інфляції - 126,13 грн., 3% річних - 321,36 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1609,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.03.2012 року.

Суддя Іваницький О.Т.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.