ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

22.03.2012р. Справа №18/181/12

за позовом Страхове товаристово з додатковою відповідальністю "Гарантія", адреса: вул.Костянтинівська, 56,оф.13, м.Київ, 04070; адреса для листування: б-р Ів.Лепсе, 4 бізнес центр "Сільвер Центр", 7-й поверх, м.Київ, 03067

до Комунального підприємства "Спеціалізований комбінат ритуальних послуг", вул.Махоркова, 31, м.Кременчук, 39617

про визнання змін до договору недійсними Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 дов.б/н від 31.12.2011 року

особа викликана в порядку статті 30 ГПК України, ОСОБА_2 НОМЕР_1 вид. Крюківським РВ КМУ 26.12.1997 року

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 дов. від 23.11.2011 року.

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про визнання недійсними (нікчемними) змін до п.3 полісу № ВЕ/5522773 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в частині встановлення дати початку (07.07.2010 р.) та дати закінчення (06.07.2011р.) строку дії вказаного полісу з моменту їх вчинення.

09.02.2012 року за вхідним № 1976д(канцелярії суду) ОСОБА_2 надала клопотання про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Суд надане клопотання прийняв, до розгляду та відхилив за безпідставністю.

01.03.2012 року за вхідним № 3105д(канцелярії суду) представник позивача, ОСОБА_4 на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2012 року надав додаткові документи. Суд надані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

01.03.2012 року за вхідним № 3112д(канцелярії суду) представник відповідача, ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву. Суд наданий відзив прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

01.03.2012 року в судовому засіданні оголошувалася перерва до 06.03.2012 року до 11-45 год. для надання можливості сторонам самостійно врегулювати предмет спору та надати додаткові докази по суті предмету спору.

09.02.2012 року за вхідним № 1976д(канцелярії суду) ОСОБА_2 надала клопотання про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Суд надане клопотання прийняв, до розгляду та відхилив за безпідставністю.

06.03.2012 року за вхідним № 3449д(канцелярії суду) представник відповідача, ОСОБА_1, надав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд надане клопотання прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання не з'явився 21.03.2012 року за вхідним № 4080д(канцелярії суду) подав клопотання, про розгляд справи без участі повноваженого представника позивача. Суд надане клопотання прийняв до розгляду, та долучив до матеріалів справи.

21.03.2012 року за вхідним № 4081д(канцелярії суду) представник позивача, ОСОБА_4. надав додаткові документи. Суд надані документи прийняв до розгляду, та долучив до матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, та достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи суд встановив: 26 березня 2010 року між Страховим товариством з додатковою відповідальністю "Гаранті" та Комунальним підприємством "Спеціалізований комбінат ритуальних послуг" було укладено договір №04 28 0001-2745 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (далі - Договір а.с.24-25).

Відповідно до умов Договору, Стаховик (СТзДв "Гарантія") зобов"язаний оформити поліси страхування та надати їх Страхувальнику (КП "Спеціалізований комбінат ритуальних послуг").

На виконання умов Договору 07.07.2010 року директором Кременчуцького відділення ОСОБА_5 (від імені СТзДВ "Гарантія") та КП "Спеціалізований комбінат ритуальних послуг" було укладено поліс обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/5522773 терміном дії один рік до 06.07.2011р.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим що, відповідно д п. 3 полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/5522773 (далі -поліс) строк його дії встановлений з 26.03.2010 року по 25.03.2011р. В подальшому в п. 3 полісу були внесені зміни в частині встановлення дати початку та закінчення строку його дії шляхом закреслення попередніх дат "з 00:00 26.03.2010р. до 25.03.2011р." зазначивши інші дати "з 07.07.2010р. по 06.07.2011р.". Позивач посилаючись на положення ст.981 Цивільного кодексу України, Типову Інструкцію про заповнення бланку поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить суд визнати недійсним (нікчемним) зміни до п. 3 полісу в частині встановлення дати початку (07.07.2010р.) та дати закінчення (06.07.2011р.) строку дії вказаного полісу з моменту їх вчинення.

Дослідивши і оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд відмовляє виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 979 ЦКУ, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України Про страхування»договір страхування є письмовою угодою між страховиком і страхувальником, за якою страховик бере на себе зобовязання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або відшкодувати збиток у межах страхової суми страхувальникові чи іншій особі, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені терміни та виконувати інші умови договору.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме :

1. зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4. правочин має вчинятися і у формі, встановленій законом;

5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Договір страхування є консенсуальниим, тобто набирає чинності з моменту сплати страховиком першого страхового внеску (якщо договором або законом не передбачено інше). Факт укладення договору страхування може засвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Статтею 981 ЦК України встановлено що, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 ЦКУ). Аналогічні положення містяться в Правилах добровільного страхування майна юридичних осіб, затверджених Головою Правління відповідача N 028 від 25 лютого 2005 року.

Пунктом 8.1 Договору визначено що, Договір набирає чинності з дня його укладення, але не пізніше 00-00 годин дня, слідуючого за днем надходження на рахунок страховика Страхової преміїі ( першого страхового платежу) та дії протягом страхування що вказаний в полісі (Договорв). Розмір страхової премії за полісом зазначається в кожному окремому полісі страхування. Загальний страховий платіж становить 19 061,71 грн.. Страховий платіж сплачується до 31 березня 2010 року (п.4.6-4.7 Договору).

На підтвердження сплати страхового платежу відповідачем надані суду банківська виписка на суму 9180,00 грн. від 05.07.2010 року (а.с.29) та квитанція до прибуткового касового ордеру б/н від на суму 10 000,00 грн. від 26.08.2010 року (а.с.30).

Враховуючи викладене, правове значення страхового полісу (свідоцтва) полягає в тому, що він поєднує в собі функції документа, який згідно з вимогами законодавства надає договору письмової форми, засвідчує згоду страхувальника на пропозицію страховика укласти договір і є доказом укладення страхового договору. Тобто, законодавство тлумачить страховий поліс лише як можливий доказ факту укладення договору страхування.

Закону України Про страхування докладно висвітлює реквізити, які мають подаватися у страховому свідоцтві (полісі), а саме: 1) назва документа; 2) назва та адреса страховика; 3) прізвище, імя, по батькові або назва страхувальника та застрахованої особи, їхні адреси та дати народження; 4) прізвище, імя, по батькові, дата народження або назва вигодонабувача та його адреса; 5) зазначення обєкта страхування; 6) розмір страхової суми за договором страхування, відмінним від договору страхування життя; 7) розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; 8) перелік страхових випадків; 9) розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; 10) страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); 11) строк дії договору; 12) порядок зміни і припинення дії договору; 13) умови здійснення страхової виплати; 14) причини відмови у страховій виплаті; 15) права та обовязки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; 16) інші умови за згодою сторін; 17) підписи сторін.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ході дослідження доказі у справі судом встановлено що оригінал спірного полісу наданий для огляду в судовому засіданні відповідачем відрізняється від засвідченої копії наданої позивачем. Як і зазначено в позовній заяві п.3 полісу було змінено в частині встановлення дати початку та закінчення строку його дії шляхом закреслення попередніх дат. Відповідно до п.3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів (п.6). Згідно з п. 2.12 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Недотримання письмового внесення змін до страхового полісу не тягне за собою його недійсність оскільки посилання позивача на ст.ст.981-982 ЦК України (недотримання вимог письмової форми правочину), стосуються Договору страхування, а страховий поліс являється саме доказом його письмового укладення. Крім того, відповідно до наданого відповідачем оригіналу страхового полісу виправлення в ньому засвідчені підписом та печаткою СТзДВ "Гарантія", отже позивач знав про вказані виправлення та погодив їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, підстави для визнання недійсними (нікчемними) зміни до п.3 полісу №ВЕ/5522773 обов"язкового страхуваня цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів в частині встановлення дати початку (07.07.2010р.) та дати закінчення (06.07.2011р.) строку дії вказаного полісу з моменту їх вчинення, у господарського суду відсутні.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що на момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких спірний договір має бути визнаний недійсним. Більше того, судом встановлено та враховано, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У нарадчій кімнаті суд приходить до висновку, що Позивачем у відповідності до положень статей 32-34, 36, 38 ГПК України не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень, не подано витребуваних судом доказів, які б підтверджували обгрунтованість заявлених позовних вимог.

На підставі вище наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю та безпідставністю та невірним вибором способу захисту.

Відповідно до ст.49 ГПК України, державне мито при відмові у задоволенні позову покладається на позивача.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю.

Враховуючи викладене, дослідивши та оцінивши матеріали справи, а також подані додаткові доказами, заслухавши пояснення представників сторін , а також подані ними додаткові докази, всебічно повно та об'єктивно за своїм внутрішнім переконанням оцінивши всі обставин справи в їх сукупності, керуючись статтями 4 ,4-3, 4-5, 4-7, 22, 30, 32 - 34, 36, 38 43, 44 - 45, 471, 49, 69,75,77, 81-1, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд -

ВИ Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю за недоведеністю та безпідставністю.

Повне рішення складено 27.03.2012 р.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.