донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.10.2012 р. справа №8/185пн/2011

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 за посвідченням;

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 по дов.;

від третьої особи: не зявився.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Прокурора Артемівського району м. Луганська в інтересах держави в особі Луганської міської ради, м. Луганськ

на рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2012р. (повний текст від 01.08.2012р.) у справі №8/185пн/2011 (суддя Середа А.П.)

за позовом Прокурора Артемівського району м. Луганська в інтересах держави в особі Луганської міської ради, м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс», смт. Ювілейне, м. Луганськ

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганськ Луганської області

про зобовязання виконати певні дії та стягнення 10 616,70грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Артемівського району м. Луганська звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в інтересах держави в особі Луганської міської ради, м. Луганськ, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс», м. Луганськ, про зобовязання останнього звільнити земельну ділянку за адресою: м. Луганськ, 1-мікрорайон, 4д, загальною площею 0,2896га, та привести її у первісний стан, а також про стягнення з відповідача коштів у розмірі 10 616,70грн.

Заявою від 28.11.2011р. прокурор уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ТОВ «Хорс»на користь Луганської міської ради кошти в розмірі 10 616,70грн.

Ухвалою від 28.11.2011р. господарський суд Луганської області в порядку ст. 27 ГПК України залучив до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганськ Луганської області.

05.01.2012р. провадження у справі №8/185пн/2011 в порядку ст. 79 ГПК України було зупинено до вирішення по суті Луганським окружним адміністративним судом спору по справі №2а-11489/11/1270 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс»до ОСОБА_3 Держкомзему у місті Луганську про визнання недійсним акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.07.2011р.

Ухвалою від 03.07.2012р. після усунення обставин, що зумовили його зупинення, провадження у справі №8/185пн/2011 було поновлено.

30.07.2012р. господарським судом Луганської області було прийнято рішення, яким у задоволенні позову прокурора про стягнення коштів було відмовлено, а провадження у справі в частині зобовязання виконати певні дії припинено на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Висновок про відмову у задоволенні частини позову суд першої інстанції обґрунтував посилаючись на те, що Луганська міська рада, надаючи відповідачу на підставі договору від 18.09.2008р. в оренду визначену земельну ділянку, була обізнана про існування на ній обєкту нерухомого майна автостоянки тимчасового перебування транспорту, тобто земельна ділянка була надана відповідачу і для розміщення зазначеного обєкту нерухомості. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги результати розгляду адміністративного спору з приводу оскарження акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.07.2011р., а зазначив, що предметом розгляду вказаного адміністративного спору не було те, чи відповідають факти, встановлені спірним актом, та висновки, зроблені на їх підставі, дійсним обставинам справи. Тому господарський суд дійшов висновку, що незважаючи на наявність в матеріалах справи сукупності доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми, прокурор та позивач не довели наявності у відповідача елементів складу цивільного правопорушення, за умови, що матеріалами справи не доведено факту використання спірної земельної ділянки відповідачем з порушенням її визначеного цільового призначення.

Стосовно частини вимог про зобовязання відповідача звільнити спірну земельну ділянку, суд першої інстанції визначив, що уточнення прокурором позовних вимог є по суті заявою про зміну підстав позову та про часткову відмову від нього, тому дійшов висновку про припинення провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, прокурор звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Хорс»збитків внаслідок нецільового використання земельної ділянки в сумі 10 616,70грн. задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що при винесенні рішення суд першої інстанції помилково зазначив, що ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганську дійшло невірного висновку щодо способу порушення орендарем вимог стосовно цільового використання наданої йому в оренду земельної ділянки, оскільки вказаним органом було проведено в межах відповідної компетенції перевірку, за результатами якої складені передбачені законом документи, а Луганським окружним адміністративним судом підтверджено їх законність та правильність.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що матеріалами справи, а саме рішенням господарського суду Луганської області від 04.10.2011р. у справі №27/155пд/2011 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2011р. вже було підтверджено факт нецільового використання відповідачем спірної земельної ділянки, проте суд першої інстанції безпідставно не застосував у вказаному випадку ст. 35 ГПК України.

Також прокурор вважає хибним твердження суду першої інстанції щодо обізнаності Луганської міської ради про знаходження на земельній ділянці обєкту нерухомого майна автостоянки, оскільки безпосередньо відповідачу спірна земельна ділянка передавалась саме під будівництво та розміщення торгівельного комплексу, та не згоден із посиланням суду на лист Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006р. №14-17/7/9942, адресований Держземінспекціям України, оскільки для використання земельної ділянки для інших цілей необхідною умовою є наявність відповідного рішення власника землі, що в даному випадку не має місця.

Вищевикладене, за висновком прокурора, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає викладені в ній доводи необґрунтованими, у звязку з чим просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

В свою чергу позивач та третя особа у справі апеляційну скаргу прокурора підтримують у повному обсязі, просять суд рішення місцевого господарського суду скасувати, а скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 24.09.2012р. Донецький апеляційний господарський суд в порядку ст. 77 ГПК України відкладав розгляд справи та зобовязував прокурора і позивача надати письмові пояснення стосовно заявлених позовних та апеляційних вимог в частині того, яка саме сума належить до стягнення з відповідача збитки або шкода.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу від 09.10.2012р. вказав, що підтримує її вимоги та просить задовольнити позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Хорс»збитків внаслідок нецільового використання земельної ділянки в сумі 10 616,70грн.

Разом з цим, у судовому засіданні 15.10.2012р. прокурором було надано пояснення до апеляційної скарги, в яких останній просив стягнути з відповідача суму шкоди, завданої нецільовим використанням земельної ділянки, в розмірі 10 616,70грн.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Враховуючи, що ухвалами про порушення апеляційного провадження та відкладення розгляду справи явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради від 22.03.01р. № 125/4 Федерації боксу Луганщини була надана в оренду терміном на 49 років земельна ділянка за адресою: м. Луганськ, 1-й Мікрорайон, буд. 4д (до присвоєння виконкомом адреси - на перехресті вул. Совєтська та вул. Свердлова) загальною площею 0,2896 га під будівництво та розміщення автостоянки тимчасового перебування транспорту. На підставі вказаного рішення був укладений договір оренди землі від 19.07.02р., який пройшов державну реєстрацію за № 4047 від 08.08.2002р., та відповідно до якого була передана земельна ділянка за вказаною адресою під будівництво та розміщення автостоянки тимчасового перебування транспорту. Межі зазначеної земельної ділянки встановлені в натурі актом узгодження та встановлення меж земельної ділянки від 02.04.2001р.

Побудована автостоянка тимчасового перебування транспорту була належним чином введена в експлуатацію, в зв'язку з чим отримане свідоцтво на право власності на об'єкт нерухомого майна від 17.02.2006р., реєстрація ОСОБА_3 комунального майна Луганської міської ради № 2552 з зазначенням адреси: 1-й Мікрорайон, буд. 4д.

Додатковою угодою від 05.07.2005р. до договору оренди землі від 19.07.02р., державна реєстрація від 08.08.02р. № 4047, були внесені зміни в частині зміни мети користування вказаною земельною ділянкою з «будівництво та розміщення автостоянки тимчасового перебування транспорту»на «будівництво та розміщення будівлі торговельного комплексу».

Пізніше, об'єкт нерухомого майна: автостоянка тимчасового перебування транспорту була включена до статутного капіталу ТОВ «Хорс», в зв'язку із прийняттям до складу учасників ТОВ «Хорс»Федерації боксу Луганщини. 15.08.2008р. ОСОБА_3 комунальним майном м. Луганська видало ТОВ «Хорс»свідоцтво про право власності на вказаний обєкт нерухомого майна, а 03.09.2008р. Міським комунальним підприємством БТІ м. Луганська зареєстровано за вказаним підприємством право власності на зазначений обєкт.

Крім того, між громадянином ОСОБА_4 та ТОВ «Хорс»30.06.2008р. був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до якого сторони домовилися здійснювати спільну діяльність щодо будівництва торгівельного комплексу за адресою: м. Луганськ, 1-й Мікрорайон, буд. 4д. Для досягнення спільної мети ТОВ «Хорс»надає будівельний майданчик, що розташований за адресою: м. Луганськ, 1-й Мікрорайон, буд. 4д, а громадянин ОСОБА_4 зобов'язується вкладати грошові кошти для будівництва торгівельного комплексу.

Для вирішення питання щодо користування земельною ділянкою ТОВ «Хорс»листом від 25.07.2008р. за № 28 звернулось до Луганського міського голови з клопотанням про укладення договору оренди землі стосовно земельної ділянки за адресою: м. Луганськ, 1-й Мікрорайон, буд. 4д загальною площею 0,2896га під будівництво та розміщення торгівельного комплексу, проте, оскільки Луганською міською радою вказане питання вирішено не було, ОСОБА_4 (директор ТОВ «Хорс»), звернувся до Ленінського районного суду м. Луганська з позовом про укладання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 16.09.2008р. у справі №2-2314/2008 вищезазначений позов було задоволено та вирішено вважати укладеним договір оренди землі між Луганською міською радою і ТОВ «Хорс»стосовно земельної ділянки площею 0,2896га під будівництво та розміщення торгівельного комплексу, яка знаходиться за адресою: м. Луганськ, 1-й Мікрорайон, буд. 4д.

Вказаний договір оренди було зареєстровано, про що у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Артемівського району міста Луганська внесено запис від 17.11.2008р. №34.

Разом з цим, 21.07.2011р. в ході перевірки ОСОБА_3 Держкомзему у місті Луганську Луганської області дотримання вимог земельного законодавства ТОВ «Хорс»було встановлено факт нецільового використання земельної ділянки площею 0,2896га під розміщення автостоянки тимчасового перебування транспорту, будівлі та огорожі, за адресою: 1-й Мікрорайон, 4д, оскільки раніше вказана земельна ділянка надавалась ТОВ «Хорс»під будівництво та розміщення торгівельного комплексу на підставі договору оренди землі від 16.09.2008р., державна реєстрація від 17.11.2008р. №34, що є порушенням ст. 96 ЗК України.

За результатами вказаної перевірки за відсутності директора ТОВ «Хорс»ОСОБА_4, проте у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.07.2011р., від підпису та отримання якого директор ТОВ «Хорс»відмовився, а також акт обстеження земельної ділянки №27 від 21.07.2011р.

Крім того, 21.07.2011р. ОСОБА_3 Держкомзему у місті Луганськ Луганської області відповідачу було видано припис №0086, в якому зобовязано директора ТОВ «Хорс»до 04.08.2011р. усунути виявлені порушення земельного законодавства. Від підпису та отримання припису директор відповідача також відмовився в присутності свідків.

Протоколом про адміністративне правопорушення №0070 від 21.07.2011р. та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.07.2011р. №058 було також зафіксовано порушення відповідачем вимог земельного законодавства щодо цільового використання земельної ділянки, визнано директора ТОВ «Хорс»ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 53 КУАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00грн. Докази сплати відповідачем зазначеного штрафу в матеріалах справи відсутні.

В результаті виявленого правопорушення спеціалістами Державної інспекції сектору Держземінспекції ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганську було складено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, сума якої склала 10 616,70грн. Вказаний розрахунок було направлено відповідачу поштою 21.07.2011р., оскільки від підпису та отримання розрахунку останній також відмовився.

З матеріалів справи вбачається, що невикористання відповідачем земельної ділянки за цільовим призначенням стало підставою для звернення Луганської міської ради до господарського суду із позовом до ТОВ «Хорс»про розірвання договору оренди землі від 16.09.2008р., державна реєстрація від 17.11.2008р. за №34, та звільнення земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Луганської області від 04.10.2011р. у справі №27/155пд/2011 позов було задоволено повністю, розірвано договір оренди та зобовязано ТОВ «Хорс»звільнити земельну ділянку та повернути її Луганській міській раді у стані, придатному для її подальшого використання. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2011р. зазначене рішення було скасовано в частині зобовязання ТОВ «Хорс»повернути земельну ділянку, в іншій частині залишено без змін.

Зазначеними судовими актами встановлений факт невиконання ТОВ «Хорс»умов договору оренди щодо використання землі за цільовим призначенням, а саме порушення ним вимог щодо забезпечення цільового використання землі, що є однією з підстав розірвання спірного договору. Стосовно ж зобовязання ТОВ «Хорс»повернути Луганській міській раді спірну земельну ділянку, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про безпідставність вказаних вимог, оскільки ТОВ «Хорс»на праві приватної власності належить розташований на ній обєкт нерухомого майна, право власності є непорушним, а спірний обєкт нерухомості (автостоянку) неможливо перенести в інше місце без знецінення та зміни її призначення.

Згідно ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Таким чином, судова колегія приймає до уваги встановлений господарським судом Луганської області та Донецьким апеляційним господарським судом факт невиконання відповідачем умов договору оренди стосовно використання землі за цільовим призначенням.

Крім того, в матеріалах справи наявні матеріали адміністративної справи №2а-11489/11/1270 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс» до ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганськ про визнання недійсним акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.07.2011р. Так, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02.02.2012р. у справі №2а-11489/11/1270 (залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.03.2012р.) було відмовлено у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі з тих підстав, що судами було встановлено факт дотримання ОСОБА_3 процедури проведення перевірки, складання акту перевірки, а саме ОСОБА_3 в порядку ч.2 ст. 71 КУАП довело правомірність своїх рішень.

Судова колегія апеляційної інстанції приймає до уваги встановлені судами при вирішенні адміністративного спору факти, які мають безпосереднє значення для вирішення даного спору, а саме законність і правильність акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.07.2011р. та дотримання ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганськ процедури проведення перевірки, з огляду на наступне.

Згідно п.38 інформаційного листа №01-08/163 від 12.03.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», за змістом і направленістю положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з адміністративної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, з тих же підстав, що й рішення суду з цивільної справи. Відсутність безпосередньої вказівки з цього приводу у Господарському процесуальному кодексі України зумовлена виключно тією обставиною, що її формулювання належить до того періоду часу, коли адміністративного судочинства як такого ще не існувало.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем умов договору оренди стосовно цільового використання спірної земельної ділянки, а також факт законності та обґрунтованості проведеної 21.07.2011р. ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганськ перевірки та акту перевірки дотримання ТОВ «Хорс»вимог земельного законодавства від 21.07.2011р.

Однак, у звязку з тим, що виявлені в ході перевірки порушення відповідачем усунуті не були, суму заподіяної шкоди не сплачено, прокурор звернувся до господарського суду з відповідним позовом про зобовязання відповідача звільнити спірну земельну ділянку та стягнення з останнього 10 616,70грн. збитків. Крім того, заявою від 28.11.2011р. прокурор уточнив позовні вимоги та просив лише стягнути з ТОВ «Хорс»10 616,70грн.

Як зазначалось вище, господарським судом Луганської області у задоволенні частини позовних вимог було відмовлено, а провадження у справі в частині зобовязання відповідача звільнити земельну ділянку припинено на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду у справі підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»визначено, що до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України, до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі (стаття 124 вказаного Кодексу).

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Порядок визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, визначений Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р.

Згідно Наказу Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Державного комітету України по земельних ресурсах №110 від 12.09.2007р. «Про затвердження методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу»(зі змінами та доповненнями), шкода (збитки), що заподіяні на земельних ділянках, які надані у користування чи передані у власність юридичних та фізичних осіб, внаслідок їх використання не за цільовим призначенням, якщо порушення вчинено власником чи користувачем земельної ділянки, повинні бути відшкодовані державі та територіальній громаді.

Підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст.ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що матеріалами справи (актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.07.2011р., актом обстеження земельної ділянки від 21.07.2011р. №27, приписом від 21.07.2011р. №0086, протоколом про адміністративне правопорушення від 21.07.2011р. №0070, постановою від 21.07.2011р. №058 про накладення адміністративного стягнення) підтверджений факт нецільового використання ТОВ «Хорс»земельної ділянки площею 0,2896га за адресою: 1-й Мікрорайон, 4д, у м. Луганськ.

Крім того, в матеріалах справи наявні рішення господарських судів у справі №27/155пд/2011 та адміністративних судів у справі №2а-11489/11/1270, якими встановлений факт невиконання відповідачем умов договору оренди стосовно цільового використання спірної земельної ділянки, а також факт законності та обґрунтованості проведеної 21.07.2011р. ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганськ перевірки та акту перевірки дотримання ТОВ «Хорс»вимог земельного законодавства від 21.07.2011р. Вказані доводи прийняті судовою колегією до уваги в порядку ст. 35 ГПК України.

Натомість, судова колегія вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на недослідження вказаними судами умов спірного договору оренди землі стосовно наявності у ньому п.3 («На земельній ділянці розташована автостоянка тимчасового перебування транспорту»), а також того, чи відповідають факти, встановлені актом перевірки від 21.07.2011р., та висновки, зроблені на їх підставі, дійсним обставинам справи, оскільки вони мають характер необґрунтованих припущень та зроблені без урахування приписів ст. 35 ГПК України. Крім того, твердження господарського суду про обізнаність Луганської міської ради щодо існування на момент укладення договору автостоянки в межах спірної земельної ділянки, не впливають на результат розгляду даного спору, оскільки сторони у договорі оренди визначили мету використання землі під будівництво та розміщення торгівельного комплексу, відповідач погодився з вказаними умовами та прийняв у строкове платне користування спірну земельну ділянку саме за вказаним цільовим призначенням та метою використання.

Отже, матеріалами справи підтверджено розмір заподіяної внаслідок нецільового використання землі шкоди, який розраховано спеціалістами відділу Державної інспекції сектору Держземінспекції ОСОБА_3 Держкомзему у м. Луганську у відповідності з вимогами Методики, затвердженої Постановою КМУ №963 від 25.07.2007р.

Водночас, з тексту позовної заяви та апеляційної скарги, тексту відзиву позивача на апеляційну скаргу прокурора вбачається, що звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор та позивач просили стягнути з відповідача збитки в розмірі 10 616,70грн., посилаючись при цьому на приписи ст.ст. 80 ,125, 126, 152, 212 Земельного кодексу України. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для нарахування суми збитків прокурор визначає факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Однак, уточнивши позовну заяву (том 1, а.с. 30), прокурор просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 10 616,70грн., посилаючись вже на спричинений нецільовим використанням земельної ділянки розмір заподіяної державі шкоди. Крім того, у запереченнях на відзив від 19.12.2011р. прокурор також зазначив про завдану відповідачем внаслідок нецільового використання землі шкоду.

У звязку з викладеним, у суду виникли питання щодо визначення правового статусу заявленої до стягнення суми, та ухвалою від 24.09.2012р. Донецький апеляційний господарський суд в порядку ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи і зобовязав прокурора та позивача надати письмові пояснення стосовно заявлених позовних та апеляційних вимог в частині того, яка саме сума належить до стягнення з відповідача збитки або шкода.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що підтримує вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Хорс»збитків внаслідок нецільового використання земельної ділянки в сумі 10 616,70грн. Водночас прокурор у поясненнях до апеляційної скарги, наданих у судовому засіданні 15.10.2012р., зазначив, що просить стягнути з відповідача суму шкоди, заподіяної внаслідок нецільового використання земельної ділянки, в розмірі 10 616,70грн.

Враховуючи, що позов заявлено саме прокурором в інтересах держави, прийнявши до уваги зазначені уточнення, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджений факт нецільового використання спірної земельної ділянки, судова колегія вважає позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс» коштів в сумі 10 616,70грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія також вважає за необхідне зауважити, що оскільки в даному випадку збитки і шкода є тотожними поняттями, господарському суду при розгляді спору у першу чергу слід було визначити характер правовідносин сторін з огляду на положення вищенаведеного законодавства та зясувати питання, чи відповідає предявлений прокурором позов встановленим способам захисту цивільних прав власника землі Луганської міської ради.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання відповідача звільнити спірну земельну ділянку та привести її у первісний стан, судова колегія зазначає, що згідно ст. 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Водночас, згідно з матеріалами справи, під час розгляду спору прокурор уточнив позов шляхом виключення вимоги про зобовязання ТОВ «Хорс»звільнити спірну земельну ділянку, а місцевий господарський суд, прийнявши зазначене уточнення в якості часткової відмови від позову, припинив провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки в п. 6 листа Вищого господарського суду України №01-8/675 від 14.08.2007р. (зі змінами і доповненнями) «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року»зазначено, що приписи частини четвертої статті 22 ГПК, передбачаючи право позивача, зокрема, на відмову від позову, не виключають можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог. У разі такої відмови та її прийняття судом провадження зі справи підлягає припиненню на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК у частині тих вимог, стосовно яких заявлено відмову, а решта вимог розглядається судом у загальному порядку.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність часткового скасування рішення господарського суду Луганської області з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10 616,70грн. шкоди, заподіяної внаслідок нецільового використання земельної ділянки.

У звязку викладеним, вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в порядку ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст. 104, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокурора Артемівського району м. Луганська в інтересах держави в особі Луганської міської ради, м. Луганськ, на рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2012р. (повний текст від 01.08.2012р.) у справі №8/185пн/2011 задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2012р. (повний текст від 01.08.2012р.) у справі №8/185пн/2011 скасувати частково.

Позовні вимоги Прокурора Артемівського району м. Луганська в інтересах держави в особі Луганської міської ради, м. Луганськ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс», смт. Ювілейне, м. Луганськ, про зобовязання останнього звільнити земельну ділянку площею 0,2896га за адресою: м. Луганськ, 1-й Мікрорайон, 4д, та приведення її у первісний стан, а також про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс»коштів у розмірі 10 616,70грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс», смт. Ювілейне, м. Луганськ, на користь Луганської міської ради, м. Луганськ, кошти у розмірі 10 616,70грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорс», смт. Ювілейне, м. Луганськ, на користь державного бюджету 1411,50грн. судового збору за подання позовної заяви та 804,75грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_8

Надруковано примірників-10

1-у справу

1-позивачу

2-відповідачу

2-третій особі

2-прокуратурі

1-господарському суду

1-ДАГС