ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2012 р. Справа № 5019/2853/11

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Нива»

про стягнення в сумі 766778 грн. 20 коп.

Суддя Мамченко Ю. А.

Представники:

від позивача : представник ОСОБА_2 (довіреність б/н від 15.12.2011 року);

від відповідача : представник ОСОБА_3 (довіреність №8 від 11.01.2012 року)

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес»звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Нива»про стягнення 766778,20 грн. заборгованості, з яких 600000,00 грн. сума основного боргу за поставлений товар, 80162,27 грн. штрафу, 27022,13 грн. 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 59593,80 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві.

20.09.2011 року відповідач у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні визнав заборгованість в розмірі 600000,00 грн., 59593,80 грн. інфляційних втрат та 27022,13 грн. трьох відсотків річних; щодо стягнення штрафних санкцій просить, у відповідності до положень ст.258 ЦК України, застосувати строк позовної давності.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ

09 квітня 2010 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Захід Агробізнес" (надалі - Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємством "Нива" (надалі - Покупець) було укладено Договір поставки продукції для сільгоспвиробництва №04/09-1Н (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов'язався поставити Покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва. Загальна кількість, найменування, ціна та інші умови поставки визначаються сторонами Договору у специфікації (п. 1.2. Договору).

Згідно специфікації до Договору №1 від 09.04.2010 року позивач зобов'язався поставити відповідачу насіння цукрового буряку Орікс драж. Круізер у кількості 3002 посівних одиниць на загальну суму 2519518,56 грн.. Вказаною специфікацією визначено строк поставки товару - до 15.04.2010 року, а також встановлено порядок оплати товару покупцем: попередня авансова оплата у розмірі 35% та оплата 65 % до 01.11.2010 року.

Позивач належно виконав умови Договору, поставивши відповідачу 09.04.2010 року товар згідно специфікації №1 на суму 2519518,56 грн., що підтверджується видатковою накладною №3-00000001 від 09.04.2010 року, товарно-транспортною накладною АА №09042010/2 від 09.04.2010 року, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №93 від 01.04.2010 року.

Відповідач неналежно виконав свої зобов'язання щодо оплати товару, оскільки лише частково оплатив придбаний згідно Договору товар у сумі 1919518,56 грн., в тому числі: у сумі 1091269,56 грн. шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача, що підтверджується банківськими виписками від 23.04.2010 року, від 18.05.2010 року, від 03.06.2010 року, від 24.06.2010 року, від 29.06.2010 року, від 08.07.2010 року, від 25.10.2010 року, за 01.02.2011 року, від 03.03.2011 року, від 07.04.2011 року, від 18.04.2011 року, від 05.05.2011 року; в сумі 828249,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно Протоколу зарахування зустрічних однорідних вимог №2010/1 від 01.12.2010 року.

Зважаючи на це, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 600000,00 грн. Вказане також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем від 07.09.2011 року.

29.11.2011 року позивачем було направлено відповідачу вимогу №2011/11/29/01 про сплату боргу за Договором. Відповідачем вказана вимога отримана, проте заборгованість не оплачена.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч.1 ст.193 ГК України зазначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки зі змісту спірного договору у справі вбачається, що він за своєю правовою природою є договором поставки, правовідносини, які виникли у звязку з його виконанням, повинні регулюватися положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.4.1. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За зобов'язанням, що виникло на підставі Договору та специфікації №1, кінцевий строк оплати відповідачем товару встановлений 01.11.2010 року.

За порушення строків оплати, відповідно до ст.625 ЦК України, позивачем на суму боргу за період з 02.01.2010 по 30.06.2011 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 59593,80 грн. та за період з 02.11.2010 по 21.12.2011 року три відсотки річних в розмірі 27022,13 грн.. Розрахунок перевірено судом та визнано вірним.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно

Відповідно до положень ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до положень 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2. ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем на суму заборгованості за період з 02.11.2010 року по 02.05.2011 року нараховано штраф в розмірі 80162,27 грн..

Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Оскільки позивач звернувся до господарського суду Рівненської області 28.12.2011 року, то період нарахування штрафу становить 28.12.2010 року по 02.05.2011 року.

Судом здійснено перерахунок штрафу за період з 28.12.2010 року по 02.05.2011 року, що становить 46181,49 грн., відтак позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню частково в розмірі 46181,49 грн..

Позивачем подано суд клопотання про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката; вказані витрати стверджуються Договором про надання правової допомоги від 01.12.2011 року, Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №347 від 25.06.2002 року, платіжним дорученням №494 від 27.12.2011 року на суму 6000,00 грн..

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника та повноваження адвоката підтвердженні відповідними документами. Тобто, до судових витрат відноситься оплата послуг адвоката виключно у разі, якщо послуги адвоката надавались виключно при розгляді справи та саме за надання цих послуг здійснена оплата.

Згідно статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Статтею 12 Закону України «Про адвокатуру»зазначено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між юридичною особою і адвокатом.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не оплачений, його розмір підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 600000,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 59593,80 грн., трьох відсотків річних в розмірі 27022,13 грн., штрафу в розмірі 46181,49 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору та витратна оплату послуг адвоката пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "НИВА" () на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД АГРОБІЗНЕС" () суму основного боргу в розмірі 600000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 59593,80 грн., три відсотки річних в розмірі 27022,13 грн., штрафу в розмірі 46181,49 грн., судовий збір в розмірі 14568,78 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5700,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Мамченко Ю.А.

Повний текст рішення суддею підписаний «03»лютого 2012 року.