номер провадження справи 6/91/12
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відкладення розгляду справи

11.12.12 Справа № 5009/4435/12

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю „Агротекс (71100, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Піонерська, буд. 51)

До Публічного акціонерного товариства „Пологівський олійноекстракційний завод (70600, м. Пологи Запорізької області, вул. Ломоносова, буд. 36)

Про визнання недійсним договору

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1Є, - дов. № 87/01..23 від 10.12.2012р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю „Агротекс Бердянськ Запорізької області до Публічного акціонерного товариства „Пологівський олійноекстракційний завод м. Пологи Запорізької області про визнання недійсним договору, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати недійсним, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Агротекс Бердянськ Запорізької області та Публічного акціонерного товариства „Пологівський олійноекстракційний завод м. Пологи Запорізької області, договір поставки соняшника № 277903 від 19.07.2012 року, з монета його укладання.

До судового засідання від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов повністю не визнає з мотивів його безпідставності та необґрунтованості. Зокрема, відповідач зазначає наступне: у своїй позовній заяві позивач стверджує, що договір № НОМЕР_1 поставки соняшнику, укладений 19.07.2012 р. між позивачем та відповідачем (надалі за текстом договір) не відповідає вимогам діючого законодавства, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не відповідає інтересам позивача, а відтак має бути визнаний недійсним. Зазначені твердження позивача є безпідставними, на думку відповідача, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності виходячи з наступного. По перше, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що договір суперечить приписам статті 6, частині 3 статті 550 та статті 659 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), а також частині 2 статті 67 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України), оскільки не відповідає вимогам розумності та справедливості, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не відповідає інтересам позивача. Зазначене твердження позивач обґрунтовує тим, що умовами Договору передбачений обовязок позивача поставити відповідачу соняшник у заліковій вазі у кількості 500 тонн, а не 400 тонн, як, начеб то, обумовлювалося позивачем та відповідачем в усному порядку до укладення договору. При цьому, позивач наголошує, що відповідач самостійно та навмисно (з метою скористатися необачністю позивача) зазначив у договорі невірну кількість соняшнику, що підлягає поставці, та ціну за такий соняшник. Відповідач вважає зазначене твердження позивача необґрунтованим та безпідставним виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України та частиною 1 статті 180 ГК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. При цьому зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Відповідно до статті 6, частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 638 ЦК України та частиною 2 статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Загальний порядок укладення договорів (у тому числі господарських), регламентований статями 638 649 ЦК України та статтею 181 ГК України передбачає право сторони, яка не згодна з умовами договору: відмовитися від укладення договору, письмово повідомивши про це сторону, яка запропонувала укласти цей договір; укласти договір з урахуванням своїх зауважень (викладених у протоколі розбіжностей), погоджених зі стороною, яка запропонувала укласти цей договір. Оспорюваний позивачем договір був викладений у формі єдиного документа, підписаний як відповідачем, так і позивачем (у тому числі підписана кожна сторінка цього договору) та скріплений печатками сторін. До укладення договору (його підписання та скріплення печаткою) позивач мав можливість ознайомитися зі змістом цього Договору, визначити і усвідомити для себе всі правові наслідки та доцільність його укладення. Відтак позивач мав самостійно визначити чи є умови договору розумними та справедливими по відношенню до нього, чи не буде виконання договору суперечити інтересам позивача, а також чи реально виконати позивачу цей договір зі своєї сторони. У випадку наявності у позивача сумнівів та/або заперечень щодо змісту цього договору в цілому або окремих його положень (пунктів) він мав повідомити про це відповідача до укладення договору та вжити заходів, направлених на врегулювання цих розбіжностей. Додатково відповідач вказує, що наявність у договорі умови щодо поставки соняшнику у кількості 500 тонн у заліковій вазі могла бути зумовлена лише внесеною позивачем (як продавцем) відповідачу (як покупцю) пропозицією про поставку соняшнику саме в такій кількості та наданих йому гарантій про можливість та реальність такої поставки, оскільки тільки позивач, як сільськогосподарський виробник, міг спрогнозувати кількість соняшнику, яку буде отримано після збирання ним урожаю. Крім того, лише позивач, як власник соняшнику, вирощеного на його землях, міг визначити долю цього соняшнику, в тому числі прийняти рішення щодо кількості соняшнику, який необхідно продати (поставити) іншим особам або залишити для власних потреб господарства, визначити коло осіб, укладення та виконання договорів поставки соняшнику з якими було б найвигіднішим для позивача. При цьому відповідач жодним чином не мав можливості вплинути на прийняття позивачем зазначеного рішення. Проте, під час проведення переговорів, спрямованих на укладення договору, позивач не заявляв та не надавав відповідачу жодних заперечень щодо умов цього договору (включаючи умови про кількість та ціну соняшнику, що підлягав поставці відповідачу, а також умов про відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору). Про це свідчить відсутність заяв позивача та листування між позивачем та відповідачем з цього приводу, а також складеного позивачем протоколу розбіжностей до договору, в якому б містилися заявлені останнім заперечення щодо змісту цього договору в цілому або окремих його положень (пунктів). Наявність згоди на укладення договору у діючий на сьогоднішній день редакцій підтверджується фактом підписання цього договору позивачем та скріплення його печаткою. В свою чергу, відповідач, не володіючи інформацією, яка стосується господарської діяльності позивача, інтересів у бізнесі та його фінансового стану, а також враховуючи відсутність заперечень щодо умов договору до його укладення, не знав та не міг знати, що виконання позивачем умов договору не відповідатиме інтересам останнього. Відповідач самостійно (без участі позивача) не визначав умови договору, не впливав на рішення позивача здійснити відчуження належного йому майна (соняшнику) та визначення його кількості, та не змушував позивача укладати цей договір. Укладення договору між позивачем та відповідачем відбулося внаслідок досягнення відповідної взаємної домовленості щодо цього. Укладаючи цей договір відповідач бажав реального настання правових наслідків, передбачених його умовами. Це підтверджується, зокрема, перерахуванням ним на поточний рахунок позивача грошових коштів у якості попередньої оплати вартості соняшнику у розмірі 950 000 грн. В свою чергу, настання правових наслідків, передбачених договором, не бажав саме позивач, оскільки до сьогоднішнього дня не виконав умови договору щодо поставки відповідачу соняшнику та не повернув відповідачу отримані ним (позивачем) грошові кошти у якості попередньої оплати за соняшник. Крім того, позивач будь яким чином намагається уникнути відповідальності за невиконання умов договору та здійснює заходи, направлені на затягнення розгляду судом справи (№ 5009/3845/12) за позовом відповідача до позивача про стягнення з нього суми попередньої оплати та штрафних санкцій. Підтвердженням цього і є подання позивачем до суду позовної заяви, яка є предметом розгляду у цьому провадженні. Також, відповідач зазначає, що зі змісту заявленого позову відповідачу взагалі не зрозуміле твердження позивача про зазначення відповідачем у договорі невірної ціни на соняшник, оскільки заявляючи цю претензію, позивач жодним чином не пояснює та не обґрунтовує причини незгоди з обумовленою договором ціною, а також твердження про невідповідність договору вимогам частини 3 статті 550 та статті 659 ЦК України, оскільки вказаними приписами ЦК України (відповідно) передбачаються обставини, внаслідок яких кредитор втрачає право на неустойку, а також встановлюється обовязок продавця попередити покупця про права третіх осіб на товар. Яким саме чином договір суперечить вищезазначеним приписам ЦК України позивач, на жаль, не пояснив. Відтак, твердження позивача про невідповідність договору приписам статті 6, частини 3 статті 550 та статті 659 ЦК України, а також частині 2 статті 67 ГК України (через його не відповідність вимогам розумності та справедливості, не спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не відповідність інтересам Позивача) є необґрунтованим та безпідставним на думку відповідача. По друге, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що договір не відповідає приписам статті 61 Конституції України, оскільки його умовами передбачена подвійна відповідальність позивача за невиконання або неналежне виконання умов договору у вигляді неустойки та штрафу. Зазначене твердження позивач обґрунтовує наявністю в договорі умов, що містять обовязок позивача сплатити неустойку за порушення зобовязання з поставки відповідачу соняшнику та обовязок сплатити відсотки за порушення позивачем зобовязання з повернення грошових коштів, отриманих ним в якості попередньої оплати. Відповідач вважає зазначене твердження позивача необґрунтованим та безпідставним виходячи з наступного. Чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу у випадку порушення виконання господарських зобовязань. Так, відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України, та частини 1 статті 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216, частини 1 статті 218 ГК України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Згідно з частиною 2 статті 217 ГК України одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, якими, відповідно до частини 1 статті 230 вказаного кодексу, є неустойка, штраф та пеня. Відповідно до статті 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки. Тобто, пеня та штраф не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачена частиною 2 статті 231 ГК України. Чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу і в інших випадках порушення виконання господарських зобовязань. Відтак, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України. Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний суд України у своїй постанові від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011. Також, умови договору взагалі не передбачають можливості одночасного стягнення з позивача за порушення ним одного й того ж зобовязання за договором неустойки та штрафу, або одночасного застосування до нього різних видів відповідальності за таке порушення. Так, розділом 8 «Відповідальність сторін»договору передбачена відповідальність позивача за невиконання або неналежне виконання ним своїх зобовязань у вигляді стягнення неустойки (штрафу) та відшкодування збитків, заподіяних порушенням зобовязань з поставки соняшнику. При цьому неустойка (штраф) стягується: п. 8.2 договору - за не поставку відповідачу соняшнику у кількості, зазначеній в п. 1.1. договору (500 тонн у заліковій вазі) у розмірі 500 (пятсот) гривень за кожну не поставлену тонну соняшнику у заліковій вазі; п. 8.3 договору за недопоставку соняшнику (поставку соняшнику у меншій кількості, ніж зазначено в п. 1.1. договору) - у вигляді неустойки в розмірі 500 (пятсот) гривень за кожну недопоставлену тонну соняшнику у заліковій вазі; п. 8.4 договору - за несвоєчасну поставку соняшнику (поставку соняшнику з порушенням строків, зазначених у договорі) - у вигляді неустойки в розмірі 500 (пятсот) гривень за кожну несвоєчасно поставлену тонну соняшнику у заліковій вазі. Можливість стягнення з позивача інших, ніж зазначено вище, штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), договором не передбачена. Передбачений пунктом 8.5 договору обовязок позивача сплатити відсотки у випадку неповернення відповідачу за його вимогою грошових коштів, отриманих позивачем у якості попередньої оплати вартості соняшнику не є штрафною санкцією за порушення позивачем своїх зобовязань за договором. Право відповідача на направлення позивачу вимоги про повернення грошових коштів виникає лише у випадку невиконання або неналежного виконання позивачем своїх обовязків щодо поставки соняшнику, а право на стягнення відсотків лише у випадку відмови позивача від виконання зазначеної вимоги та повернення грошових коштів (прострочення виконання грошового зобовязання). Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеного припису ЦК України, наслідки прострочення Позивачем грошового зобовязання у вигляді відсотків не є штрафними санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат відповідача від знецінення грошових коштів, інфляційних процесів та отриманні компенсації від позивача за користування утримуваних ним грошовими коштами відповідача. Зазначені відсотки нараховуються незалежно від вини позивача та незалежно від сплати ним неустойки (пені, штрафу) за порушення виконання зобовязання. Відтак, умови договору взагалі не передбачають можливості одночасного стягнення з позивача за порушення ним одного й того ж зобовязання за договором неустойки та штрафу, або одночасного застосування до нього різних видів відповідальності за таке порушення. За таких умов, твердження позивача про невідповідність договору приписам статті 61 Конституції України (через наявність у ньому умов про подвійну відповідальність позивача за невиконання або неналежне виконання умов договору у вигляді неустойки (пені) та штрафу) є необґрунтованим та безпідставним. Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. В порушення зазначених норм, позивач не навів та не надав жодного доказу невідповідності договору вимогам чинного законодавства, не спрямованості його на реальне настання правових наслідків, а також не відповідності умов договору інтересам позивача. Таким чином, твердження позивача про не відповідність договору вимогам діючого законодавства, його не спрямованість на реальне настання правових наслідків, та не відповідність інтересам позивача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Відтак, і вимога позивача про визнання цього договору недійсним з моменту укладення є необґрунтованою. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач, повідомлений про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України (надалі - ГПК України), в судове засідання не зявився, витребувані судом документи не надав.

До судового засіданні від позивача надійшла телеграма, в якій він просить перенести судове засідання, оскільки підприємство не має можливості направити представника в судове засідання на 11.12.2012 року на 11 годину 00 хвилин., а також просить не розглядати справу за відсутності позивача.

Суд вважає за необхідне вказати позивачу, що ухвала господарського суду є обовязковою для виконання.

Суд вказує на обовязковість виконання ухвали суду, як в частині надання витребуваних судом документів, так і в частини забезпечення явки представників сторін, особливо - визнає явку позивача обовязковою.

Позивач є юридичною особою, і чинний ГПК України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси юридичної особи.

Позивач не надав суду жодного документу, який би свідчив про неможливість прибуття в судове засідання представника підприємства.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно пункту 2 статті 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Як вбачається з обставин справи, позивач недобросовісно користується належними йому процесуальними правами, а саме не зявляється в судове засідання на виклик суду, не надає витребувані судом документи та затягує розгляд справи з неповажних причин.

Суд нагадує позивачу, що окрім прав, сторони ще мають і обовязки.

Про розгляд справи № 5009/4435/12 в судовому засіданні 11.12.2012 року сторони повідомлені ухвалою суду від 26.11.2012 року. Вказана ухвала була направлена сторонам того ж дня - 26.11.2012 року, про що свідчить штамп вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду № 09-12а/15600.

Позивач вказану ухвалу отримав 29.11.2012 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення № 11274935, яке знаходиться в матеріалах справи.

Своєю ухвалою від 26.11.2012 року господарський суд Запорізької області зобовязав позивача надати ряд документів та письмові пояснення на позовну заяву, однак останній проігнорували вимогу суду.

У позивача було достатньо часу для виконання вимог суду.

На думку суду, саме позивач як ініціатор судового розгляду справи, найбільш має бути зацікавленим у найшвидшому розгляді справи в суді та прийняття остаточного судового рішення у певному спорі.

Крім того, в провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа № 5009/3845/12 за позовом ПАТ „Пологівський олійноекстракційний завод до ТОВ „Агротекс про стягнення 950 000 грн. попередньої плати та суми 250 000 грн. неустойки, провадження по якій ухвалою від 04.12.2012 року було зупинено до розгляду даної справи (5009/4435/12).

Наведене дає підстави вважати. що позивач навмисно затягує розгляд даної справи - № 5009/4435/12, з метою найбільш тривалішого часу зупинення провадження по іншій справі - № 5009/3845/12.

Позивач зловживає наданими йому правами.

Пунктом 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві від 15.03.2010 року передбачено, що неподання або несвоєчасне подання стороною у справі доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи може тягти за собою, зокрема, такі наслідки:

- покладення на особу, що припустилася зловживання, державного мита незалежно від результатів вирішення спору (частина друга статті 49 ГПК);

- стягнення штрафу з винної сторони в доход Державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК);

- винесення у встановленому порядку окремих ухвал (статті 90 ГПК).

За таких обставин, суд попереджає позивача, що у разі невиконання вимог суду, до нього судом будуть застосовані відповідні міри.

Суд вважає за необхідне наголосити позивачу, що ухвала господарського суду є обовязковою для виконання.

Суд вказує на обовязковість виконання ухвали суду, як в частині надання витребуваних судом документів, так і в частини забезпечення явки представників сторін, особливо - визнає явку позивача обовязковою.

У звязку з неявкою позивача та ненаданням витребуваних судом доказів, а також у звязку з витребуванням додаткових документів, розгляд справи слід відкласти в межах строку передбаченого ст. 69 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 15.01.2013 р. об 11 год. 00 хв.

Зобовязати позивача у строк до 10.01.2013р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалою суду від 26.11.2012р., а також письмово пояснити суду причини невиконання ухвали суду від 26.11.2012 р., у т.ч. поважність причин неявки представника в судове засідання 11.12.2012 року та непредставлення витребуваних судом документів; надати документи, які підтверджують поважність причин неявки вашого представника в судове засідання 11.12.2012р. та не надання витребуваних судом документів; доручення на представника (наказ, протокол зборів та інш.); документи, які засвідчують правовий статус товариства (установчий договір, статут товариства, свідоцтво про державну реєстрацію, довідку статистики, витяг з ЄДР та інш.); письмово вказати конкретні норми діючого законодавства, яким суперечить або не відповідає спірний договір, надати суду всі документи на підтвердження вказаної суперечності або невідповідності; договір поставки соняшника № 277903 від 19.07.2012р. (оригінал суду для огляду, читаєму копію до матеріалів справи) у повному обсязі, з усіма додатками, доповненнями, додатковими угодами та докази виконання вказаного договору, у т. ч. акти здачі-приймання зерна із зазначенням дати підписання обома сторонами, залізничні накладні, реєстр залізничних накладних, рахунки на оплату з доказами направлення покупцю, докази оплати та всі інші первинні документи на підтвердження виконання сторонами умов договору; надати суду всі первинні документи на підтвердження поставки відповідачу соняшнику по спірному договору (залізничні накладні, податкові накладні, акти приймання передачі товару із зазначенням дати поставки та інші документи), у випадку не поставки письмово обґрунтувати причини та надати суду всі документи на підтвердження ваших доводів; рахунки на оплату поставленого товару та докази дати направлення (вручення) рахунків відповідачу, у випадку не направлення письмово обґрунтувати причини та надати суду всі документи на підтвердження ваших доводів; всі первинні документи на підтвердження оплати відповідачем товару (платіжні доручення, квитанції із зазначенням дати, суми та призначення платежу); довідку про ваші повні банківські реквізити; позовну заяву та письмові пояснення на позов надати суду в електронному варіанті (на диску або дискеті), за наявності можливості; належним чином засвідчені копії витребуваних документів та документів, доданих до позову - у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання компетентного представника.

Зобовязати відповідача у строк до 10.01.2013р. виконати всі дії та надати всі документи, витребувані ухвалою суду від 26.11.2012р.; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних судом документів надати до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра