ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2012 року Справа № 20/5005/9862/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач),

суддів: Тищик І.В., Білецької Л.М.

при секретарі: Литвин А.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №20 від 07.11.11;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 11.08.11;

представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «38 відділ інженерно технічних частин»на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2011 року у справі № 20/5005/9862/2011

за позовом державного підприємства «38 відділ інженерно технічних частин», м. Дніпродзержинськ

до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3, м. Дніпродзержинськ

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача контрольно-ревізійного управління м. Дніпродзержинська

про встановлення нікчемності договору та стягнення 65 900 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2011 року у справі № 20/5005/9862/2011 (суддя Пархоменко Н.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що укладений позивачем та відповідачем договір №01/04-09 від 01.04.2009 року відповідає вимогам чинного законодавства, в звязку з цим відсутні підстави для визнання його недійсним та застосування відповідних наслідків недійсності.

Не погодившись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на те, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: ст.4-2, п.2 та п.3 ст.84 ГПК України, п.п.14,23 Положення «Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти».

Скаржник зазначає, що суд не надав правову оцінку Акту перевірки позивача ОСОБА_4 управлінням від 05.04.2011 року №04-19/05, не перевірив, чи фактично відповідачем були надані передбачені договором послуги, не надав належну оцінку актам відповідача про надання послуг та відповідність актів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи скаржника та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2009 року між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем) укладено договір № 01/04-09 про надання юридичних послуг (а.с.21).

Відповідно до розділу 1 предметом договору є надання юридичних послуг, що виникають в процесі роботи ДП «38 ВІТЧ», в тому числі направлені на виконання грошових зобовязань та повернення майна (коштів, цінностей), надання правової інформаційно-консультаційної допомоги по юридичним питанням; супровід та консультації підприємства з юридичних питань, ведення справ в судах, господарських судах, апеляційних та касаційних інстанціях, в тому числі в процедурах банкрутства; підготовка позовних заяв, претензій, відзивів на позови та інші документи юридично-правового характеру (п.1.1 - 1.3 договору).

Підставою для оплати виконаних робіт є акт виконаних робіт, підписаний сторонами (п.2.1).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.04.2009 року про визначення вартості договору №01/04-09 замовник сплачує виконавцю за виконану роботу, повязану з поверненням 20% від загальної суми заборгованості від ДП «Укртранснафтопродукт»та інших дебіторів відповідно даних бухгалтерського обліку ДП «38 ВІТЧ»щодо безнадійної заборгованості (а.с.22).

Згідно технічного завдання, затвердженого генеральним директором ДП «38 ВІТЧ», виконавець мав здійснити юридичні дії щодо стягнення на користь замовника безнадійної дебіторської заборгованості та надавати необхідну юридичну допомогу при вирішенні господарських та юридичних питань, крім того підготовити необхідні документи щодо порушення процедури банкрутства ДП «Укртранснафтопродукт»(а.с.23).

Матеріали справи містять акти виконаних робіт, підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками (а.с.25-31). Згідно довідки позивача (а.с.24) за період з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року позивач сплатив відповідачу 65 900 грн.

Звернувшись до господарського суду з позовною заявою, з урахуванням заяви про зміну предмету і підстав позову, позивач просив визнати недійсним з дати укладення вказаний вище договір та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 140 900 грн.

Підставою недійсності правочину позивач зазначив положення ст.215 ЦК України, а саме: невідповідність договору п.1.та п.5 Положення «Про закупівлю товарів, робіт, послуг за державні кошти», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008 року № 921.

Підставою стягнення 140 900 грн. позивач вважає положення ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч.1-ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Станом на дату укладення спірного договору механізм здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти було врегульовано Положенням Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", затвердженим постановою кабінету Міністрів України №921 від 17.10.2008 року (постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №666 від 28.07.2010 року).

Положення застосовувалось до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюється за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товарів, послуг становить не менше ніж 100 тисяч гривень, а робіт 300 тисяч гривень.

Як зазначалось вище, ціна договору відповідно до додаткової угоди №1 від 01.04.2009 року визначалась сторонами у співвідношенні до розміру суми заборгованості дебіторів позивача. Відповідно до банківських документів фактично сплачено відповідачу 65 900 грн.

Тому господарський суд правильно зазначив, що у позивача не було підстав для проведення тендеру, отже порушень вимог чинного законодавства при укладенні договору не було.

Посилання апелянта на те, що відповідно до акту-угоди від 29.04.2010 року до договору про надання юридичних послуг №01/04-09 від 01.04.2009 року та №01/01-10 від 01.01.2010 року сторони домовилися, що грошові кошти, перераховані 07.04.2010 року замовником виконавцю за надані останнім юридичні послуги відповідно до умов договорів про надання юридичних послуг №01/04-09 від 01.04.2009 року та №01/01-10 від 01.01.2010 року обліковуються наступним чином:

75 000,00 грн. як погашення заборгованості відповідно до умов договору про надання юридичних послуг №01/04-09 від 01.04.2009 року, з урахуванням додаткової угоди до нього №2 від 01.01.2010 року;

75 000,00грн. як погашення заборгованості відповідно до умов договору про надання юридичних послуг №01/01-10 від 01.01.2010 року, що підтверджує факт отримання відповідачем за спірним договором 140 900 грн. та визначає необхідність проведення тендеру на укладання договору, колегія суддів не приймає з наступних підстав:

З п.6.1 договору від 01.04.2009 року №01/04-09 вбачається, що термін його дії до 31.12.2009 року. Докази продовження сторонами строку дії договору в матеріалах справи відсутні. Тому вважати акт-угоду, на яку посилається позивач, невідємною частиною спірного договору, підстав не має.

Скаржник доводив невиконання відповідачем умов договору, що на його думку підтверджено актом перевірки КРУ від 05.04.2011 року №04-19/05 та висновками постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2011 року у справі №2а/0470/6690/11 (а.с. 116-125).

Однак матеріали справи, а саме акти виконаних робіт та факт перерахування грошових коштів позивачем, підтверджує правильність висновку оскаржуваного рішення про фактичне виконання сторонами умов договору. Акт КРУ, який не має для суду обовязкового характеру при вирішенні спору, слід оцінювати в сукупності з іншими доказами по справі. Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду, на яку вказує скаржник, не набрала законної сили (а.с.125) та не є належним доказом відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України.

Також слід зазначити, що відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»№9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Враховуючи, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, то відсутні і підстави для застосування до спірних правовідносин ч.3 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач належними та допустимими доказами не спростував висновки оскаржуваного судового рішення.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2011 року у справі № 20/5005/9862/2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: І.В. Тищик

Суддя: Л.М. Білецька

Підписано в повному обсязі 06.02.2012 року.