ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.09.12 Справа №5015/3542/12

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПФ Каскад», м.Львів

про стягнення 137787,19 грн., сплачених за транспортні засоби

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Романів В.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 представник (дов.№1047 від 17.08.2012р., діє до 31.12.2012р.);

від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПФ Каскад»про стягнення 137787,19 грн., сплачених за транспортні засоби.

Позивачем у позовній заяві висловлено клопотання про забезпечення позову, у якому він просить накласти арешт на легковий автомобіль Chraisler», моделі А-170 CDI, 2004 р.в., сірого кольору, кузов WDD1681091K056521; автобус aewoo», модель BS-106, 2000 р.в., кузов KL2UR52BDYPO13160, реєстраційний номер НОМЕР_1, синього кольору; автубус », модель BS-106, 2000 р.в., кузов KL2UR52BDYPO13756, реєстраційний номер НОМЕР_2, синього кольору, що знаходяться на відповідальному зберіганні у відповідача, оскільки невжиття таких заходів може ускладнити в подальшому виконання можливого рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача 137787,19 грн., сплачених з транспортні засоби.

У судовому засіданні 11.09.2012р. представник позивача підтримав заявлене клопотання про забезпечення позову з підстав, викладених у позовні заяві, та просить вжити заходів до забезпечення позову.

За подання такої заяви позивач не сплатив судовий збір у порядку і розмірі, визначеному законом. У п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 23.05.2012р. №01-06/704/2012 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір»відзначено, що господарським процесуальним кодексом України не передбачено наслідків неподання доказів сплати судового збору в установленому порядку і розмірі. Відтак господарський суд повинен розглянути зазначену заяву й за відсутності таких доказів, а розподіл відповідних сум судового збору здійснити між сторонами за правилами статті 49 ГПК у залежності від результатів розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову. Про такий розподіл може бути зазначено в рішенні суду або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що підстави для вжиття заходів про забезпечення позову відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У абзаці 2 пункту 3 даної постанови передбачено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»статтею 106 ГПК України передбачено можливість оскарження ухвал про забезпечення позову, скасування забезпечення позову. Відтак ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову або в задоволенні клопотання про скасування заходів до забезпечення позову оскарженню не підлягають.

Жодних доказів, які могли б свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна після подання позову до суду, позивач не подав. Тому заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Суддя Яворський Б.І.