Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" листопада 2012 р. Справа № 3/5007/1112/12.

За позовом: Прокурора Коростенського району в інтересах держави в особі Державного підприємства "Грозинське" (с. Грозине, Коростенський район) та Житомирської обласної державної адміністрації ( м.Житомир)

До відподачів: 1. Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області (м. Коростень)

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( с. Грозине, Коростенський район)

про визнання протиправним та скасування розпоряджень голови Коростенської районної державної адміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку

Суддя Машевська О.П.

Присутні:

від позивача: від позивача 1: ОСОБА_2 - дов. від 01.11.12 р. (паспорт серії ВМ №1859750 вид. Коростенським МРВ УмвсУкраїни.

від позивача 2: ОСОБА_3 - представник Житом. обл. Держ. адміністрації за дов. паспорт серії ВМ 892629 вид. Бердичівським МРВ УМВС України в Жит. обл.

від відповідачів: від відповідача 1: ОСОБА_4 - предст. Корост. РДА за дов. №02-7/51 від 23.08.12 (паспорт серії ВН 196353 вид. Коростенським МРВУ МВС України в Жит, обл.

від відповідача 2: ОСОБА_5 - посвідчення адвоката №250 (договір про надання правової допомоги)

прокурор: Кондратюк Д.А. - посв. прокурора дійсне до 07.09.17р.

27 вересня 2012 року прокурор Коростенського району в інтересах держави в особі Державного підприємства "Грозинське" та Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду з позовом до відповідача-1 Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та відповідача-2 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпоряджень голови Коростенської районної державної адміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Обгрунтовуючи своє право звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства "Грозинське" прокурор Коростенського району посилається, серед іншого на те, що відповідно до державного акту на право користування землею серії І-ЖТ № 002466 від 02.12.2002 року Державне підприємство "Грозинське" є постійним користувачем земельної ділянки , площею 3688,2 га, яку надано державному підприємству для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . Згідно наказу Міністерства аграрної політики України № 432 від 04.08.2006 року та відповідно до статуту підприємства, затвердженого розпорядженням Міністерства аграрної політики України № 104 від 11.11.2006 року державне підприємство "Грозинське" є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства дослідного господарства "Грозинське" дослідної станції відродження земель радіаційної зони Інституту сільського господарства Полісся. Підприємство засновано на державній формі власності, підпорядковане Міністерству аграрної політики України і є підзвітним йому.

Оскаржувані розпорядження відповідача - 1 Коростенської районної державної адміністрації № 366 від 26.08.2005 року про надання дозволу на виготовлення проекту по відводу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності за рахунок земель ДП "Грозинське" під будівництво магазину та № 517 від 27.12.2006 року про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення прийняті на підставі лише письмової згоди директора ДП "Грозинське" ОСОБА_2 та за відсутності згоди Міністерства аграрної політики України, якому підприємство підпорядковане.

Вище зазначене, на думку прокурора, доводить порушення вимог ст. 141 та ч.3 ст. 142 Земельного кодексу України, згідно яких припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки, тоді як Коростенська районна державна адміністрація, в порушення ст. 19 Конституції України , ст.ст. 17 , 141 та 142 Земельного кодексу України розпорядилась землями державної власності на свій розсуд, чим вийшла за межі наданих їй повноважень , визначених цим Кодексом.

На підставі встановлених в ході вирішення спору обставин, господарський суд дійшов висновку, що визначення прокурором Державного підприємства Грозинське позивачем у цьому спорі є помилковим , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, до суду мають право звертатись підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 2 ст. 22 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 29 ГПК України прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони , крім права на укладення мирової угоди.

Водночас ініціюючи порушення провадження у справі прокурор є лише процесуальним позивачем, оскільки стороною спору є та особа, матеріальні права якої повинен захистити суд і в разі самостійного звернення такої особи з позовом до суду.

Так, п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36 -1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними і державою.

Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 (далі - рішення Конституційного Суду України) визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

В резолютивній частині рішення Конституційного Суду України зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

На дату прийняття оскаржуваного розпорядження відповідача - 1 Коростенської районної державної адміністрації № 366 від 26.08.2005 року про надання дозволу на виготовлення проекту по відводу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності за рахунок земель ДП "Грозинське" під будівництво магазину, чинною була редакція Статуту Державного підприємства дослідного господарства "Грозинське" Дослідної станції відродження земель радіаційної зони Інституту сільського господарства Полісся УААН від 28.04.2004 року, згідно якої підприємство було безпосередньо підпорядковане Дослідній станції, а в порядку загального підпорядкування - Українській академії аграрних наук.

Згідно ст. 4 Статуту земельні ділянки , які надані в постійне користування підприємству є державною власністю , а порядок володіння та користування ними , в тому числі, питання, пов'язані з вилученням землі, погоджуються виключно ОСОБА_6.

На дату прийняття оскаржуваного розпорядження відповідача - 1 Коростенської районної державної адміністрації № 517 від 27.12.2006 року про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення чинною була редакція Статуту Державного підприємства "Грозинське", затверджена наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2006 року № 511 , згідно п. 4.8 якого підприємство здійснює володіння, користування землею й іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства України.

На дату звернення з цим позовом до суду чинною є редакція Статуту Державного підприємства "Грозинське", затверджена наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.08.2012 року № 511 , згідно п. 4.8 якого держава та уповноважений орган управління не відповідають за зобов'язаннями підприємства, а підприємство не відповідає за зобов'язаннями держави та уповноваженого органу управління, крім випадків передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 5.5 Статуту підприємство здійснює володіння, користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та законодавства. Підприємство, як обумовлено в абз. 6 п.5.5 Статуту, не має права без попереднього погодження з Уповноваженим органом управління приймати рішення щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування.

Положення абз. 6 п.5.5 Статуту підприємства в редакції 2012 року, статті 4 Статуту підприємства в редакції 2004 року та п.4.8 Статуту підприємства в редакції 2006 року відповідають визначенню поняття права постійного користування земельною ділянкою згідно ст. 92 Земельного кодексу України , під яким розуміється право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Тобто , постійний землекористувач не має права розпорядження земельною ділянкою.

В свою чергу, правомочність "розпорядження" дає можливість особі як здійснювати майнові права, так і відмовитись від них.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦК України особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Право постійного користування земельною ділянкою є майновим правом особи ( ч.2 ст. 190 ЦК України).

Згідно ст. 141 ЗК України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, що узгоджується із ч. 3 ст. 12 ЦК України.

Однак за змістом статті 4 Статуту підприємства в редакції 2004 року підприємство станом на 26.08.2005 року ( дата прийняття оскаржуваного розпорядження відповідача - 1 Коростенської районної державної адміністрації № 366) не мало правомочності "розпорядження" правом на відмову від права постійного користування земельною ділянкою в розмірі 0,2 га біля перехрестя Ходаки по трасі Київ-Ковель як постійний землекористувач, оскільки таким правом могла лише скористатись ОСОБА_6 УААН України. Як свідчить зміст листа підприємства №21 від 01.02.2005 року, адресованого начальнику Коростенського відділу земельних ресурсів ОСОБА_7 підприємство не відмовлялось від цієї земельної ділянки, а лише підтвердило, що не заперечує проти її виділення з наступною згодою Української академії аграрних наук України.

Стаття 16 ЦК України вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з правового аналізу ст.ст. 21 та 393 ЦК України позивачем за позовом про визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням таким органом акту, і таке право має вже існувати, тобто, беззаперечно передувати зверненню до суду.

Оскільки суб'єктивному праву завжди відповідає юридичний обов'язок, то іншою передумовою звернення особи до суду має мати місце факт його порушення (невизнання або оспорювання) зобов'язаними особами.

Визначення змісту суб'єктивного права покладається на особу, яка звертається до суду з вимогою зобов'язати суб'єктів обов'язку поновити чи визнати це право, утриматися від дій, що можуть його порушити у майбутньому інше.

Водночас, відсутність в особи суб'єктивного права не може привести до його порушення ( невизнання, оспорювання) іншими особами, а відтак, не може бути об'єктом судового захисту.

Отже, відсутність у підприємства права на добровільну відмову від землекористування не могло призвести до його порушення відповідачами у спорі.

Оскільки позиція прокурора щодо визначення Державного підприємства Грозинське позивачем у цьому спорі є помилковою, позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України (п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 7).

Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст. 81, 86 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов прокурора Коростенського району в інтересах держави в особі Державного підприємства "Грозинське" (с.Грозине, Коростенський район) залишити без розгляду.

Ухвала про залишення позову без розгляду підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_8

1 - в справу

2- прокурору Коростенського р-ну (11500, м. Коростень, вул. Красіна, 10)

3- прок. Житомирської обл. ( з відміткою в книзі нарочним)

4- держ. під-ву "Грозинське" (11542, с. Грозине, Коростенського р-ну, буд. 13)

5- Житомирській обл.держ. адміністрації

6- Коростень. РДА (11500, м. Коростень, вул. Грушевського, 60/2)

7- Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (11542, АДРЕСА_1)