ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" серпня 2012 р. Справа № 61/142-09 (н.р.

вх. № 5312/4-61 (н.р. 3993/1-42)

Судова колегія господарського суду Харківської області у складі:

Головуючий суддя Рильова В.В.

Суддя Аюпова Р.М.

Суддя Жиляєв Є.М.

при секретарі судового засідання Боброва Д.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність від 30.03.2012р., ОСОБА_3, довіреність №01/3 від 04.01.2012р., ОСОБА_4, довіреність №81/89 від 23.04.2012р.;

першого відповідача - ОСОБА_5 за довіреністю №01-31/305 від 23.01.2012р.; ОСОБА_6, за довіреністю № 01-28/1023 від 15.03.2012р.;

другого відповідача - не з"явився;

третього відповідача - не з"явився;

ДВС - ОСОБА_7, за довіреністю № 03-01/3-2 від 03.08.2012р.;

прокурор - не з"явився;

треті особи:

1) Головне управління промисловості, транспорту і зв'язку ХОДА - не з"явився;

2) Головне фінансове управління ХОДА - ОСОБА_1, за довіреністю № 04-03-15/01 від 07.08.2012р., ОСОБА_8, за довіреністю №04-03-05/2 від 10.11.2010р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Харківської області скаргу (вх.№126) на дії, бездіяльність та рішення органу Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області на дії та рішення органу державної виконавчої служби

по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "АТП - 16351" м. Дергачі;

до 1.Дергачівської районної державної адміністрації, м. Дергачі Харківської області;

2. Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, м. Дергачі Харківської області;

3. Головного Управління Державного казначейства України в Харківській області, м. Харків;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Головне управління промисловості, транспорту і зв'язку Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків

2. Головне фінансове управління Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків;

за участю прокуратури Дергачівського району Харківської області;

про стягнення 1211550,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство "АТП-16351" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Дергачівської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації, та Головного управління Державного казначейства України в Харківській області про стягнення заборгованості в в сумі 1211550,00 грн.

07.04.2010 року господарським судом Харківської області було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Дергачівської Районної державної адміністрації Харківської області на користь Відкритого акціонерного товариства АТП-16351 заборгованість в сумі 1211550,00 грн., державне мито в розмірі 12115,50 грн. та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні позовних вимог до Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області та до Головного Управління Державного казначейства України в Харківській області відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2010 року рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2010 року залишено без змін.

09.12.2010 року на виконання рішення господарського суду Харківської області видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2011р. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.11.2010р. у справі №61/142-09 залишено без змін.

10.07.2012р. Дергачівська районна державна адміністрація звернулась до господарського суду Харківської області зі скаргою (вх.№126) на дії, бездіяльність та рішення органу державної виконавчої служби, в якій просить суд:

- визнати причину пропуску встановленого ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України процесуального строку оскарження бездіяльності органу державної виконавчої служби поважною і відновити пропущений строк,

- прийняти скаргу на дії, бездіяльність та рішення органу державної виконавчої служби до розгляду;

- витребувати з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області виконавче провадження №26779403;

- визнати незаконною бездіяльність у вигляді незняття арешту з коштів боржника на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 18.04.2012р. по справі №61/142-09 в строки, встановлені чинним законодавством;

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про скасування арешту коштів боржника від 02.07.2012р.;

- визнати недійсною та скасувати постанову про скасування арешту коштів боржника від 02.07.2012р.;

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403;

- визнати недійсною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403;

- зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках боржника, визначених постановою від 02.07.2012р.;

- зобов"язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області виконати вимоги ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження";

- зупинити стягнення на підставі наказу №61/142-09 (н.р.42/91-08), виданого 09.12.2010р. господарським судом Харківської області, до розгляду скарги по суті.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Харківської області від 13.07.2012р., у зв"язку з відпусткою судді Бринцева О.В. та судді Суярко Т.Д., для вирішення питання щодо прийняття скарги Дергачівської РДА Харківської області на дії, бездіяльність органу державної виконавчої служби у справі №61/142-09 та призначення її до розгляду, було змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Рильова В.В., суддя Аюпова Р.М. та суддя Жиляєв Є.М.

Ухвалою суду від 13.07.2012р. скаргу було призначено до розгляду у судовому засіданні 24.07.2012р.

Ухвалою суду від 08.08.2012р. розгляд скарги було відкладено на 13.08.2012р.

Представники стягувача в судовому засіданні 13.08.2012р. заперечують проти скарги, з підстав, викладених у поясненнях, поданих 13.08.2012р. через канцелярію суду, та долучених судом до матеріалів справи.

Представник Державної виконавчої служби в судовому засіданні 13.08.2012р. проти скарги заявника заперечував в повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях, наданих через канцелярію суду 03.08.2012р., просить суд відмовити в її задоволенні. Разом із відзивом на скаргу представник ДВС надав документи в обгрунтування своїх заперечень, які суд долучив до матеріалів справи.

Представники скаржника в судовому засіданні 13.08.2012р. підтримали заявлену скаргу в повному обсязі.

Представники третьої особи - Головного фінансового управління ХОДА, в судовому засіданні 13.08.2012р. підтримали пояснення, надані 13.08.2012р. через канцелярію суду, в яких, зокрема, зазначають, що накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках Дергачівської РДА не призведе до реального виконання рішення господарського суду від 07.04.2010р. у справі №61/142-09, у зв"язку з чим третя особа - Головне фінансове управління ХОДА, вважає доцільним скасувати постанови, винесені державним виконавцем Хлоповим А.В., в межах виконавчого провадження №26779403 про арешт коштів Дергачівської РДА.

Представники другого відповідача, третього відповідача, прокуратури та третьої особи - Головного управління промисловості, транспорту і зв'язку ХОДА, в судове засідання 13.08.2012р. не з"явились.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення стягувача, боржника та другого відповідача, колегія суддів встановила наступне.

За змістом статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України судові засідання у розгляді скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів повинні проводитись господарськими судами окремо за різними справами.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

В обгрунтування заявленої скарги скаржник посилається на те, що постанову про арешт коштів боржника від 01.03.2012р. у виконавчому провадженні №26779403 державним виконавцем Хлоповим А.В. було прийнято незаконно, оскільки Державною виконавчою службою не було дотримано порядку передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого.

01.03.2012р., в межах виконавчого провадження №26779403 з примусового виконання наказу №61/142-09 від 09.12.2010р., державним виконавцем Хлоповим А.В. було прийнято постанову про арешт коштів боржника - Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (ВП №26779403).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2012р., залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2012р., було задоволено скаргу Дергачівської районної державної адміністрації на дії та рішення органу державної виконавчої служби. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 01.03.2012 року по виконавчому провадженню №26779403. Крім того, визнано недійсною та скасовано постанову про арешт коштів боржника від 01.03.2012 року по виконавчому провадженню №26779403. Знято арешт з коштів, що містяться на рахунках боржника, визначених постановою від 01.03.2012 року.

В обгрунтування своє скарги боржник вказує на те, що державним виконавцем Хлоповим А.В. було винесено 02.07.2012р. постанову про зняття арешту з коштів боржника (том 14-ий, арк. спр. 26) з порушенням встановлених чинним законодавством строків, із перевищенням владних повноважень та незаконно прийнято постанову від 02.07.2012р. про накладення арешту на грошові кошти боржника, які знаходяться на його рахунках (том 14-ий, арк. спр. 28).

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2012р. (тобто вже після набрання ухвалою суду від 18.04.2012р. у справі №61/142-09 законної сили) Дергачівська РДА звернулась до Державної виконавчої служби із клопотанням про зняття арешту з коштів, що знаходяться на рахунках боржника, який було накладено постановою державного виконавця від 01.03.2012р. (том 14-ий, арк. спр. 25).

Згідно з ч.2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Пунктом 4.2.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень державною виконавчою службою, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5, встановлено, що у випадках, передбачених частиною пятою статті 60 Закону, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Отже, в порушення вищевказаних приписів чинного законодавства, державний виконавець Хлопов А.В. не вчинив дій встановлених законом - зняття арешту, ані наступного дня після прийняття постанови Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.2012р., хоча державний виконавець Хлопов А.В. був присутній в судовому засіданні 29.05.2012р. (протокол судового засідання, том 14-ий, арк. спр. 130-132), ані після отримання відповідної заяви боржника, а арешт було знято лише 02.07.2012р.

При цьому, державною виконавчою службою так і не було надано документів, які підтверджують передачу матеріалів виконавчого провадження від одного виконавця до іншого, що було предметом розгляду скарги Дергачівської РДА від 16.03.2012р. (Державною виконавчою службою не надано доказів, підтверджуючих правомірність передачі від державного виконавця Верещагіної Є.А., яким було відкрито виконавче провадження (27.05.2011р.), до державного виконавця Родіна Г.В. (постанову про арешт коштів боржника прийнято 21.10.2011р.), а вподальшому до державного виконавця Панюкової О.О. (яким 01.12.2011р., вдруге, винесено постанову про арешт коштів боржника) і вже 01.03.2012р. державним виконавцем Хлоповим А.В. було прийнято оскаржену постанову про арешт коштів боржника - Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (ВП №26779403)).

З огляду на вищевикладене, скарга боржника в частині визнання незаконною бездіяльності у вигляді незняття арешту з коштів боржника на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 18.04.2012р. по справі №61/142-09 в строки, встановлені чинним законодавством - є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

В частині вимог скарги про визнання дій відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про скасування постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403, з тих підстав на які вказує боржник, суд відмовляє, як у заявлених безпідставно та необгрунтованих, з огляду на наступне.

Боржник, в обгрунтування своїх вимог в цій частині, вказує на те, що під час прийняття першого пункту постанови від 02.07.2012р. про скасування арешту, вжитого постановою від 01.03.2012р., державним виконавцем Хлоповим А.В. було перевищено владні повноваження, оскільки, на думку боржника, вирішення питання щодо скасування постанови чи іншого процесуального документа державного виконавця віднесено до компетенції начальника відділу або суду. При цьому, в обгрунтування наведеного, боржник посилаєтья на положення ст. ст. 82, 83 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте, ч. 2 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Вищевказана норма не містить імперативного припису щодо обов"язку начальника відділу скасувати постанову державного виконавця, якщо вона суперечить вимогам закону, отже не може бути підставою для скасування оскаржуваної боржником постанови , в зв"язку з чим колегія суддів відмовляє у задоволенні скарги в частині визнання дій відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про скасування постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403.

Проте, колегія суддів задовольняє скаргу боржника в частині вимог про визнання недійсною та скасування постанови про скасування арешту коштів боржника від 02.07.2012р., оскільки ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2012р. вже було визнано недійсною та скасовано постанову про арешт коштів боржника від 01.03.2012р. по виконавчому провадженню №26779403, отже у державного виконавця підстав для скасування та визнання недійсною даної постанови не було, натомість - державному виконавцю слід було зняти арешт, вжитий постановою суду від 01.03.2012р.

Вирішуючи решту вимог, заявлених у скарзі боржника, а саме: визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403; визнання недійсною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403 та щодо зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках боржника, визначених постановою від 02.07.2012р., - колегія суддів керується наступним.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.2.1. Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого (Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.05.2004р. № 38/5 (який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.2012р., тобто був чинний на час подій, які зазначаються у скарзі, та якими зобов"язана була керуватись Державна виконавча служба під час здійснення своїх повноважень), яким регламентовано організацію передачі матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися від одного державного виконавця до іншого в межах органу ДВС та виконавчої групи - за рішенням відповідних керівників цих органів та керівника виконавчої групи у разі покладення на нього прав та повноважень, встановлених Законом, у виконавчому провадженні для начальників відділів ДВС районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції.

Пуктом 2.2. Порядку встановлено, що посадова особа про передачу матеріалів виконавчого провадження виносить вмотивовану постанову. У постанові зазначаються обставини, які обумовили передачу виконавчого провадження, визначаються особи, на яких покладаються обов'язки щодо передачі та прийняття матеріалів виконавчого провадження, встановлюються спосіб та строки передачі та зазначається, у якій частині рішення виконане до моменту його передачі.

У разі передачі виконавчого провадження від одного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС чи виконавчої групи між державними виконавцями одного органу ДВС передача здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу ДВС чи керівника виконавчої групи без винесення постанови. Виконавче провадження приймається державним виконавцем до виконання на підставі письмового доручення без винесення постанови про прийняття його до виконання.

Нормами п.2.5. Порядку визначено, що про передачу матеріалів виконавчого провадження складається акт приймання-передавання, який підписується державним виконавцем, що передає, і державним виконавцем, що приймає провадження. У разі відсутності державного виконавця, на виконанні в якого перебувало виконавче провадження, акт підписується іншою посадовою особою, уповноваженою керівником відповідного органу ДВС.

В акті приймання-передавання вказуються номер виконавчого провадження, найменування сторін, характер стягнення та кількість документів, які в ньому перебувають.

Акт приймання-передавання складається у двох примірниках, перший - долучається до матеріалів виконавчого провадження, яке передається, другий - залишається в органі ДВС разом з копіями інших матеріалів щодо приймання-передавання виконавчого провадження та долучається до відповідної номенклатурної справи органу ДВС.

Крім того, положеннями п.3.2. Порядку встановлено, що передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого здійснюється за наявності обставин, зазначених у пункті 3.1 цього Порядку, та на підставі письмового доручення посадової особи, яка прийняла рішення про передачу відповідно до пункту 2.1 Порядку.

Як вже було встановлено судом при розгляді скарги Дергачівської РДА від 16.03.2012р., та, оскільки Державною виконавчою службою і станом на момент розгляду скарги боржника від 10.07.2012р., не надано доказів, підтверджуючих правомірність передачі від державного виконавця Верещагіної Є.А., яким було відкрито виконавче провадження (27.05.2011р.), до державного виконавця Родіна Г.В. (постанову про арешт коштів боржника прийнято 21.10.2011р.), а вподальшому до державного виконавця Панюкової О.О., (яким 01.12.2011р., вдруге, винесено постанову про арешт коштів боржника), та в подальшому 01.03.2012р., та 02.07.2012р. - державним виконавцем Хлоповим А.В. було прийнято постанову про накладення арешту на кошти боржника - колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. у виконавчому провадженні №26779403 було прийнято без дотримання норм діючого законодавства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів задовольняє вимоги скаржника про визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403; про визнання недійсною та такою, що підлягає скасуванню постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403 та про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках боржника, визначених постановою від 02.07.2012р.

В контексті вищевикладеного, суд вважає правомірною та обгрунтованою вимогу боржника про зобов"язання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області виконати вимоги ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, колегія суддів не знаходить підстав для зупинення стягнення на підставі наказу №61/142-09 (н.р.42/91-08), виданого 09.12.2010р. господарським судом Харківської області, до розгляду скарги по суті, оскільки в процесі розгляду даної скарги боржник не наполягав на задоволенні цієї вимоги, а на теперішній час дана вимога є безпідставною та такою, що втратила актуальність, оскільки скарга вже розглянута судом.

Беручи до уваги велику та постійно зростаючу кількість рішень Європейського суду, в яких встановлено порушення Україною статі 6 § 1 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з невиконанням або тривалим виконанням рішень національних судів, винесених на користь заявників, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про міжнародні договори України від 29.06.2004р. міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов"язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Статтею 15 зазначеного Закону встановлено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) була підписана від імені України 09.11.95 та ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.97. Законом України від 09.02.06 № 3436-IV до офіційного тексту та назви Конвенції були внесені зміни та застосований новий переклад. Згідно з пунктом 3 статті 59-1 Конвенції для тих держав, які підписали цю Конвенцію і які ратифікуватимуть її після набрання нею чинності, Конвенція набирає чинності з дня здачі на зберігання Генеральному секретарю Ради Європи ратифікаційних грамот. У рішенні Європейського суду від 25.07.02р. по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" 11.09.97р. визначено як дату вступу Конвенції в законну силу щодо України.

Згідно із ст. 46 Конвенції, Високі Договірні Сторони зобов"язуються виконувати остаточне рішення Європейського суду з прав людини у будь-якій справі, в якій вони є сторонами.

У звязку із обовязком України виконувати рішення Європейського суду у справах проти України, Верховною Радою України 23.02.2006р. прийнято Закон України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Статтею 2 цього Закону встановлено, що рішення Європейського суду є обов"язковим для виконання Україною відповідно до вищезазначеної статті 46 Конвенції.

Згідно з практикою Європейського суду, право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (див. справу "ОСОБА_9 проти Італії", заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66). Суд дотримується думки, що неможливість заявника домогтися виконання рішення протягом п'ятнадцяти місяців становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (Справа "Шмалько проти України" заява №60750/00). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (див. серед інших рішення у справі "X і Y проти Нідерландів" від 26 березня 1985 року, пп. 22 - 23, ОСОБА_1 A №90, с. 11), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (див., mutatis mutandis рішення у справі "Лопез Остра проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, п. 55, ОСОБА_1 A № 303-C, с. 55), навіть у справах, де судове провадження стосується приватних осіб або підприємств (див. справу "Совтрансавто-Холдинг проти України" № 48553/99, п. 96, ЄСПЛ 2002-VII). Це означає, що держава, зокрема, має обов'язок забезпечувати, щоб процедура, закріплена у законодавстві про виконання рішень, що набрали законну силу, була підконтрольною.

Таким чином, згідно з практикою Європейського суду, позитивним обов"язком держави є забезпечення ефективної реалізації прав осіб на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку та встановлення певних засобів, потрібних для захисту права власності.

Європейським судом 15 жовтня 2009 року, та набуло статусу остаточного 15 січня 2010 року, було прийнято рішення у справі «ОСОБА_10 проти України». Судді вказали на системні порушення Державою Україна Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Страсбург наголосив на системному невиконанні Україною рішень своїх судів та зобовязав її запровадити ефективний засіб забезпечення достатньої компенсації за невиконання чи затягування з виконанням рішень вітчизняних судів.

Суд також зазначає, що в українському законодавстві ні суди, ні виконавча служба не мають права скасувати закони або зобов'язувати державу вносити зміни в закони про бюджет. Навіть якщо заявник розпочав виконавче провадження, вищезазначений Закон перешкоджав би виконанню рішення щодо підприємства боржника (див. рішення у справі "Соловйова проти України", N 32547/03, п. 25, від 13 грудня 2005 року).

24. Таким чином, беручи до уваги обставини даної справи, Суд вирішив, що у заявника не було обов'язку подавати заяву чи виконавчий лист для відкриття виконавчого провадження. З тих же причин Суд визнає, що за таких обставин держава є відповідальна за виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Зважаючи на те, що рішення господарського суду Харківської області у справі №61/142-09 від 07.04.2012р. по теперішній час не виконано і спосіб та порядок його виконання не вперше становиться предметом судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу учасників судового процесу на наступне.

У Конституції України закріплено принцип, що кожне судове рішення підлягає обовязковому виконанню на всій території України, що також відображено у ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Обовязковість виконання рішень суду як основна засада судочинства, гарантована Конституцією України, забезпечується Державною виконавчою службою. Крім завдань із виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державні виконавці своєю діяльністю мають сприяти захистові прав і законних інтересів громадян.

Рішення суду чи іншого органу (посадової особи) має реалізовуватися у завершальній його стадії виконанні, де, власне, й відновлюються порушені права та охоронювані законом інтереси.

Невиконання будь-якого рішення підриває авторитет органів законодавчої, виконавчої та судової влади, що ускладнює виконання ними повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративне судочинство, згідно з частиною першою вищевказаної статті, спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів наголошує, що другою частиною ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність у вигляді незняття арешту з коштів боржника на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 18.04.2012р. по справі №61/142-09 в строки, встановлені чинним законодавством.

Визнати недійсною та скасувати постанову про скасування арешту коштів боржника від 02.07.2012р.

Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403.

Визнати недійсною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2012р. по виконавчому провадженню №26779403.

Зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках боржника, визначених постановою від 02.07.2012р.

Зобов"язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області виконати вимоги ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовити у визнанні незаконними дій відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області в особі державного виконавця Хлопова А.В., що полягали у винесенні постанови про скасування арешту коштів боржника від 02.07.2012р.

Відмовити у зупиненні стягнення на підставі наказу №61/142-09 (н.р.42/91-08), виданого 09.12.2010р. господарським судом Харківської області, до розгляду скарги по суті.

Головуючий суддя Рильова В.В.

Суддя Аюпова Р.М.

Суддя Жиляєв Є.М.

Справа №61/142-09