донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.08.2012 р. справа №11/172д/10

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від заявника: ОСОБА_1, ОСОБА_2 по дов.;

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_3 директор.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2010р. (повний текст від 02.06.2010р.) у справі №11/172д/10 (суддя Гончаренко С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортис-2010», м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники», м. Запоріжжя

про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортис-2010», м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники», м. Запоріжжя, про визнання дійсним договору купівлі-продажу №2010/04-01 від 07.05.2010р., укладеного між ТОВ «Наочні посібники»та ТОВ «Фортис-2010», а також про визнання за позивачем права власності на обєкт нерухомого майна, який придбано за договором купівлі-продажу №2010/04-01 від 07.05.2010р., а саме на нежитлове приміщення першого поверху (літера А-4) у складі: приміщення №27 площею 166,1кв.м., приміщення №30 площею 14,1кв.м., приміщення №31 площею 14,1кв.м., приміщення №32 площею 14,1кв.м., приміщення №33 площею 13,9кв.м., загальною площею за внутрішніми замірами 222,3кв.м., яке розташоване за адресою: 69032, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, 27.

Рішенням від 31.05.2010р. господарський суд Запорізької області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, обґрунтувавши свій висновок тим, що матеріалами справи підтверджено ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, у звязку з чим позивач не має змоги оформити право власності на придбане майно.

Не погодившись з винесеним рішенням, учасник товариства з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники»ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ, звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що йому належить частка розміром 51% статутного капіталу підприємства відповідача та без його участі не можуть бути проведені ні загальні збори товариства, ні відчуження майна. Натомість, оскаржуваним рішенням за позивачем визнано право власності на групу обєктів нерухомого майна, яке фактично є єдиною нерухомістю підприємства відповідача, без дослідження проведення загальних зборів учасників товариства по цьому питанню та прийняття ними відповідного позитивного рішення.

Крім того, за висновком заявника апеляційної скарги, спірний правочин є нікчемним в силу закону, оскільки складений в простій письмовій формі, а отже у позивача не виникло права власності на спірне майно, яке може бути захищено в судовому порядку.

Також скаржник наголошує, що по суті спірний договір купівлі-продажу є попереднім договором, оскільки в ньому передбачений ряд дій, повинних бути вчиненими в майбутньому. Однак, знову ж з огляду на укладення його у простій письмовій формі, за висновком заявника, він є нікчемним та таким, що не створив для сторін жодних обовязків.

Не зясування вищевикладеного, на думку скаржника, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Враховуючи, що ухвалами про порушення апеляційного провадження та відкладення розгляду справи явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаного представника за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників заявника та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники»в особі генерального директора ОСОБА_4 (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортис-2010»(покупцем) в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу №2010/04-01, предметом якого був обєкт нерухомого майна нежитлове приміщення першого поверху (літера А-4) у складі приміщення №27 площею 166,1кв.м., приміщення №30 площею 14,1кв.м., приміщення №31 площею 14,1кв.м., приміщення №32 площею 14,1кв.м., приміщення №33 площею 13,9кв.м., загальною площею за внутрішніми замірами 222,3кв.м., яке розташоване за адресою: 69032, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, 27.

Згідно наявних в матеріалах справи витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, зазначені приміщення на момент продажу перебували у колективній власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники».

Продаж нерухомого майна здійснено за 470 000,00грн., в тому числі ПДВ 78 333,33грн. (п.4 договору).

Покупець оплачує вартість обєкта нерухомості, що є предметом цього договору, у строк до 13.05.2010р. (п.5 договору).

У пункті 11 договору сторони домовились, що право власності на відчужувані обєкти нерухомого майна переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору та його державної реєстрації.

Нотаріальне посвідчення цього договору здійснюється сторонами протягом двох днів після перерахування покупцем оплати відповідно до п. 5 цього договору, у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

07.05.2010р. між сторонами було складено акт прийому-передачі придбаного позивачем за договором майна.

Платіжним дорученням №1 від 12.05.2010р. ТОВ «Фортис-2010»перерахувало ТОВ «Наочні посібники»470 000,00грн. в рахунок оплати за нежитлове приміщення згідно договору №2010/04-01 від 07.05.2010р., а листом №12/05 від 12.05.2010р. повідомило відповідача про проведення нотаріального посвідчення договору купівлі продажу 14.05.2010р. о 10-00год. в офісі приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та просило забезпечити явку повноваженого представника ТОВ «Наочні посібники».

Однак, оскільки у визначений час повноважний представник відповідача для нотаріального посвідчення спірного договору в офіс нотаріуса не зявився, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про визнання його дійсним та визнання за ТОВ «Фортис-2010»права власності на придбаний обєкт нерухомого майна.

Як вже зазначалось вище, господарський суд позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія з таким висновком не погодилась та дійшла висновку, що рішення господарського суду у справі підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтями 209, 210 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п.5 Постанови Кабінету Міністрів України № 671 від 26.05.2004р. «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів», державній реєстрації підлягають, зокрема, договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

З огляду на викладене, спірний договір купівлі-продажу обєкту нерухомого майна в силу закону підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, проте доказів наведеного в матеріалах справи не міститься.

Разом з цим, згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору. Так, листом №12/05 від 12.05.2010р. (отриманим 12.05.2010р.) позивач повідомив відповідача про проведення нотаріального посвідчення договору купівлі продажу 14.05.2010р. о 10-00год., проте у визначений час відповідач до нотаріуса не зявився. Натомість у відзиві на позов від 31.05.2010р. відповідач проти позову не заперечив.

Крім того, згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до БТІ за реєстрацією права власності чи доказів відмови вказаного органу у проведенні такої реєстрації.

Проте, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарський суд першої інстанції зазначених особливостей чинного законодавства не врахував, а також не звернув уваги на наступне.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про господарські товариства»встановлено, що засновниками та учасниками товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 10 вказаного закону визначено, що учасники товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Вкладом до статутного капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (ч.1ст. 13 Закону).

Згідно ст. 23 Закону, управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю згідно ст. 58 Закону України «Про господарські товариства»є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтею 60 Закону визначений порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю, а саме - загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами (ст. 62 Закону).

Крім того, статтею 116 ЦК України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції не врахував, що одним із учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники»є ОСОБА_1, якій належить частка в розмірі 51% статутного фонду товариства.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про визнання дійсним договору купівлі-продажу, за яким відбулось відчуження нерухомого майна підприємства відповідача, та про визнання права власності на вказане майно, безпосередньо стосується заявника апеляційної скарги, фізичної особи ОСОБА_1.

Згідно пункту 14.1 Статуту ТОВ «Наочні посібники», вищим органом товариства є збори, які складаються з учасників або призначених ними замість себе представників. Збори правомочні приймати рішення по будь-яким питанням діяльності товариства. Учасники володіють кількістю голосів, пропорційно розміру їх долей в статутному фонді, виходячи з квоти 1 доля 1 голос.

Засідання зборів вважаються правомочними, якщо на ньому присутні учасники, їх представники, які мають у сукупності більш ніж 60% голосів, а по питанням, які потребують одноголосся усі учасники (представники). Рішення зборів вважається прийнятим, якщо за нього віддано більш ніж 51% голосів за виключенням випадків, які спеціально оговорені цим статутом.

Згідно п. 8.1 Статуту, установчий фонд підприємства відповідача становить 11 800,00грн., поділений на частки.

У відповідності до ст. 97 ЦК України, рішення, зокрема, про відчуження майна на суму, що становить пятдесят і більше відсотків майна товариства, приймаються більшістю не менш як у ѕ голосів, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту спірного договору вбачається, що його було вчинено на суму 470 000,00грн.

Однак повноважне рішення зборів ТОВ «Наочні посібники»стосовно спірного майна підприємства, прийняті за участю ОСОБА_1 як власника переважної частки статутного капіталу товариства, в матеріалах справи відсутнє.

Виконавчим органом товариства є дирекція, яка очолюється генеральним директором (п. 15.1 Статуту).

До компетенції дирекції входять питання, повязані з повсякденною діяльністю товариства, які можуть бути вирішені у рамках та на засадах принципових напрямків у політиці товариства, прийнятої зборами, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників (п. 15.3 Статуту).

Дирекція підзвітна зборам учасників, організує виконання їх рішень. Дирекція не вправі приймати рішення, обовязкові для учасників товариства (п. 15.4 Статуту).

Такими чином, відповідач своїми діями порушив права ОСОБА_1 як учасника з більшою часткою у статутному капіталі підприємства на участь в управлінні вказаним підприємством, позбавили його права приймати участь у вирішенні статусу нерухомого майна, фактично без відповідного погодження з учасником здійснили відповідні дії щодо майна підприємства.

А отже, суд першої інстанції, прийнявши спірне рішення без врахування наведеного, припустився порушень норм матеріального права, що призвело до порушення вищевикладених прав заявника апеляційної скарги.

У звязку з викладеним колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2010р. у справі №11/172д/10 не ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді матеріалів і обставин справи, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст. 104, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ, на рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2010р. (повний текст від 02.06.2010р.) у справі №11/172д/10 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2010р. (повний текст від 02.06.2010р.) у справі №11/172д/10 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортис-2010», м. Запоріжжя, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наочні посібники», м. Запоріжжя, про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортис-2010», м. Запоріжжя, на користь ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ, 5 236,50грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_6

Надруковано примірників-7

1-у справу

1-позивачу

2-відповідачу

1-скаржнику

1-господарському суду

1-ДАГС