донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.05.2012 р. справа №24/5009/3996/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

При секретарі: Пеленовій О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов., ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3 по дов.;

від третіх осіб: ОСОБА_4

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2012р. (повний текст від 15.03.2012р.) у справі №24/5009/3996/11 (суддя Азізбекян Т.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Запоріжжя

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, 2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Запоріжжя

про визначення порядку користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Запоріжжя, про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 600кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, 57, на якій розташовані наступні споруди: пивний бар (літ. П) загальною площею 57,6кв.м., склад (літ. Т) загальною площею 13,89кв.м., вбиральня (літ. Р) загальною площею 7,6кв.м., вбиральня (літ. Р) загальною площею 3,4кв.м., навіс (літ. Ч2) загальною площею 82,4кв.м., замощення ( №1) загальною площею 600кв.м., паркан (№6) загальною площею 51кв.м., що належать на праві спільної приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Ухвалою від 24.10.2011р. господарський суд Запорізької області в порядку ст. 66, 67 ГПК України застосував заходи по забезпеченню позову шляхом заборони Запорізькій міській раді та її структурним підрозділам вчиняти будь-які дії з оформлення прав на земельну ділянку площею 600кв.м., розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, 57 (кадастровий номер :01:011) до вирішення спору по суті. В описовій частині вказаної ухвали судом було вирішено питання про задоволення клопотання відповідача відповідно до вимог статті 27 ГПК України та залучення до участі у справі в якості третіх осіб Запорізької міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Крім того, ухвалою від 24.10.2011р. провадження у справі №24/5009/3996/11 в порядку ст. 79 ГПК України було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №24/5009/1898/11.

Натомість, постановами Донецького апеляційного господарського суду від 29.11.2011р. зазначені судові акти було скасовано, справу передано на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Рішенням від 02.03.2012р. господарський суд Запорізької області у задоволенні позову відмовив, обґрунтувавши свій висновок тим, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або користування, юридична або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної власності. Станом на день винесення рішення позивачем до матеріалів справи не надано доказів в підтвердження виконання зобовязань за договором купівлі-продажу оформлення на себе права подальшого користування відповідною частиною земельної ділянки у порядку, передбаченому чинним законодавством України, та здійснення реєстрації прав власності на нерухоме майно згідно діючого законодавства України, а отже у суду відсутні правові підстави для визначення порядку користування спірною земельною ділянкою.

Не погодившись з винесеним рішенням позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищевказане рішення скасувати та позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскільки позивачу та відповідачу було передано у спільну власність споруди, згідно чинних норм земельного та цивільного законодавства до них перейшло право користування земельною ділянкою, на яких вони розміщені. Однак, оскільки відповідач відмовився підписати проект відведення спірної земельної ділянки, матеріали погодження так і не були затверджені органом місцевого самоврядування, земельна ділянка не була відведена. Оскільки через складні стосунки між позивачем та відповідачем спільне оформлення прав на земельну ділянку є, за висновком скаржника, неможливим, відмова господарського суду у задоволенні позовних вимог позбавила ФОП ОСОБА_2 будь-якої можливості оформити права на неї самостійно.

Вищевикладене, на думку апелянта, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення місцевого господарського суду.

Представник третьої особи-1, Запорізької міської ради, у судове засідання не зявився, хоча про дату та місце його проведення був повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 23.04.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи-1 за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів №442/27 від 27.10.1994р. було вирішено відвести в постійне користування колективному підприємству товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварений завод №1»земельну ділянку площею 1,54га по вул. Пролетарській, 57 для функціонування пивоварного заводу №1, а також доручено управлінню по земельним ресурсам міста видати вказаному підприємству ОСОБА_6 на право постійного користування землею.

На виконання означеного рішення, 30.11.1994р. колективному підприємству товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварний завод №1» було видано ОСОБА_6 №1005 на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,54га по вул. Пролетарській, 57, для функціонування пивоварного заводу №1.

В подальшому, 11.03.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварний завод №1»(продавець) уклало договір купівлі-продажу (посвідчений 11.03.2006р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №462) з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (покупцями), за умовами якого зобовязалось передати у власність покупців, а покупці зобовязались прийняти в рівних частинах кожний, належні продавцю пивний бар літ. П площею 57,6кв.м., вбиральню літ. Р площею 7,6кв.м., розташовані за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, 57 (обєкт).

Згідно п.п. 5.1.2, 5.1.3 договору, покупці зобовязались оформити на себе право подальшого користування відповідною частиною земельної ділянки у порядку, що передбачено діючим законодавством України, здійснити реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Згідно акту здачі-прийняття майна від 17.03.2006р., продавцем було передано, а покупцями прийнято без претензій пивний бар з літньою площадкою для продажу пива, який складається з пивного бару літ. П загальною площею 57,6кв.м., складу літ. Т загальною площею 13,89кв.м., вбиральні літ. Р загальною площею 7,6кв.м., вбиральні літ. Р загальною площею 3,4кв.м., навісу літ. Ч2 загальною площею 82,4кв.м., замощення 1 загальною площею 600кв.м., забору №6 загальною площею 51,0кв.м.

Заявою від 20.03.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварний завод №1»не заперечило проти вилучення і передачі підприємцю ОСОБА_2 і підприємцю ОСОБА_5 земельної ділянки площею 600кв.м. під будівництво пивного бару з офісом за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська. 57.

28.07.2006р. Запорізькою міською радою було прийнято рішення №13, яким надано дозвіл на підготовку матеріалів погодження місць розташування пивного бару з літнім майданчиком по вул. Пролетарській, 57, згідно клопотань ПП ОСОБА_8, ПП ОСОБА_9, а також надано згоду на розробку проектів відведення земельних ділянок.

За твердженням позивача, Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при ОСОБА_6 комітеті України по земельних ресурсах»виготовила проект відведення земельної ділянки, однак через те, що ФОП ОСОБА_5 відмовився поставити підпис в графі «погоджено»даного проекту, матеріали погодження так і не були затверджені органом місцевого самоврядування, земельна ділянка не була відведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2010р. у справі №2-2772 2010 року (набрало чинності 29.11.2010р.) ОСОБА_2 було виділено в натурі приміщення по І варіанту розподілу нерухомого майна: по будівлі літ. П частина складу 1 площею 20,2кв.м., частина торгового залу площею 8,12кв.м., по будівлі літ. Р частина коридору 1 площею 2,67кв.м., туалет 2, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, 57. Крім того, ОСОБА_5 було виділено в натурі приміщення по І варіанту розподілу нерухомого майна: по будівлі літ. П частина складу 1 площею 20,2кв.м., частина торгового залу площею 8,12кв.м., по будівлі літ. Р частина коридору 1 площею 2,67кв.м., туалет 2, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, 57.

Вказаним рішенням було зобовязано ОСОБА_2 зробити за свій рахунок наступне переобладнання приміщень: по будівлі літ. П: в приміщенні 2 встановити перегородку товщиною 0,15м., обладнавши таким чином приміщення площею 8,12кв.м. і 8,12кв.м.; в приміщенні 1 встановити перегородку товщиною 0,15м., обладнавши таким чином приміщення площею 20,20кв.м. і 20,20кв.м.; закласти існуючий отвір в приміщенні 2; утворені приміщення площею 8,12кв.м. обладнати виходами (двірні отвори); створені приміщення обладнати окремими системами водопостачання, каналізації, електрики; по будівлі літ. Р: в приміщенні 1 встановити перегородку товщиною 0,15м., обладнавши таким чином приміщення площею 2,67кв.м. і 2,67кв.м.; в приміщенні 3 закласти існуючий двірний отвір та встановити двірний отвір в стіні к приміщенню 1.

Враховуючи викладене, посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди про порядок користування спільною земельною ділянкою, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з відповідним позовом.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні позову у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається що позивач, придбавши разом з відповідачем обєкт нерухомості, звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, на підставі ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України, якщо об'єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці, перебуває у постійному користуванні, то до набувача об'єкта земельна ділянка переходить на праві постійного користування чи оренди.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка була надана у постійне користування колективному підприємству товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький пивоварний завод №1»рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів №442/27 від 27.10.1994р., про що останньому було видано ОСОБА_6 №1005 від 30.11.1994р. на право постійного користування земельною ділянкою. В подальшому, у звязку з продажем зазначеним підприємством ОСОБА_2 та ОСОБА_5 будівлі пивного бару, пивоварний завод надав згоду на вилучення і передачу покупцям земельної ділянки площею 600кв.м.

Згідно ст. 141 Земельного кодексу України (у відповідній редакції), підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Пунктом 5 цієї же статті визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, вадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Зі змісту наведених норм вбачається, що для оформлення оренди земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, необхідно здійснити заходи для її вилучення.

Стаття 151 Земельного кодексу України визначає порядок погодження питань, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок. Загальним положенням вказаної статті є обов'язковість погодження питань, пов'язаних із місцем розташування об'єкта, розмір земельної ділянки та умовами її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці та прилеглих територіях усіх об'єктів. Суб'єктом, який зобов'язаний погоджувати вилучення земельної ділянки, є юридична особа, якій буде надана у власність або користування вилучена (викуплена) земельна ділянка.

У даному випадку такими суб'єктами є позивач та відповідач, які відповідно до вимог ст. 151 Земельного кодексу України зобов'язані погоджувати питання, пов'язані з вилученням земельної ділянки. Суб'єктами, з якими погоджується вилучення земельної ділянки є: власники землі і землекористувачі; сільські, селищні, міські ради, державні адміністрації, Рада міністрів АР Крим, Кабінет Міністрів України; Верховна Рада України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Запорізької міської ради №13 від 28.07.2006р. позивачу та відповідач було надано дозвіл на підготовку матеріалів погодження місце розташування пивного бару з літнім майданчиком, а також надано згоду на розробку проектів відведення земельних ділянок.

Проте, в матеріалах справи наявна лише копія проекту відведення земельної ділянки, датована 21.07.2007р., яка, за твердженням позивача, з огляду на відмову відповідача погодити такий проект, не затверджена органом місцевого самоврядування, спірна земельна ділянка не відведена.

Судова колегія також вважає за необхідне звернути увагу на досить тривалий процес оформлення сторонами документів з користування спірною земельною ділянкою (з 2006 року).

Крім того, матеріалами справи підтверджений факт виділення сторонам в натурі часток спірного обєкту нерухомості, проте доказів оформлення права власності (витягів БТІ про право власності на вказане майно) до матеріалів справи ні позивачем, ні відповідачем не надано.

Таким чином, сторонами на даний час не виконані вимоги пунктів 5.1.2 та 5.1.3 договору купівлі-продажу від 11.03.2006р.

Разом з цим, в силу ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до вимог законодавства позивач та відповідач, як власники будівлі, розташованої на земельній ділянці площею 600кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пролетарська, 57, набули права укласти договори оренди частин спірної земельної ділянки, на яких розташована придбана будівля, із власником, яким є Запорізька міська рада.

Статтею 377 ЦК України визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Здійснюючи оформлення права на користування земельною ділянкою, сторони у справі не узгодили межі земельної ділянки, на якій розташована спірна будівля, що була сумісно придбана сторонами, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Судова колегія, з огляду на матеріали справи, дійшла висновку, що позивачем фактично заявлено вимоги про визнання права на земельну ділянку певного розміру та визначення її меж для кожної зі сторін у справі.

Водночас, стаття 123 ЗК України встановлює порядок надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам, який передбачає звернення зацікавленої в одержанні земельної ділянки особи до органу виконавчої влади або місцевого самоврядування з відповідним клопотанням, до якого обовязково додаються документи, що обґрунтовують розмір, призначення та місце розташування земельної ділянки.

Судова колегія вважає безпідставними посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що оскільки в даному випадку відбувся перехід права на земельну ділянку внаслідок придбання сторонами майна, що на ній розміщено, неможна керуватись ст. 123 ЗК України, оскільки згідно п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», при переході права власності на будівлі чи споруди, право на земельну ділянку також переходить до набувача, однак новий власник не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства.

Таким чином, оскільки розроблення проекту відведення земельної ділянки покладається на особу, зацікавлену в наданні у користування земельної ділянки, відмова власника майна, яке набуте на підставі цивільно-правової угоди, в попередньому узгоджені меж земельної ділянки іншому власнику майна, якій також є особою, зацікавленою в наданні йому частки цієї ж ділянки, може бути визнана порушенням права особи на надання їй земельної ділянки з обставин, зазначених у положенні ст. 377 ЦК України.

Натомість, в матеріалах справи відсутні як докази узгодження позивача з відповідачем меж спірної земельної ділянки стосовно порядку її використання для обслуговування розташованого на ній обєкту нерухомості, так і докази відмови відповідача у визначенні меж такої земельної ділянки.

Водночас, Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004р. (зі змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено наступне.

У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд повинен врахувати, що оскільки порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Статтею 88 Земельного кодексу встановлений порядок володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності.

Так, частинами 1-4 вказаної статті визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Разом з цим, норми зазначеної статті не можуть передувати застосуванню до спірних правовідносин приписів ст. ст. 78, 116, 123, 125, 126 вказаного Кодексу, а саме: набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також посвідчення права власності, постійного користування, оренди земельної ділянки відповідним договором, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутнє відповідне рішення Запорізької міської ради про надання спірної земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5Ф в користування, докази належного оформлення останніми права власності на придбаний обєкт нерухомості та права користування земельною ділянкою, на якій він розташований, а отже сторони не є землекористувачами і у суду немає підстав для визначення порядку користування ними спірною земельною ділянкою. Крім того, з огляду на приписи ст. 88 ЗК України, при зверненні до суду з відповідним позовом позивачем повинні бути надані докази недосягнення домовленості (договору) з відповідачем щодо порядку спільного користування спірною земельною ділянкою, чого в даному випадку в матеріалах справи немає. До того ж, за відсутності у позовній заяві пропозицій, яким саме чином позивач хоче визначити порядок користування даною земельною ділянкою, суд не має можливості встановити, чи порушує такий порядок права та охоронювані законом інтереси відповідача, та чи існує взагалі предмет спору.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія не приймає до уваги посилань заявника в апеляційній скарзі на те, що внаслідок відмови у задоволенні даного позову позивач позбавлений будь-якої можливості оформити право на спірну земельну ділянку самостійно, оскільки по-перше, вказане твердження не обґрунтоване та жодним чином не підтверджено. Натомість, у разі наявності підстав стверджувати, що відповідач заважає або шкодить позивачу у процесі здійснення його права на виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та чинного земельного законодавства України з оформлення належним чином права користування земельною ділянкою, на якій розташований обєкт спільної часткової власності сторін, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном чи зобовязання відповідача вчинити відповідні дії для належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Разом з цим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу місцевого господарського суду на низку порушень норм процесуального права, допущених ним при розгляді даної справи.

По-перше, в матеріалах справи наявні ухвали від 24.10.2011р. про вжиття заходів забезпечення позову та зупинення провадження у справі, в описовій частині яких судом першої інстанції було зазначено про задоволення клопотання відповідача та залучення до участі у справі відповідно до ст. 27 ГПК України в якості третіх осіб Запорізької міської ради та ФОП ОСОБА_4. Проте, резолютивні частини вказаних ухвал висновків про таке залучення та посилань на ст. 27 ГПК України не містять. Крім того, матеріали справи не містять і клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи Запорізької міської ради, лише ФОП ОСОБА_4 ( т.1, а.с. 52).

По-друге, статтею 69 ГПК України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З матеріалів справи вбачається, що строк вирішення спору у справі №24/5009/3996/11 закінчувався 18.09.2011р., ухвалою від 19.09.2011р. термін розгляду справи було продовжено, проте судове засідання відкладено на 07.10.2011р. - на строк, який є більшим ніж встановлені ст. 69 ГПК України 15 днів. До того ж в подальшому, з 07.10.2011р. розгляд справи здійснювався до винесення рішення 02.03.2012р. без будь-яких продовжень такого строку. Таким чином, в порушення вимог чинного процесуального законодавства, розгляд господарського спору у справі №24/5009/3996/11 здійснювався у строк, більший за 2 місяці (з урахуванням одноразового продовження строку розгляду справи та зупинення провадження у справі).

По-третє, статтею 85 ГПК України передбачено, що повне рішення повинно бути складено у строк не більше 5 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення. З матеріалів справи вбачається, що прийняте 02.03.2012р. рішення було виготовлено у повному обсязі та підписано 15.03.2012р., тобто з порушенням встановлених вказаною статтею строків.

Водночас, з огляду на приписи ст. 104 ГПК України стосовно того, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, що це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, беручи до уваги вірний по суті висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог та відмову у їх задоволенні, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2012р. у справі №24/5009/3996/11.

Посилання позивача в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, а отже її вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на заявника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2012р. (повний текст від 15.03.2012р.) у справі №24/5009/3996/11 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2012р. (повний текст від 15.03.2012р.) у справі №24/5009/3996/11 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_10

Надруковано примірників 7

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

2-третім особам

1-господарському суду

1-ДАГС