донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

24.09.2012 р. справа №22/261д/09

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 за посвідченням;

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 по дов.;

від третьої особи: не зявився.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 27.07.2012р. (повний текст від 01.08.2012р.) у справі №22/261д/09 (суддя Горохов І.С.)

за заявою Першого заступника прокурора міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Управління у справах приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. за нововиявленими обставинами у справі №22/261д/09

за позовом Заступника прокурора міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Управління у справах приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобовязання погасити державну реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року Заступник прокурора міста Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі Управління у справах приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя, за участю третьої особи - Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», м. Запоріжжя, про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу обєкта права комунальної власності від 01.12.2004р. №121 вартістю 39 228,00грн., що укладений між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (зареєстровано в реєстрі за номером 4564), а також про зобовязання Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»погасити державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення XXVI першого поверху загальною площею за внутрішніми замірами 29,9кв.м. по пр. Леніна, 212 в м. Запоріжжя за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Рішенням від 29.12.2009р. (залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 24.02.2010р.) господарський суд Запорізької області відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

В подальшому, 27.06.2012р. Перший заступник прокурора міста Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області в інтересах держави в особі Управління у справах приватизації Запорізької міської ради із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та клопотанням про відновлення строку для подання відповідної заяви

Ухвалою від 27.06.2012р. господарський суд Запорізької області відновив Першому заступнику прокурора міста Запоріжжя строк для подання такої заяви та прийняв її до розгляду.

27.07.2012р. за результатами розгляду заяви про перегляд рішення у справі №22/261д/09 за нововиявленими обставинами господарським судом Запорізької області було прийнято рішення, яким вищевказану заяву задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. частково скасовано та прийнято нове рішення, яким частково задоволений позов Заступника прокурора міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Управління у справах приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», м. Запоріжжя, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобовязання погасити державну реєстрацію права власності, визнано недійсним договір купівлі-продажу обєкта права комунальної власності №121 від 01.12.2004р., що укладений між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Висновок про задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами господарський суд обґрунтував посилаючись на те, що підставою для відмови в задоволенні позову у 2009 році було встановлення Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя (постанова від 24.12.2008р. по справі №2а-266/2008) та Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом (ухвала від 05.11.2009р.) факту того, що рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. «Про затвердження переліку майна комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягає приватизації»в частині визначення способу приватизації шляхом викупу обєкта права комунальної власності нежитлового приміщення за адресою пр. Леніна, 212, орендарем якого був ОСОБА_3, відповідає вимогам чинного законодавства, а також на день винесення по даній справі є чинним. Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2012р. постанову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24.12.2008р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2009р. було скасовано, а також скасовано рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р., яке стало підставою для укладення спірного договору купівлі-продажу обєкта права комунальної власності від 01.12.2004р. №121. Зазначену обставину суд першої інстанції визнав нововиявленою, у звязку з чим позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним задовольнив. Разом з цим, у задоволенні позову стосовно зобовязання погасити державну реєстрацію права власності суд першої інстанції відмовив посилаючись на те, що матеріалами справи не доведено, якими діями чи бездіяльністю БТІ порушуються або оспорюються права заявників чи порушуються їх охоронювані законом інтереси, а також у звязку з тим, що БТІ не є відповідачем у справі.

Не погодившись з винесеним рішенням відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та залишення рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09 без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що першим заступником прокурора був пропущений встановлений ст. 113 ГПК України строк для звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції необґрунтовано поновив пропущений строк, тому провадження у справі повинно було бути припинено на підставі п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно суті спору заявник апеляційної скарги зазначає, що діючим законодавством не передбачено норм, відповідно до яких у разі скасування рішення міської ради правочин визнається недійсним, а також посилається на пропуск прокурором встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, на думку апелянта, скасоване рішення міської ради не впливає на суть рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. по справі №22/261д/09, тому не має підстав для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Вищевикладене, на думку заявника, призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення суду, що є підставою для його скасування.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач вважає викладені в ній доводи обґрунтованими, просить апеляційний господарський суд її вимоги задовольнити, рішення місцевого господарського суду, прийнятого за результатами розгляду заяви за нововиявленими обставинами, скасувати із залишенням без змін первісного рішення суду.

11.09.2012р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3, в яких відповідач підтримує раніше заявлені вимоги, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 27.07.2012р. та залишити без змін рішення суду від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09.

Представники позивача та третьої особи не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Враховуючи, що ухвалами про порушення апеляційного провадження та відкладення розгляду справи явка представників сторін не визнавалась обовязковою, за відсутності заперечень прокурора та представника відповідача, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних осіб за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2004р. ОСОБА_3 звернувся до Управління у справах приватизації Запорізької міської ради із заявою (реєстраційний №25/23) про включення обєкта - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 212, до переліку обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Рішенням Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. затверджено перелік обєктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації. Згідно з цим переліком, нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 212, було включено до переліку обєктів комунальної власності, що підлягають приватизації, спосіб приватизації - викуп.

01.12.2004р. між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради (орган приватизації) та фізичною особою - субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір №121 купівлі-продажу обєкта права комунальної власності, за умовами якого обєктом приватизації є нежитлове приміщення XXYI (літера А-6, А-2) у складі: кабінету №2 площею 8,7кв.м., кабінету №4 площею 19,0кв.м., коридору №5 площею 0,8кв.м., туалету №6 площею 1,4кв.м., загальною площею за внутрішніми замірами 29,9кв.м., що складає 11/100 частин приміщення XXYI, яке розташоване за адресою: 69037, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 212. Предметом договору сторони визначили передачу права власності на комунальне майно міста Запоріжжя шляхом приватизації способом викупу на підставі рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. та відповідно до наказу Органу приватизації №475 від 18.10.2004р.

Проте, 15.09.2008р. прокуратура міста Запоріжжя звернулась до Запорізької міської ради із протестом №3315вих на рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. в частині визначення способу приватизації шляхом викупу обєкту комунальної власності нежитлового приміщення по пр. Леніна, 212 для розташування офісу, в якому пропонувала скасувати зазначене рішення міськради в частині визначення способу приватизації шляхом викупу вказаного обєкту комунальної власності.

Рішенням Запорізької міської ради №52 від 16.04.2009р. зазначений прокурорський протест було задоволено та скасоване раніше прийняте рішення міськради №32 від 09.06.2004р. в частині визначення способу приватизації шляхом викупу обєкту комунальної власності нежитлового приміщення по пр. Леніна, 212 для розташування компютерної зали.

У листопаді 2009р. заступником прокурора м. Запоріжжя було подано до господарського суду Запорізької області позов про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу недійсним та зобовязання погасити державну реєстрацію права власності, мотивуючи свої вимоги, зокрема, тим, що в порушення п.51 програми приватизації, затвердженої Законом України «Про Державну програму приватизації» відповідачем на момент прийняття рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. не було здійснено відповідних поліпшень орендованого майна, тому приміщення не могло бути приватизовано шляхом викупу, а повинно було здійснюватись на конкурсних засадах.

Рішенням від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09 господарський суд Запорізької області у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Підставою для відмови у задоволені позовних вимог прокурора стала постанова Орджонікідзевського районного суду від 24.12.2008р. у справі №2а-266/2008р. за позовом заступника прокурора м. Запоріжжя до Запорізької міської ради, третя особа - ФОП ОСОБА_3, про визнання недійсним рішення Запорізької міської ради від 09.06.2004р. №32, якою у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2009р. постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2008р. у справі №2а-266/2008р. залишено без змін.

Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2012р. у справі №К-5859/10 вищевказані судові акти було скасовано, позовні вимоги заступника прокурора Запорізької області задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. в частині визначення способу приватизації шляхом викупу обєкту комунальної власності нежитлового приміщення по пр. Леніна, 212 для розташування офісу.

Враховуючи викладене, 27.06.2012р. Перший заступник прокурора міста Запоріжжя звернувся до місцевого господарського суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та просив суд відновити строк для подання такої заяви. В обґрунтування клопотання про відновлення пропущеного строку прокурор посилався на те, що 14.06.2012р. він звертався до суду із відповідною заявою, проте ухвалою від 19.06.2012р. суд першої інстанції повернув її прокурору з підстав відсутності клопотання про відновлення пропущеного строку для її подання. За твердженням прокурора, про прийняту Вищим адміністративним судом України постанову прокуратурі міста стало відомо 14.05.2012р. згідно листа прокуратури Запорізької області. У звязку з надходженням до прокуратури міста копії повного тексту постанови лише 28.05.2012р., вивчити вказане рішення суду для встановлення підстав для звернення із заявою про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09 за нововиявленими обставинами та підготувати відповідну заяву у строки, передбачені ст. 113 ГПК України, не було можливості з поважних причин.

Як вже зазначалось вище, ухвалою від 27.06.2012р. господарський суд відновив прокурору пропущений строк для подання відповідної заяви та прийняв заяву до розгляду, а 27.07.2012р. ухвалив рішення, яким заяву прокурора задовольнив, частково скасував раніше прийняте рішення та частково задовольнив позовні вимоги.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що доводи заявника про перегляд рішення за нововиявленими обставинами полягають у тому, що постановою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2012р. було скасоване рішення Запорізької міської ради від 09.04.2001р. №32 в частині визначення способу приватизації шляхом викупу обєкту комунальної власності - нежитлового приміщення по пр. Леніна, 212 для розташування офісу, а отже відсутня обставина, що стала підставою для ухвалення первісного рішення господарського суду від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09.

Дану обставину заявник вважає нововиявленою та такою, що має суттєве значення для справи.

Судова колегія не може погодитись із вказаним висновком прокурора з огляду на таке.

Відповідно до статті 112 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові. Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XII ГПК. (п.п. 2-3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011р.).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, підставами для відмови у задоволенні позову при вирішенні справи №22/261д/09 господарський суд Запорізької області визначав не тільки встановлений факт законності та чинності рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. в частині визначення способу приватизації спірного обєкту нерухомості, а й факт здійснення ПП ОСОБА_3 відповідних поліпшень орендованого майна вартістю не менше як 25% залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна. Крім того, при прийнятті первісного рішення господарський суд посилався також на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 03.07.2009р. у справі №6/211/09 (не оскаржено та набрало законної сили) було визнано недійсним рішення Запорізької міської ради №52 від 16.04.2009р. про задоволення протесту прокурора та скасування опротестованого рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. Суд першої інстанції також не прийняв до уваги посилання прокурора на те, що спірний договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріально з перевищенням двомісячного терміну після прийняття рішення, встановленого ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки вказана обставина не є в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою для визнання договору недійсним.

Тобто, всупереч тверджень заявника, вказане рішення міськради №32 не було єдиним та безумовним доказом, на підставі якого суд першої інстанції зробив висновок про безпідставність позовних вимог, а отже відсутні підстави вважати, що врахування судом факту скасування рішення Запорізької міської ради №32 від 09.06.2004р. мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято.

Крім того, згідно положень Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору купівлі-продажу обєкта комунальної власності №121 від 01.12.2004р., викуп застосовується щодо обєктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, включені до переліку обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, а також у разі, якщо обєкт приватизації здано в оренду, і право покупця на викуп обєкта було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України «Про оренду державного майна». Договір оренди нежитлового приміщення укладений між ПП ОСОБА_3 і Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 29.12.2003р. після набрання чинності Закону України «Про оренду державного та комунального майна», але в ньому передбачено право покупця - ОСОБА_3 здійснити приватизацію обєкта оренди, що узгоджується з положеннями Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна»(у відповідній редакції).

Відповідно до п. 9 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України №01-8/500 від 25.04.2001р. «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про приватизацію державного майна»(зі змінами і доповненнями), одним із способів приватизації державного майна є викуп його за договором оренди. Якщо договір оренди не припинив свого існування (стаття 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»), державний орган приватизації не вправі приймати рішення про приватизацію цього майна іншим крім викупу способом, а в разі прийняття такого рішення воно повинно визнаватись недійсним за позовом заінтересованої особи. Винятком з цього правила є відсутність заяви працівників орендного підприємства на його приватизацію. Таким чином, обрання Запорізькою міською радою такого способу приватизації як викуп є обґрунтованим через те, що на той час договір оренди ще не припинив своєї дії.

За статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Розяснення Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням угод недійсними»від 12.03.1999р. №02-5/111 (зі змінами та доповненнями), угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною. Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що оскільки Державна програма приватизації на 2000-2002 роки та Програма приватизації комунальної власності м. Запоріжжя, на які посилається прокурор, є підзаконними нормативними актами, тому визнати недійсним договір №121 від 01.12.2004р. купівлі-продажу обєкта права комунальної власності, посилаючись на вказані документи, неможливо, оскільки це суперечить приписам ст. 203 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що посилання заявника на факт скасування постановою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2012р. рішення Запорізької міської ради від 09.04.2001р. №32 в частині визначення способу приватизації шляхом викупу спірного обєкта комунальної власності не може вважатися нововиявленою обставиною в розумінні ст.112 ГПК України, оскільки вони з огляду на матеріали справи та приписи чинного законодавства не спростовують фактів, які було покладено в основу рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09.

Крім того, судова колегія не може погодитись із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог із застосуванням ст. 35 ГПК України стосовно встановлених постановою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2012р. у справі №К-5859/10 фактів, оскільки вказаною постановою лише зафіксовано факт порушення Запорізькою міською радою Програми приватизації обєктів комунальної власності м. Запоріжжя, яка затверджена рішенням Запорізької міської ради №26 від 26.06.1998р., що не є тотожним поняттям предмету даного спору визнання недійсним договору купівлі-продажу обєкту комунальної власності.

Таким чином, оскільки згідно матеріалів справи договір купівлі-продажу №121 від 01.12.2004р. відповідає діючому на час його укладання законодавству України про приватизацію, підстав для визнання його недійсним судова колегія не вбачає. Крім того, станом на момент винесення рішення, дія спірного договору припинилась (02.12.2009р.). За вказаних обставин, висновок господарського суду про задоволення позову в частині визнання спірного договору недійсним, судова колегія вважає безпідставним та необґрунтованим.

Водночас, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині зобовязання погасити державну реєстрацію права власності, оскільки матеріалами справи не доведено, якими діями чи бездіяльністю БТІ порушуються або оспорюються права заявників чи порушуються їх охоронювані законом інтереси, а також у звязку з тим, що БТІ не є відповідачем у справі.

Проте, з огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам ст.ст. 112-114 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 27.07.2012р. у справі №22/261д/09 не ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді матеріалів і обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню.

Разом з цим, твердження апелянта про невмотивоване прийняття судом до розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до розгляду, а також про пропуск прокурором встановленого ст. 267 ЦК України строку для звернення до суду з відповідним позовом, не знайшли свого підтвердження, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст. 104, ст.105, ст.ст. 112-114 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від 27.07.2012р. (повний текст від 01.08.2012р.) у справі №22/261д/09 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 27.07.2012р. (повний текст від 01.08.2012р.) у справі №22/261д/09 скасувати.

Заяву першого заступника прокурора м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Управління у справах приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09 за нововиявленими обставинами залишити без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 29.12.2009р. у справі №22/261д/09 залишити без змін.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_5

Надруковано примірників 8

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-третій особі

2-прокуратурі

1-господарському суду

1-ДАГС