донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.05.2012 р. справа №10/5014/127/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Москальової І.В.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача: ОСОБА_2 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Луганськ

на рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2012р. (повний текст від 19.03.2012р.) у справі №10/5014/127/2012 (суддя Мінська Т.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Святослав», м. Луганськ

про стягнення 92 199,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м. Луганськ, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Святослав», м. Луганськ, про стягнення збитків в сумі 92 199,00грн.

Рішенням від 12.03.2012р. господарський суд Луганської області у задоволенні позову відмовив у повному обсязі з посиланням на те, що позивачем не доведено наявності всіх елементів складу порушення незабезпечення збереження майна позивача, переданого відповідачу на зберігання правоохоронними органами: неправомірних дій відповідача, вини відповідача, наявності майнової шкоди та причинного звязку між діями чи бездіяльністю відповідача та майновою шкодою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2012р. у справі №10/5014/127/2012 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанцій було зроблено неправильний висновок, що з матеріалів справи не вбачається, в якому стані, комплектності та коли транспортні засоби були передані відповідачу, а також невмотивовано зазначено про відсутність доказів наявності всіх елементів складу правопорушення, оскільки позовні вимоги підтверджуються відповідними доказами, які не було прийнято судом до уваги.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою №03/08/0305 від 11.07.2008р. старшим слідчим Камянобрідського РВ ЛГУ УМВС України в Луганській області було порушено кримінальну справу за фактом спричинення ПП «Лукея»майнової шкоди у значних розмірах шляхом омани за відсутності ознак шахрайства за ознаками злочину, передбаченого ст. 192 ч.2 КК України. З наведеної постанови вбачається, що у червні 2008р. невідомі особи привласнили два автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2 та два напівпричепи до автомобіля НОМЕР_3 та ВВ3944ХХ, які належать ПП «Лукея».

16.07.2008р. старшим слідчим Камянобрідського РВ ЛГУ УМВС України в Луганській області в рамках кримінальної справи №03/08/0305 було винесено постанову про накладення арешту на автомобілі марки МАЗ 51, держ. номери ВВ0126ВН та ВВ0127ВН, та напівпричепи марки МАЗ 975830-3, держ. номери ВВ9209ХХ та ВВ9208ХХ, які належали ПП «Лукея», але в подальшому були продані гр. ОСОБА_3 та на даний час мають вищевказані державні номери.

Згідно постанови про здійснення виїмки від 01.09.2008р., проведено огляд речових доказів, складено відповідний протокол та здійснено виїмку для долучення до справи у ОСОБА_3 автомобілів марки МАЗ 51, державні номери ВВ0126ВН зеленого кольору, 2005 року випуску, двигун №50012239, шасі №У3М2030, та ВВ0127ВН зеленого кольору 2006 року випуску, двигун №60013337, шасі №У3М2394, а також напівпричепів марки МАЗ 975830-3 державні номери ВВ9208ХХ зеленого кольору 2006 року випуску, шасі У3М1203, та ВВ9209ХХ сірого кольору 2006 року випуску, шасі У3М1113, про що складено протокол виїмки від 01.09.2008р. Копію зазначеного протоколу вручено ОСОБА_3, про що свідчить підпис останнього в ньому.

Із довідки по кримінальній справі № 03/08/0305 від 10.02.2012 за вих. №3378 вбачається, що вантажні автомобілі НОМЕР_4 і державний номер НОМЕР_5, напівпричепи марки МАЗ 975830-3, державний номер НОМЕР_6 і державний номер НОМЕР_7, що належать ОСОБА_3, були вилучені у останнього згідно протоколу виїмки від 01.09.2008р. та передані на відповідальне зберігання ТОВ «Святослав», що розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. 1-а Цементна, 1-с.

В подальшому, 20.12.2010р. постановою старшого слідчого Камянобрідського РВ ЛГУ УМВС України в Луганській області було знято арешт з вищевказаних транспортних засобів, що належать ОСОБА_3, а 11.03.2011р. за актом приймання-передачі передано їх позивачу.

Так, із зазначеного акту вбачається, що 11.03.2011р. ФОП ОСОБА_3 отримав, а ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 26.07.2010р., передав на території ТОВ «Святослав»(м. Луганськ, вул. Цементна, 1-с) автомобілі марки МАЗ 544008030 (держ. номери ВВ0126ВН та ВВ0127ВН) та напівпричепи марки МАЗ 975830-3 (держ. номери ВВ9209ХХ та ВВ9208ХХ) у відповідній комплектації.

В матеріалах справи наявна також довіреність від 26.07.2010р., якою ОСОБА_4 було уповноважено ОСОБА_5 бути його представником перед усіма державними та іншими підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та організаційно-правових форм, приватними організаціями, громадянами, фізичними особами-підприємця, органами влади та місцевого самоврядування, а також перед будь-якими банківськими установами тощо з рядом відповідних повноважень.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідні акти приймання-передачі було підписано позивачем без будь-яких зауважень щодо комплектності та цілісності передаваємих транспортних засобів по відношенню до протоколів виїмки та огляду речових доказів від 01.09.2008р.

Разом з цим позивач, посилаючись на те, що при прийомі вказаних транспортних засобів ним була встановлена відсутність деяких складових частин та пошкодження, на підставі даних, наданих у звітах субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 про оцінку матеріального збитку, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми завданої матеріальної шкоди в розмірі 92 199,00грн.

Як зазначалось вище, господарський суд Луганської області у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Судова колегія погоджується з таким висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Так, ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб. Положення вказаної статті також передбачають, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 ГК України також визначено, якими способами захисту прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 22 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Крім того, статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України визначає склад та розмір відшкодування збитків, зокрема, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Зі змісту зазначених статей вбачається, що обов'язок доведення розміру будь-яких збитків покладається на потерпілу сторону, тому відшкодування збитків включає в себе не тільки поняття «збитки», але й покладення обов'язку на потерпілу сторону щодо їх доведення. У зв'язку з цим застосування даного виду відповідальності за своєю суттю розглядається як здійснення ряду певних цілеспрямованих дій, які в комплексі створюють діяльність по відшкодуванню збитків. З огляду на це до ознак збитків відносять також те, що доведення збитків здійснюється в установленій законом формі. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування як реальної шкоди, так і втраченої вигоди, особа, права якої порушено, повинна надати докази на підтвердження розміру завданої шкоди, наявності причинного зв'язку між спричиненими збитками та діями особи, яка порушила зобов'язання, а у випадках, коли законом або договором передбачена презумпція невинуватості боржника, - також вину цієї особи. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено ст. 1166 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, позивач стверджує, що йому було спричинено шкоду в результаті неправомірних дій відповідача, а саме - незабезпечення збереження майна ФОП ОСОБА_3, переданого ТОВ «Святослав»на зберігання правоохоронними органами.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували стан та комплектність транспортних засобів, в якому вони були передані саме відповідачу на відповідальне зберігання. Протокол огляду речових доказів від 01.09.2008р. та протокол виїмки від 01.09.2008р. такими доказами в даному випадку не являються.

Крім того, згідно актів від 11.03.2011р. транспортні засоби передані позивачу не відповідачем, а ОСОБА_4 на території ТОВ «Святослав», що діяв на підставі довіреності від 26.07.2010р. від імені ОСОБА_5, а не від імені підприємства відповідача, однак засвідчені печаткою ТОВ «Святослав». Транспортні засоби у відповідності до вказаних актів прийняті позивачем без зауважень щодо їх стану та комплектності по відношенню до протоколів огляду речових доказів та виїмки від 01.09.2008р.

До того ж, колегія суддів зауважує, що спірні автомобілі було передано позивачу 11.03.2011р., тоді як звіти про оцінку матеріального збитку по ним було складено лише 14.11.2011р., тобто зі спливом майже 8 місяців від дня, коли останній нібито встановив пошкодження майна та відсутність деяких з його складових частин.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність доказів наявності всіх елементів складу правопорушення неправомірних дій відповідача, його вини, а також причинного звязку між діями чи бездіяльністю відповідача та завданою позивачу майновою шкодою.

За вказаних обставин, підстав для задоволення позовних вимог апеляційний господарський суд не вбачає. Посилання заявника в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для її задоволення також не вбачається.

Колегія суддів вважає за необхідне також наголосити, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу листів, претензій тощо із зауваженнями стосовно завдання майнової шкоди, а також вимогами погасити зазначену суму завданих збитків.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2012р. у справі №10/5014/127/2012 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді матеріалів та обставин справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2012р. (повний текст від 19.03.2012р.) у справі №10/5014/127/2012 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Луганськ, на рішення господарського суду Луганської області від 12.03.2012р. (повний текст від 19.03.2012р.) у справі №10/5014/127/2012залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_7

Надруковано примірників 5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС