донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.12.2012 р. справа №5006/10/21пн/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов., ОСОБА_2 по дов.;

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 по дов.;

від третьої особи: ОСОБА_5 по дов., ОСОБА_6 по дов.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Словянськ Донецької області

на рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2012р. (повний текст від 13.11.2012р.) у справі №5006/10/21пн/2012 (суддя Харакоз К.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Донецьк

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Словянськ Донецької області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, м. Словянськ Донецької області

про припинення дій, які порушують право, та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго», м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Словянськ Донецької області, про припинення рибогосподарської діяльності на земельній ділянці (кадастровий № :06:000:0218), на якій розташований став-охолоджувач №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», та яка знаходиться у постійному користуванні ПАТ «Донбасенерго»на підставі Державного акту серії ЯЯ №059095, виданого Словянською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійне користування землею, договорів оренди землі за №12, а також про звільнення земельної ділянки (кадастровий № :06:000:0218), на якій розташований став-охолоджувач №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», та яка знаходиться у постійному користуванні ПАТ «Донбасенерго»на підставі Державного акту серії ЯЯ №059095, виданого Словянською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійне користування землею, договорів оренди землі за №12, шляхом знесення металевої будівлі, розташованої на дамбі става-охолоджувача №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго».

Ухвалою від 24.10.2012р. господарський суд Донецької області в порядку ст. 27 ГПК України залучив до участі у справі в порядку ст. 27 ГПК України у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7 басейнове управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, м. Словянськ Донецької області.

Рішенням від 12.11.2012р. у справі №5006/10/21пн/2012 господарський суд Донецької області частково задовольнив заявлені позовні вимоги, зобовязав фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 припинити рибогосподарську діяльність на земельній ділянці (кадастровий № :06:000:0218), на якій розташований став-охолоджувач №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», у задоволенні решти позову відмовив.

Висновок про часткове задоволення позову суд першої інстанції обґрунтував посилаючись на те, що наявні у відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 рибогосподарської експлуатації спірної водойми надають право на провадження рибогосподарської діяльності, мають статус наукового обґрунтування можливості експлуатації водойми, не надаючи при цьому права на таку експлуатацію за умови припинення дії договору сумісного користування від 09.06.2010р. Факт використання відповідачем спірної водойми та земельної ділянки, на якій вона розташована, суд першої інстанції визнав доведеним матеріалами справи, з чого дійшов висновку про те, що здійснюючи господарську діяльність з риборозведення на водоймі-охолоджувачу №2 Словянської ТЕС та на земельній ділянці, переданій у постійне користування позивачу, відповідач порушує права позивача як належного водо- та землекористувача.

Щодо позовних вимог про звільнення спірної земельної ділянки від розташованих на ній металевої будівлі та плавзасобів, місцевий господарський суд відмовив позивачу у їх задоволенні, оскільки визнав недоведеним факт приналежності спірного майна, розташованого на дамбі водойми-охолоджувача №2, саме відповідачу, як і факт використання останнім земельної ділянки.

Не погодившись з винесеним рішенням відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області по справі №5006/10/21пн/2012 в частині припинення за відповідачем рибогосподарської діяльності на спірній земельній ділянці та стягнення судових витрат, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано факту того, що відповідно до Постанови КМУ від 28.09.1996р. №1192 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення рибного господарства і здійснення рибальства», Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженої Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008р. №4, надання ОСОБА_9 рибогосподарської експлуатації та отримання ОСОБА_8 на рибогосподарську діяльність не ставиться в залежність від узгодження з користувачем земельної ділянки та не потребує укладення будь-яких договорів з первинними користувачами водойми. Тобто, судом невірно встановлена залежність припинення рибогосподарської діяльності, встановленої ОСОБА_9, від закінчення строку дії договору сумісного користування.

Крім того, заявник апеляційної скарги наголошує на незясуванні судом першої інстанції факту наявності у сторін права на укладення такого договору, оскільки відповідно до ст. 6 Водного кодексу України води (водні обєкти) є виключно власністю українського народу і надаються тільки у користування. Народ України здійснює право власності на води (водні обєкти) через ОСОБА_10 раду України, ОСОБА_10 Раду АР Крим і місцеві ради. Отже, за висновком скаржника, право на укладення будь-яких угод стосовно водних обєктів надано виключно зазначеним у вказаній статті субєктам владних повноважень.

В апеляційній скарзі заявник також наголошує на тому, що позивачем не було надано доказів отримання дозволу на спеціальне водокористування водоймою-охолоджувачем №2 для забезпечення господарської діяльності Словянської ТЕС, а суд першої інстанції ототожнив наданий дозвіл на спеціальне водокористування на водопостачання водою технічної якості річки Сіверський Донець і вищевказаний дозвіл на спеціальне водокористування.

За твердженням апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги також ту обставину, що в силу закону Державний водний кадастр не містить відомостей про вторинних водокористувачів, а отже відповідач не має бути на обліку у вказаному Кадастрі. Крім того, оскільки відповідач не здійснює водокористування, що підпадало б під визначення ст. 48 Водного кодексу України, для здійснення рибогосподарської діяльності останній не зобовязаний отримувати дозвіл на спеціальне водокористування.

Заявник апеляційної скарги також спростовує посилання суду на акт №2 від 20.08.2012р., товарні чеки та Паспорт і правила експлуатації водосховища-охолоджувача №2 Словянської ТЕС, оскільки вважає їх неналежними доказами у справі, до того ж зазначає, що винесення рішення про припинення рибогосподарської діяльності відповідача фактично унеможливлює виконання ним встановлених ОСОБА_9 обовязків.

Як зазначає скаржник, судом першої інстанції не взято до уваги, що укладення договору оренди відповідно до ст. 51 Водного кодексу України на даний час є неможливим, оскільки порядок передачі в оренду водних обєктів законодавством не визначений, відсутня і методика оцінки водного обєкту, тому відповідач не має можливості укласти відповідний договір оренди. Крім того, за твердженням апелянта, суд не однаково застосував до сторін норми чинного законодавства, оскільки не зясував наявності у позивача доказів укладення договору оренди водойми-охолоджувача №2, а також дійшов суперечливого висновку про припинення рибогосподарської діяльності відповідача на спірній земельній ділянці за відсутності доказів використання останнім вказаної земельної ділянки.

Вищевикладене, на думку заявника, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа у справі зазначила, що відповідні розяснення водного законодавства щодо водокористування СО Словянська ТЕС ПАТ «Донбасенерго»та ФОП ОСОБА_3 спірного водоймища були надані до суду першої інстанції і враховані ним при прийнятті рішення у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає викладені в ній доводи необґрунтованими, у звязку з чим просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно відомостей, що містяться в Каталозі водокористування річки Сіверський Донець (від границі Харківської і Донецької областей до границі Донецької і Ворошиловградської областей АЗО ДОН 0218/5 0475 0570 28), затвердженого Міністерством меліорації і водного господарства УРСР, який діє по теперішній час, Словянське водосховище №2 охолоджувач Слов'янської ГРЕС введено в експлуатацію у 1968 році та знаходиться на 516 км. річки Сіверський Донець. Площа дзеркала водойми складає 1,7 кв.км.

Експлуатація водосховища-охолоджувача №2 Слов'янської ТЕС здійснюється відповідно до Паспорту та правил експлуатації водосховища-охолоджувача №2 Слов'янської ТЕС, розроблених Донецьким інститутом «Теплоелектропроект»ВАТ «Донбасенерго»на підставі договору №11-1625 від 16.09.2000р. зі Словянською ТЕС.

Згідно з п. п. 3.1, 3.3 Правил експлуатації водойми-охолоджувача №2, дана водойма призначена для охолодження теплообмінних вод І черги Словянської ТЕС. ОСОБА_9 роботи водойми-охолоджувача передбачає забезпечення нормального технологічного режиму роботи основного обладнання Слов'янської ТЕС, безпеку водонапірних споруд та прилеглої території, дотримання вимог охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, водойма-охолоджувач №2 є штучно зведеною водоймою з технологічним призначенням участі у режимі роботи Словянської ТЕС.

30.12.2011р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області ПАТ «Донбасенерго»СО «Словянська ТЕС»видано дозвіл на спеціальне водокористування водними обєктами, зокрема, на водопостачання водою технічної якості річки Сіверський Донець 20//АЗО/ДОН/0218; ТН; 514 км.

Відповідно до листа Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України вих.№090ВР/1369 від 09.10.2012р., направленого позивачу, СО «Словянська ТЕС»ПАТ «Донбасенерго»знаходиться на обліку в Сіверсько-Донецькому басейновому управлінні водних ресурсів як користувач водоймою-охолоджувачем №2 (Словянське водосховище №2). Інших водокористувачів на обліку не значиться.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 29.10.2003р. №617 було затверджено Перелік нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго»під час корпоратизації, до якого було віднесено і водойму-охолоджувач №2 (інв.№370) та струмонаправляючу дамбу (інв. №379).

Згідно з Державним актом серії ЯЯ №059095 на право постійного користування земельною ділянкою, виданого 17.01.2007р., Відкрите акціонерне товариство «Донбасенерго»є постійним користувачем земельної ділянки площею 216,2947га, розташованої на території Райгородської селищної ради за межами населеного пункту, для діяльності та обслуговування става-охолоджувача №2.

В подальшому, 09.06.2010р. між ВАТ «Донбасенерго»та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір №451, за умовами якого сторони узгодили сумісне використання ставу-охолоджувача №2 Словянської ТЕС, а саме позивач використовує став для охолодження теплообмінних вод Словянської ТЕС, а відповідач для здійснення рибогосподарської діяльності на умовах, визначених даним договором.

Пунктом 6.4 даного договору сторони погодили, що він набуває чинності після підписання сторонами ОСОБА_5 про початок спільного використання ставу та діє до 31.12.2010р.

У випадку, якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не заявить про свій намір припинити відносини за договором, даний договір вважається пролонгованим на тих же умовах на 1 календарний рік.

Згідно п.6.5 договору, акт про початок сумісного використання водойми може бути підписано за умови виконання, зокрема, умови про наявність у ФОП ОСОБА_3 ліцензії на рибогосподарську діяльність та оформлення у встановленому порядку ОСОБА_9 рибогосподарської діяльності става-охолоджувача №2 Словянської ТЕС.

Згідно з матеріалами справи, акт про початок спільного використання водойми охолоджувача №2 Слов'янської ТЕС було підписано сторонами 25.11.2010 року.

Додатковою угодою №2 від 30.12.2011р. до договору №451 від 09.06.2010р. про спільне використання водойми-охолоджувача №2 Слов'янської ТЕС, сторонами було продовжено строк дії договору до 01.07.2012р.

Листом вих.№01юр/2391 від 23.05.2012р. за підписом директора СО ПАТ «Донбасенерго»Слов'янської ТЕС відповідача було повідомлено про припинення договору №451 від 09.06.2010р. у звязку з закінченням строку його дії з 01.07.2012 року. Згідно напису на копії вказаного листа, доданого до позовної заяви, даний лист було отримано відповідачем 25.05.2012р.

Тобто, договір про спільну діяльність між сторонами припинив свою дію 01.07.2012р., проте 22.06.2012р. відповідач письмово повідомив позивача про його незгоду припиняти господарську діяльність на водоймі-охолоджувачі №2.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що протягом дії договору відповідачем та ТОВ «Лабораторія кадастру природних ресурсів, обєктів та територій»було оформлено ОСОБА_9 рибогосподарської експлуатації водойми-охолоджувача №2 Слов'янської ТЕС, розташованої в долині річки Казений Торець на території міста Миколаївка Словянського району Донецької області. Даний режим було погоджено з начальником Держрибоохорони в Донецькій області, начальником Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області та затверджено головою Держкомрибгоспу України. Пунктом 17 ОСОБА_9 визначено термін його дії - з 01.11.2010р. по 31.12.2019р.

ОСОБА_8 Держкомрибгоспу АВ №548084 на здійснення діяльності, повязаної з промисловим виловом риби на промислових ділянках рибогосподарських водойм, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств, ОСОБА_3 було видано 27.09.2010р. без обмеження строку дії, починаючи з 06.09.2010 року.

04.07.2012р. на підставі наказу Словянської ТЕС №223 від 21.05.2012р. «Про обстеження водойми-охолоджувача №2»уповноваженою комісією позивача було складено відповідний акт, в якому було зафіксовано, що незважаючи на закінчення строку дії договору №451 від 09.06.2010р. з 01.07.2012 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 свою господарську діяльність фактично не припинив та продовжує використовувати водойму-охолоджувач №2 Слов'янської ТЕС для здійснення рибогосподарської діяльності. Зокрема, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 продовжує здійснювати вилов водних живих ресурсів з використанням плавзасобів; на водному обєкті громадянами здійснюється оплатний любительський вилов риби на підставі квитків, придбаних у ФОП ОСОБА_3; на дамбі водойми-охолоджувача №2 знаходиться побутові приміщення.

20.08.2012р. було проведено повторне обстеження водойми-охолоджувача №2 та встановлено, що відповідач свою господарську діяльність не припинив, про що складено акт №2.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області від 09.07.2012р. №6/21-293, яким ФОП ОСОБА_3 було надано згоду на передачу в оренду водного обєкту площею водного дзеркала 164,0га, обємом 0,0041 куб.км., що розташований за межами смт. Райгородок, для риборозведення.

Однак, 02.10.2012р. листом №19-3929 позивач звернувся до Донецької обласної державної адміністрації та повідомив про незгоду ПАТ «Донбасенерго»на передачу става-охолоджувача №2 та гідротехнічних споруд в оренду відповідачу. У відповідь листом від 03.10.2012 року вих.№01-08460-17з/04 Донецька обласна державна адміністрація повідомила ПАТ «Донбасенерго»про те, що питання щодо надання в оренду водних обєктів розглядається тільки при наявності письмової згоди землекористувача (землевласника) та власника або балансоутривувача гідротехнічних споруд на спільне користування та технічне обслуговування.

З огляду на викладене, посилаючись на те, що дії відповідача по продовженню рибогосподарської діяльності порушують законне право ПАТ «Донбасенерго», як користувача земельної ділянки, на її використання для власних господарських потреб, останній звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про припинення дій, що порушують право, або створюють загрозу його порушення, шляхом припинення рибогосподарської діяльності відповідача на спірному водному обєкті та звільнення земельної ділянки шляхом знесення металевої будівлі, розташованої на дамбі става-охолоджувача №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго».

Як зазначалось вище, господарський суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Статтями 19, 58 Земельного кодексу України визначено категорії земель за основним цільовим призначенням, серед яких землі водного фонду України, до яких належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

За статтею 59 Земельного кодексу України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Державним водогосподарським організаціям за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування землі водного фонду для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами тощо.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Користування водними обєктами в Україні регулюється Водним кодексом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об'єкти) через ОСОБА_10 України, ОСОБА_10 Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та ОСОБА_10 міністрів Автономної Республіки Крим (ст. 6 Водного кодексу України).

Згідно ст. 42 Водного кодексу України, водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними. Вторинні водокористувачі можуть здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти також на підставі дозволів на спеціальне водокористування.

Статтею 47 ВК України визначено, що безкоштовно, без закріплення водних об'єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів здійснюється лише загальне водокористування - громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об'єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць).

Частинами ж 1 і 2 ст. 48 ВК України встановлено, що забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів, є спеціальним водокористуванням, яке здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Крім того, статтями 44, 49 Водного кодексу України встановлений обовязок спеціальних водокористувачів здійснювати діяльність лише за наявності відповідного дозволу.

З матеріалів справи вбачається, що спірна водойма-охолоджувач №2 є штучно зведеною водоймою з технологічним призначенням участі у режимі роботи Словянської ТЕС. Наказом Міністерства палива та енергетики України від 29.10.2003р. №617 було затверджено Перелік нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго»під час корпоратизації, до якого було віднесено і водойму-охолоджувач №2 (інв.№370) та струмонаправляючу дамбу (інв. №379). 17.01.2007р. Відкрите акціонерне товариство «Донбасенерго»отримало право постійного користування земельної ділянки площею 216,2947га, розташованої на території Райгородської селищної ради за межами населеного пункту, для діяльності та обслуговування става-охолоджувача №2 на підставі Державного акту серії ЯЯ №059095. 30.12.2011р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області ПАТ «Донбасенерго»СО «Словянська ТЕС»видано дозвіл на спеціальне водокористування водними обєктами, зокрема, на водопостачання водою технічної якості річки Сіверський Донець 20//АЗО/ДОН/0218; ТН; 514 км.

Таким чином, з огляду на матеріали справи, позивач здійснює спеціальне водокористування за наявності дозволу, як того вимагає п.9 ст. 44, ст. 49 ВК України, тобто є первинним водокористувачем в розумінні чинного законодавства України. Як зазначило ОСОБА_7 басейнове управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України у відзиві на апеляційну скаргу №10/1662 від 10.12.2012р., дозвіл на спец водокористування видано на всю господарську діяльність позивача відповідно до Порядку погодження та видачі дозволів на спец водокористування, затвердженого Постановою КМУ від 13.03.2002р. №321. Згідно п.3.1 Паспорту і правил експлуатації водосховища, став-охолоджувач №2 представляє собою водогосподарський обєкт технологічного призначення, знаходиться на балансі позивача, використання якого згідно ст. 74 ВК України повинно здійснюватись у відповідності з технічним проектом будівництва станції і цими Правилами. У звязку з викладеним, за поясненнями третьої особи у справі, окремо дозвіл на його використання не надається.

Згідно ч.3 ст. 45 ВКУ, права водокористувачів, які здійснюють спеціальне водокористування, можуть бути обмежені органом, який видав дозвіл на спеціальне водокористування чи надав водний об'єкт у користування або в оренду.

Таких обмежень щодо прав позивача судом не встановлено.

Враховуючи викладене, за висновком судової колегії, позивач є належним водокористувачем спірного става-охолоджувача №2 згідно чинного водного законодавства, а також отримав статус належного землекористувача для обслуговування вказаної водойми в розумінні ст.123-125 Земельного кодексу України на підставі Державного акту серії ЯЯ №059095.

Посилання заявника апеляційної скарги на той факт, що дозвіл на спеціальне водокористування водойми-охолоджувача №2 та дозвіл на спеціальне водокористування на водопостачання водою технічної якості річки Сіверський Донець не є тотожними поняттями, а також на те, що позивачем не надав доказів оформлення права оренди спірної водойми, судова колегія до уваги не приймає з огляду на наявні в матеріалах справи пояснення Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, а також на те, що спірна водойма відповідно до Наказу Міністерства палива та енергетики України від 29.10.2003р. №617 увійшла до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго»під час корпоратизації.

Так, згідно ст. 6 Водного кодексу України води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування, однак позивач згідно Закону України «Про електроенергетику»є енергогенеруючої компанією, яка забезпечує потреби оптового ринку електроенергетики України. За поясненнями Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, позивач відповідно до ст. 25 Водного кодексу України надає до вказаного органу звіти про водокористування у зазначені терміни за встановленою формою, а також сплачує збір за спеціальне водокористування згідно ст. 29, 30 ВК України, 323 Податкового кодексу України. Таким чином, судова колегія вважає, що позивач набув право належного водокористувача на підставі наявних в матеріалах справи доказів та здійснює його відповідно до закону.

Натомість відповідач, посилаючись на наявні у нього ОСОБА_9 рибогосподарської експлуатації спірної водойми та ОСОБА_8 Держкомрибгоспу на діяльність, повязану з промисловим виловом риби на промислових ділянках рибогосподарських водойм, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств, за умови закінчення терміну дії договору №451 від 09.06.2010р. про сумісне використання спірного ставка, вважає їх достатніми підставами для здійснення рибогосподарської діяльності на ставі-охолоджувачі №2 та зазначає, що отримання відповідної ліцензій та режиму не ставиться у залежність від узгодження із власниками земельних ділянок та/або користувачами цими водоймами.

Апеляційний господарський суд не може погодитись з такими твердженнями апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ст. 51 Водного кодексу України, у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Передача орендарем права на оренду водного об'єкта (чи його частини) іншим суб'єктам господарювання забороняється.

Орендодавцями водних об'єктів (їх частин) місцевого значення є ОСОБА_10 Міністрів Автономної Республіки Крим і обласні ради.

Окремі повноваження щодо надання водних об'єктів (їх частин) місцевого значення в користування ОСОБА_10 Міністрів Автономної Республіки Крим та обласні ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевим органам виконавчої влади.

Орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. Умови, строки і збір за оренду водних об'єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін.

Також, відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Отже, з наведених законодавчих норм вбачається, що відносини щодо оренди земельної ділянки водного фонду, щодо оренди водного обєкта та щодо здійснення рибогосподарської діяльності є різними і такими, що регулюються окремими положеннями чинного законодавства. Правовідносини щодо укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду регулюються Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі», а правовідносини щодо укладення договору оренди водних обєктів ст. 51 Водного кодексу України. Таким чином, необхідною умовою користування водоймою є наявність у користувача договору оренди землі водного фонду та договору оренди водного обєкта, які у відповідача відсутні. Отримання відповідачем ОСОБА_9 рибогосподарської експлуатації спірної водойми та ОСОБА_8 Держкомрибгоспу на діяльність, повязану з промисловим виловом риби на промислових ділянках рибогосподарських водойм, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств, лише підтверджують правомірність зайняття ним відповідним родом господарської діяльності, однак не є правовстановлюючими документами на земельну ділянку та водний обєкт, а отже не є підставою для їх користування.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ліцензія надає відповідачу лише право на провадження рибогосподарської діяльності, режим встановлює умови такої діяльності, але право на її здійснення безпосередньо на водоймі-охолоджувачу №2 Словянської ТЕС, тобто її фактичне використання, у відповідача відсутнє з огляду на відсутність у нього права користування водним обєктом та відповідною земельною ділянкою.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на невмотивоване не надання судом першої інстанції правової оцінки умовам договору №451 від 09.06.2010р., судова колегія вважає за необхідне зазначити, що з огляду на факт припинення дії договору з 01.07.2012р. та небажання позивача його продовжувати, такі твердження є необґрунтованими та такими, що не стосуються предмету даного спору.

Отже, за висновком апеляційного господарського суду, своїми діями відповідач порушує законні права позивача як первинного водокористувача, що охороняються законом та підлягають захисту судом.

Так, відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено, що кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

З огляду на викладене, судова колегія вважає позовні вимоги про припинення рибогосподарської діяльності ФОП ОСОБА_3 на земельній ділянці става-охолоджувача №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго»обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, вимоги про звільнення вказаної земельної ділянки шляхом знесення металевої будівлі, розташованої на дамбі става-охолоджувача №2 Словянської ТЕС ПАТ «Донбасенерго», суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними доказами в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2012р. у справі №5006/10/21пн/2012 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, тому підстав для її задоволення не вбачається.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на заявника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2012р. (повний текст від 13.11.2012р.) у справі №5006/10/21пн/2012 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Словянськ Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2012р. (повний текст від 13.11.2012р.) у справі №5006/10/21пн/2012залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_11

Надруковано примірників 6

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-третій особі

1-господарському суду

1-ДАГС