донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.12.2012 р. справа №5009/3272/12

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача: не зявився;

від третіх осіб: не зявились.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, смт. Приазовське Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2012р. (повний текст від 12.11.2012р.) у справі №5009/3272/12 (суддя Колодій Н.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт Приазовське Запорізької області

до Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, смт. Приазовське Запорізької області

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_3, смт. Приазовське Запорізької області, 2) ОСОБА_4, смт. Приазовське Запорізької області

про визнання недійсним рішення Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області №16 від 04.10.2011р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, смт Приазовське Запорізької області, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, смт. Приазовське Запорізької області, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_3, смт. Приазовське Запорізької області, 2) ОСОБА_4, смт. Приазовське Запорізької області, про визнання недійсним рішення двадцять першої сесії шостого скликання Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області №16 від 04.10.2011р. «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3Р.».

Рішенням від 31.10.2012р. у справі №5009/3272/12 господарський суд Запорізької області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі з посиланням на те, що фактично оскаржуваним рішенням відповідач, змінивши своє ж попередньо прийняте рішення №71 від 25.08.1999р., надав право користування частиною орендованою позивачем земельної ділянки третім особам, а отже вказане рішення №16 від 04.10.2011р. не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача як землекористувача земельної ділянки.

Не погодившись з винесеним рішенням відповідач, Приазовська селищна рада Приазовського району Запорізької області, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2012р. у справі №5009/3272/12 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано факту того, що ФОП ОСОБА_2 не є належним позивачем у справі, оскільки договір оренди від 03.09.1999р., на який позивач посилається як на підставу позовних вимог, є недійсним, оскільки не пройшов державної реєстрації у відповідних державних органах.

Крім того, за твердженням скаржника, на теперішній час ФОП ОСОБА_2 є орендарем земельної ділянки відповідача, проте площею не 0,12га, а 0,1094га, а станом на сьогодні з 0,12га спірної земельної ділянки 0,0096га орендується на законних підставах ОСОБА_3, що підтверджується тимчасовим договором оренди земельної ділянки №33 від 01.01.2012р.

Заявник апеляційної скарги також звертає увагу апеляційного господарського суду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме не залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу Держкомзему Приазовського району Запорізької області.

Вищевикладене, на думку заявника, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявились з невідомих підстав, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №02520501 та №02519503.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив телеграму з проханням відкласти розгляд справи через неможливість забезпечити явку уповноваженого представника та необхідність подання додаткових доказів. Судовою колегією у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки по-перше, заявником не підтверджено жодним доказом викладених у телеграмі обставин, а по-друге, додаткові докази в порядку ст. 101 ГПК України приймаються апеляційним господарським судом лише при обґрунтуванні неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника.

Крім того, ухвалою про порушення апеляційного провадження від 28.11.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приазовської селищної ради №71 від 25.08.1999р. Приватному підприємцю ОСОБА_2 було виділено у тимчасове користування на умовах оренди строком на 20 років земельну ділянку площею 0,12га для благоустрою території, реконструкції дренажу, наведення порядку, розміщення торгівельних місць, що знаходяться між територією автостоянки в районі джерела «Гук»та тротуарною стежкою із земель населеного пункту з оплатою 72грн. за 1 рік.

На підставі вказаного рішення, 03.09.1999р. між Приазовською селищною радою (орендодавцем) та Приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендарем) було укладено, нотаріально посвідчено та 03.09.1999р. зареєстровано у Приазовському районному відділі земельних ресурсів за №2, договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, розташовану в селищі Приазовське, вул. Горького, поблизу автотраси Ростов-Одеса біля джерела «Гук», загальною площею 0,12га земель загального користування. Зазначена земельна ділянка надається в оренду для благоустрою, реконструкції дренажу, наведення порядку та розміщення торгівельних місць.

Пунктом 2 договору сторони узгодили строк його дії 20 років з моменту його реєстрації у Приазовському районному відділі земельних ресурсів.

До вищевказаного договору доданий план земельної ділянки, план тимчасового землекористування ПП ОСОБА_2, акт вибору земельної ділянки, акт про встановлення меж ділянки в натурі, підписані повноважними представниками та скріплені печатками відповідача.

Судова колегія не приймає до уваги посилання заявника апеляційної скарги на недійсність договору оренди від 03.09.1999р., у звязку з чим відсутність повноважень ФОП ОСОБА_2 на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки матеріалами справи підтверджено факт проведення спеціалістом Приазовського районного відділу земельних ресурсів реєстрації вказаного договору, про що 03.09.1999р. у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі здійснено запис №2.

Згідно з матеріалами справи, 03.09.1999р. земельна ділянка площею 0,12га, розташована між територією автостоянки в районі джерела «Гук»та тротуарною стежкою із земель населеного пункту Приазовське, була передана ПП ОСОБА_2 за актом прийому-передачі у неблагоустроєному стані, в антисанітарних умовах, з відсутнім дренажем, з непрацюючими лініями звязку на ній, пошкодженими і порушеними деревами.

Крім того, з метою виконання вимог пункту 2 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», для отримання кадастрового номеру земельної ділянки Приватним підприємцем ОСОБА_2 була замовлена технічна документація щодо встановлення меж орендованої земельної ділянки в натурі.

У квітні 2012 року Приватним підприємством «ГЕО», яке має ліцензію на проведення топографо-геодезичних та картографічних робіт (копії яких наявні в матеріалах справи), була проведена земельно-кадастрова інвентаризація орендованої ПП ОСОБА_2 земельної ділянки з уточненням розташування меж та складенням відповідної технічної документації із землеустрою. Межі земельної ділянки були узгоджені із суміжними землекористувачами: Приазовською селищною радою, ОСОБА_5 та Фермерським господарством «Деметра». Акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі додано до технічної документації.

В результаті земельно-кадастрової інвентаризації підтверджено, що площа земельної ділянки складає 0,12га. Тобто площа земельної ділянки, яка передана в оренду за спірним рішенням, відповідає її фактичній площі, що спростовує посилання заявника апеляційної скарги на той факт, що на теперішній час дійсний розмір орендованої ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки складає 0,1094га.

Разом з цим, 04.10.2011р. Приазовською селищною радою двадцять першої сесії шостого скликання було прийнято рішення №16, яким: забезпечено проїзд до земельної ділянки гр. ОСОБА_3, що розташована по вул. Горького, 64-а в смт. Приазовське, за рахунок земель ринку «Гук», завширшки 5 метрів з західної сторони від джерела бювету «Гук»; забезпечено проїзд до земельної ділянки гр. ОСОБА_4, що розташована по вул. Горького, 64-б в смт. Приазовське, за рахунок земель ринку «Гук», завширшки 5 метрів зі східної сторони від доріжки до туалету рингу «Гук»; попереджено Приватного підприємця ОСОБА_2, що площа орендованої земельної ділянки, наданої для благоустрою, реконструкції дренажу, розміщення торгівельних місць, наведення порядку, буде зменшена; зобовязано ПП ОСОБА_2 забезпечити безперешкодний проїзд, прохід до земельних ділянок гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно схеми.

На підставі викладеного, посилаючись на порушення своїх прав як належного землекористувача спірної земельної ділянки внаслідок прийняття незаконного рішення Приазовської селищної ради №16 від 04.10.2011р., позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з відповідним позовом.

Як зазначалось вище, господарський суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачаться, що позивач є належним користувачем на умовах оренди строком на 20 років земельної ділянки площею 0,12га із земель загального користування, розташованої в селищі Приазовське, вул. Горького, поблизу автотраси Ростов-Одеса біля джерела «Гук», на підставі договору від 03.09.1999р.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі»(в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Статтею 95 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) встановлено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Крім того, відповідно до частини 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним спірного рішення селищної ради позивач послався на те, що фактично вказаним рішенням було передано право користування орендованої ФОП ОСОБА_2 земельною ділянкою третім особам, крім того, всупереч вимогам чинного законодавства, встановлено земельний сервітут, чим фактично змінено попереднє, прийняте Приазовською селищною радою, рішення №71 від 25.08.1999р.

Згідно п. 2 Розяснень Президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000р. (зі змінами і доповненнями), підставами для визнання акта державного чи іншого органу недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч. 2 ст. 34 вказаного Кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів правомірного набуття ФОП ОСОБА_2 права користування на умовах оренди строком на 20 років земельною ділянкою площею 0,12га із земель загального користування, розташованої в селищі Приазовське, вул. Горького, поблизу автотраси Ростов-Одеса біля джерела «Гук», чинність договору оренди від 03.09.1999р., судова колегія вважає обґрунтованими твердження позивача про порушення вказаним рішенням прав ФОП ОСОБА_2 як землекористувача спірної земельної ділянки.

Крім того, з огляду на зміст оскаржуваного рішення, фактично відповідачем надано право користування частиною орендованої позивачем земельної ділянки третім особам шляхом встановлення земельного сервітуту.

Статтею 401 ЦК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Разом з цим, згідно ст. 402 ЦК України (у відповідній редакції), сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ст. 403 ЦК України).

Відповідно до ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Водночас, главою 16 Земельного кодексу України, який є спеціальним нормативним актом по відношенню до спірних правовідносин, визначено зміст права земельного сервітуту.

Так, згідно ст.ст. 98-100 ЗК України (у відповідній редакції), право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту, зокрема, як права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги факт того, що фактично встановивши спірним рішенням земельний сервітут, Приазовська селищна рада припустилась порушення норм чинного цивільного та земельного законодавства, що є неприпустимим з огляду на ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», судова колегія дійшла висновку про невідповідність рішення двадцять першої сесії шостого скликання Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області №16 від 04.10.2011р. «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3Р.» вимогам чинного законодавства та порушення ним прав позивача як землекористувача спірної земельної ділянки.

Крім того, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що фактично відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення змінене рішення дванадцятої сесії двадцять третього скликання Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області № 71 від 25.08.1999р. «Про надання у тимчасове користування (на умовах оренди) земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_2М.», яким земельна ділянка площею 0,12 га, розташована в смт. Приазовське, вул. Горького, поряд з автодорогою Ростов-Одеса, поблизу джерела «Гук», передана позивачу в оренду на 20 років, що є неприпустимим згідно абз.5, 6 п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, та погоджується з висновком суду першої інстанції про їх задоволення у повному обсязі.

Посилання заявника апеляційної скарги на порушення норм матеріального права при прийнятті спірного рішення мають характер необґрунтованих припущень, не підтверджені жодними доказами, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Що стосується тверджень скаржника про невмотивоване залишення поза увагою клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу Держкомзему Приазовського району Запорізької області, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 27 ГПК України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

В обґрунтування необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділу Держкомзему Приазовського району Запорізької області заявник апеляційної скарги наголошував на тому, що рішенням у даній справі можуть грубо порушитись права вказаного органу, а також на тому, що залучення вказаної особи є необхідним для всебічного, обєктивного та законного розгляду справи.

Статтею 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Моніторинг родючості ґрунтів земель сільськогосподарського призначення та агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення проводить центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики.

Згідно Положення про Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердженого Указом Президента України №970/200 від 14.08.2000р. (втратив чинність на підставі Указу Президента України №445/2011 від 08.04.2011р.), Державний комітет України по земельних ресурсах (Держкомзем України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Держкомзем України вносить у встановленому порядку пропозиції щодо формування державної політики у сфері регулювання земельних відносин, використання, охорони та моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру і забезпечує її реалізацію, здійснює управління в цій сфері, а також міжгалузеву координацію та функціональне регулювання з питань, віднесених до його відання. Одним із основних завдань Держкомзему є державний контроль за використанням та охороною земель.

Указом Президента України №445/2011 від 08.04.2011р. «Про Державне агентство земельних ресурсів України»було затверджено Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, відповідно якого вказаний орган є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Таким чином, з огляду на наведені норми чинного законодавства та предмет даного спору, судова колегія вважає необґрунтованими твердження заявника апеляційної скарги про порушення внаслідок прийняття оспорюваного рішення у даній справі прав і обовязків відділу Держкомзему Приазовського району Запорізької області, тому не приймає вказані твердження до уваги.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2012р. у справі №5009/3272/12 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на заявника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2012р. (повний текст від 12.11.2012р.) у справі №5009/3272/12 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, смт. Приазовське Запорізької області, на рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2012р. (повний текст від 12.11.2012р.) у справі №5009/3272/12залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_6

Надруковано примірників 7

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

2-третім особам

1-господарському суду

1-ДАГС