донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.05.2012 р. справа №38/266пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1;

від позивача: ОСОБА_2 по дов.;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_3 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Прокурора м. Маріуполя в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

на рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. (повний текст від 22.03.2012р.) у справі №38/266пд (головуючий суддя Лейба М.О., судді Сгара Е.В., Курило Г.Є.)

за позовом Прокурора м. Маріуполя в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь Донецької області

про розірвання договору купівлі-продажу, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 14.01.2010р. нежитлового приміщення літ. А/п загальною площею 83,5кв.м., розташованого за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г; зобовязання відповідача повернути до комунальної власності м. Маріуполя в натурі зазначене майно; стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10% вартості приватизованого обєкту, а саме 2703,60грн. за недотримання зобовязань щодо використання обєкта приватизації за цільовим призначенням; стягнення з відповідача штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700,00грн. за перешкоджання у проведенні перевірки дотримання умов договору

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Маріуполя звернувся до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Маріуполь Донецької області, з вимогами про розірвання договору купівлі-продажу, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 14.01.2010р. нежитлового приміщення літ. А/п загальною площею 83,5кв.м., розташованого за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г; зобовязання відповідача повернути до комунальної власності м. Маріуполя в натурі зазначене майно; стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10% вартості приватизованого обєкту, а саме 2703,60грн. за недотримання зобовязань щодо використання обєкта приватизації за цільовим призначенням; стягнення з відповідача штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700,00грн. за перешкоджання у проведенні перевірки дотримання умов договору.

Рішенням від 20.03.2012р. господарський суд Донецької області позовні вимоги задовольнив частково, розірвав договір купівлі-продажу, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 від 14.01.2010р., нежитлового приміщення літ. А/п загальною площею 83,5кв.м., розташованого за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г, в задоволенні іншої частини позову відмовив.

Висновок про часткове задоволення позову місцевий господарський суд обґрунтував, посилаючись на встановлену ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна»відповідальність покупця за договором купівлі-продажу обєкта комунальної власності за підтверджене матеріалами справи невиконання взятих на себе договірних обовязків у вигляді розірвання такого договору. Разом з цим, враховуючи те, що спірний договір було укладено між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4, а також прийнявши до уваги чинність договору купівлі-продажу комунального майна від 30.09.2009р. №1311, укладеного між управлінням міського майна Маріупольської міської ради та ФОП ОСОБА_5, суд першої інстанції у задоволенні цієї частини позову відмовив. Крім того, з огляду на недоведеність позивачем факту перешкоджання відповідачем у проведенні перевірки виконання умов договору, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні вимог про стягнення штрафу на підставі п. 7.5 договору в розмірі 1 700,00грн., а також, у звязку з недоведеністю факту недотримання відповідачем використання спірного обєкта приватизації за цільовим призначенням, відмовив у задоволенні вимог про стягнення штрафу на підставі п. 7.4 договору в сумі 2703,60грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Прокурор м. Маріуполя звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення господарського суду Донецької області в частині відмови у позовних вимогах щодо зобовязання відповідача повернути предмет спірного договору в натурі до комунальної власності м. Маріуполя, а також про відмову у стягненні штрафу в розмірі 1700,00грн., та просить прийняти в цій частині нове рішення, яким зобовязати відповідача повернути до комунальної власності м. Маріуполя в натурі нежитлове приміщення Літ. А/п, приміщення 1, кімнати 1-10, І, ІІ, загальною площею 83,5кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г, а також стягнути з відповідача штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700,00грн. за перешкоджання у проведенні перевірки дотримання умов договору, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що матеріалами справи підтверджений факт перешкоди відповідачем у проведенні перевірки дотримання умов договору купівлі-продажу шляхом ненадання на вимоги позивача документів про виконання приватизаційних зобовязань, хоча обовязок з такого надання безпосередньо закріплений п.10 спірного договору.

Крім того, заявник вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про неможливість повернення спірного обєкту до комунальної власності м. Маріуполя, оскільки незастосування до спірних правовідносин принципу двосторонньої реституції унеможливлює сам факт виконання рішення суду першої інстанції та приписів ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Вищевикладене, на думку скаржника, є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 17.04.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, за відсутності заперечень інших учасників процесу, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представників позивача і третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2009р. між Управлінням міського майна м. Маріуполя (продавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (покупцем) було укладено договір №1311 купівлі-продажу нежитлового приміщення (посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 30.09.2009р. та зареєстрований в реєстрі за №766, номер правочину 3640655), за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю нежитлове приміщення, літ. А/п, приміщення 1, кімнати 1-10, І, ІІ, загальною площею 83,5кв.м., в цілому, розташоване за адресою: 87501, м. Маріуполь, бульвар Приморський, 27г, на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Приміщення розташоване у підвальній споруді.

Згідно п.1.1 договору, зазначене приміщення приватизоване способом «викуп».

Право володіння, користування і розпорядження обєктом приватизації переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору, державної реєстрації та після сплати повної вартості придбаного обєкта приватизації (п. 1.2 договору).

Розділом 5 договору сторони узгодили обовязки покупця, серед яких, зокрема, постійно зберігати профіль використання обєкта - громадський туалет, надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору, додержувати екологічні та санітарно-гігієнічні норми, виконувати природоохоронні заходи, утримувати в належному порядку прилягаючу територію і зовнішній вигляд приміщення. Подальше відчуження і передача в заставу покупцем обєкта приватизації, а також введення його в експлуатацію після реконструкції; визнання права власності на збудоване приміщення (якщо до складу таких входить обєкт приватизації) в період дії умов цього договору (протягом 3-ох років з моменту переходу до покупця права власності) здійснюється за згодою продавця із забезпеченням переходу до нового власника усіх зобовязань, не виконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та договором прав та обовязків покупця згідно законодавству України. Покупець зобовязаний повідомити управління міського майна про нового власника у двотижневий термін.

Крім того, згідно п.п. 7.4, 7.5 договору, у випадку недотримання покупцем зобовязань щодо використання обєкта не за цільовим призначенням, він сплачує штраф у розмірі 10% вартості придбаного обєкта. Штрафи стягуються з винних осіб за рішенням суду у встановленому законом порядку та перераховуються до місцевого бюджету. За недопущення працівників органу приватизації, протидію чи перешкоджання проведенню ними перевірки дотримання умов договору купівлі-продажу, на покупця покладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний встановлений факт.

Усі спори, що виникають при виконанні умов цього договору, або у звязку з тлумаченням розділів договору, вирішуються шляхом переговорів. Якщо сторони протягом місяця не досягли домовленості, то спір передається на розгляд судових органів в порядку, встановленому чинним законодавством ( розділ 10 договору).

У разі невиконання однією зі сторін умов цього договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду або господарського суду (п. 11.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2010р. за згодою управління міського майна первісний покупець, ФОП ОСОБА_5 у якості продавця, уклав договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (посвідчений нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 14.01.2010р. за №25, номер правочину 3794225) з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (покупцем), за умовами якого продав останньому нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, бул. Приморський (пр. Сталіна, пр. Санаторний), будинок номер 27-г, на земельній ділянці Маріупольської міської ради, літ. А/п (туалет), загальною площею 83,5кв.м. в цілому.

Пунктом 10 вказаного договору сторони встановили, що покупець зобовязаний зберігати цільове призначення обєкта туалет строком до 23.10.2012р., використовувати обєкт за цільовим призначенням, самостійно вирішити питання землекористування з органами місцевого самоврядування згідно з чинним законодавством, надавати управлінню міського майна необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору, не припускати розміщення в обєкті шкідливого виробництва, додержувати екологічні та санітарно-гігієнічні норми, виконувати природоохоронні заходи, утримувати в належному порядку прилягаючу територію і зовнішній вигляд приміщення, виконувати ремонт фасаду приміщення відповідно плану комплексної архітектурної перебудови міста, установити світло рекламу, подальше відчуження і передача в заставу покупцем обєкта приватизації, а також введення його в експлуатацію після реконструкції, визнання права власності на збудоване приміщення (якщо до складу таких входить обєкт приватизації) в період дії умов цього договору (строком до 23.10.2012р. з моменту переходу до покупця права власності) здійснюється за згодою управління міського майна із забезпеченням переходу до нового власника усіх зобовязань, не виконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та договором прав та обовязків покупця згідно законодавству України. Покупець зобовязаний повідомити управління міського майна про нового власника у двотижневий термін.

Листом №08-4/1603 від 22.06.2011р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про проведення перевірки обєкту приватизації 04.07.2011р. о 09.30год., необхідність забезпечення доступу працівникам міського управління майна на вищевказаний обєкт, присутності уповноваженого представника покупця та надання документів, які підтверджували б виконання п.10 договору купівлі-продажу, а також оригінал договору купівлі-продажу №25 від 14.01.2010р. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаного листа на адресу відповідача.

Так, в акті поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 14.01.2010р. обєкта міської комунальної власності від 04.07.2011р. працівниками органу приватизації було зафіксовано, що на момент проведення перевірки відсутні документи на підтвердження вирішення питання про землекористування згідно вимог чинного законодавства, покупцем не було надано необхідних документів, матеріалів, відомостей на підтвердження виконання умов договору, ремонту з моменту приватизації не проводилось, прилегла територія та зовнішній вигляд обєкта знаходиться в неналежному стані, захаращена сміттям та сорними рослинами, не дотримуються санітарно-гігієнічні норми.

За висновком вказаного акту, умови договору купівлі-продажу від 14.01.2010р. станом на 04.07.2011р. не виконані.

Покупець при проведенні перевірки присутній не був, зазначений акт не підписав. Крім того, представниками органу приватизації було складено акт від 04.07.2011р. про ненадання документів, який є підставою для застосування санкцій, передбачених Законом України «Про приватизацію державного майна».

Також, 04.07.2011р. представником Маріупольської санітарно-епідеміологічної станції було складено акт перевірки дотримання санітарного законодавства, яким зафіксовано, що громадський туалет, розташований за адресою: Приморський бульвар, 27г, та належний ФОП ОСОБА_4, експлуатується з порушенням п.п. 12, 16, 18, 19 Санітарних правил облаштування та утримання громадських вбиралень №983-72 від 19.06.1972р., що є небезпечним в епідеміологічному відношенні та може сприяти виникненню і поширенню інфекційних захворювань серед населення.

20.12.2011р. відповідачу вдруге було направлено повідомлення про проведення 27.12.2011р. перевірки обєкта приватизації (докази направлення наявні в матеріалах справи), проте згідно акту від 27.12.2011р. поточної перевірки умов договору купівлі-продажу від 14.01.2010р. представник покупця знову не зявився, умови договору купівлі-продажу також не виконав. Згідно акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 27.12.2011р., відповідачем раніше викладені порушення не усунуті.

З огляду на викладене, посилаючись на невиконання покупцем обовязків щодо зберігання профілю використання обєкту громадський туалет, додержання екологічних та санітарно-гігієнічних норм, виконання природоохоронних заходів, утримання в належному порядку прилягаючої території і зовнішнього вигляду приміщення, ненадання органу приватизації жодних документів, які підтверджували б виконання істотних умов договору, яке завдає шкоди інтересам територіальної громади та позбавляє можливості контролю за використанням обєкту приватизації, прокурор звернувся до господарського суду Донецької області з відповідним позовом. Крім того, посилаючись на перешкоджання покупцем у проведенні перевірки дотримання умов договору, прокурор просив накласти на останнього штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1 700,00грн., та штраф в сумі 2703,60грн. за недотримання зобовязань щодо використання обєкта приватизації за цільовим призначенням.

Як зазначалось вище, господарський суд Донецької області позовні вимоги задовольнив частково.

Судова колегія частково погоджується з таким висновком господарського суду виходячи з наступного.

Статтею 27 Закону України «Про приватизацію державного майна»визначено умови оформлення угод приватизації, а також встановлено, що зобов'язання зберігають свою дію для осіб, які придбають об'єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії цих зобов'язань. Відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов'язаннями, можливо виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. Державний орган приватизації зобов'язаний вимагати від нового власника виконання зобов'язань, визначених договором купівлі-продажу об'єкта приватизації і застосовувати до нього у разі їх невиконання санкції згідно із законом.

З матеріалів справи вбачається, що під час дії договору купівлі-продажу від 30.09.2009р. №1311, укладеного між Управлінням міського майна м. Маріуполя та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, останнім, за погодженням з управлінням міського майна, обєкт приватизації було продано відповідачу по даній справі, ФОП ОСОБА_4, до якого відповідно закону та умов договору купівлі-продажу від 14.01.2010р. перейшли обовязки первісного покупця (п.10 спірного договору).

Ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містить ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом ст. 614 ЦК України, підставою для відповідальності за порушення зобовязання є вина, яка презюмується, оскільки саме на відповідача покладений обовязок спростування її наявності через доведення факту вжиття всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобовязання.

З матеріалів справи вбачається (акти перевірок від 04.07.2011р. та від 27.12.2011р.), а відповідачем не спростовано факт невиконання ним умов договору купівлі-продажу в частині додержання екологічних та санітарно-гігієнічних норм, виконання природоохоронних заходів та утримання в належному порядку прилеглої території і зовнішнього вигляду приміщення.

Частиною 5 статті 27 Закону України «Про приватизацію державного майна»встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобовязань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», позивач як орган приватизації управнений у встановленому порядку порушувати питання про розірвання договору у разі невиконання його умов покупцем.

За змістом ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зі змісту наведених норм вбачається, що спірний договір може бути розірвано за будь-яких обставин у разі наявності істотного порушення його умов, та незалежно від істотності порушення якщо це передбаченого договором або законом.

Виходячи з підстав позовних вимог про розірвання спірного договору, в розумінні їх визначення в абз. 3 п. 3.12. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., прокурор та позивач наполягають на розірванні договору саме у звязку з порушенням його умов з боку відповідача у вигляді невиконання вимог п.10 спірного договору, а саме: вчинення дій, що свідчать про невиконання умов договору щодо додержання екологічних та санітарно-гігієнічних норм, виконання природоохоронних заходів та утримання в належному порядку прилеглої території і зовнішнього вигляду приміщення.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що згідно з рішенням Конституційного суду України від 09.07.2002р. №15-пр/2002, недотримання позивачем вимог ч.1 ст. 188 ГК України щодо обовязку надсилання іншій стороні пропозиції про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутись за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

З огляду на вказані обставини, матеріали справи та приписи ст. 611 ЦК України, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем обовязків, визначених у п.10 спірного договору, має наслідком його розірвання, незважаючи, враховуючи умови договору та закону, на істотність такого порушення.

Крім того, пунктом 9 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна»визначено, що у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у звязку із невиконанням покупцем договірних зобовязань, приватизований обєкт підлягає поверненню у державну ( в даному випадку комунальну) власність.

Суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні такої вимоги з посиланням на те, що спірний договір було укладено між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4, а договір купівлі-продажу комунального майна від 30.09.2009р. №1311, укладений між управлінням міського майна Маріупольської міської ради та ФОП ОСОБА_5, на даний час є чинним.

Проте судова колегія не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Так, з моменту укладання договору купівлі-продажу від 14.01.2010р. між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4, у зобовязанні між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та ФОП ОСОБА_5 за договором №1311 від 30.09.2009р. відбулась заміна боржника, оскільки в силу закону на ФОП ОСОБА_4 були покладені всі права та обовязки первісного покупця обєкту приватизації перед позивачем, передбачені договором купівлі-продажу №1311 від 30.09.2009р.

Враховуючи викладене, на сьогодні відповідальність за невиконання договірних зобовязань несе новий боржник ФОП ОСОБА_4 (відповідач у справі), а отже з огляду на приписи п.9 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна», саме він повинен повернути обєкт приватизації до комунальної власності м. Маріуполя.

Тобто, дійшовши обґрунтованого висновку про розірвання спірного договору купівлі-продажу, суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин принцип двосторонньої реституції, відмовивши у задоволенні позовних вимог про повернення обєкту приватизації до комунальної власності. При цьому, згідно Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за обєкт приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженому Наказом Фонду державного майна України від 15.08.2000р. №1701, при розірванні договору купівлі-продажу або визнанні його недійсним повернення покупцю коштів, сплачених ним за обєкт приватизації, здійснюється лише на підставі рішення суду, арбітражного суду. Джерелом розрахунків з покупцем є кошти, одержані органом приватизації від повторного продажу обєкта, повернутого у власність держави. Розрахунки здійснюються тільки після повторного продажу державою обєкта приватизації, повернутого у її власність, і надходження коштів від повторного продажу на рахунок позабюджетного Державного фонду приватизації.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що на даний час власником спірного обєкту приватизації є саме відповідач, до якого в силу закону перейшли обовязки третьої особи у справі за договором купівлі-продажу комунального майна щодо належного виконання умов договору №1311 від 30.09.2009р., невиконання яких має наслідком розірвання спірного договору купівлі-продажу та повернення обєкта приватизації до комунальної власності, судова колегія вважає позовні вимоги в частині зобовязання відповідача повернути до комунальної власності м. Маріуполя в натурі нежитлове приміщення Літ. А/п, приміщення 1, кімнати 1-10, І, ІІ, загальною площею 83,5кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1 700,00грн. за перешкоджання у проведенні перевірки дотримання умов договору, а також 2703,60грн. штрафу за недотримання зобовязань щодо використання обєкта приватизації за цільовим призначенням, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами статті 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, пунктом 7.5 договору від 30.09.2009р. встановлена відповідальність покупця за недопущення працівників органів приватизації, протидію чи перешкоджання проведенню ними перевірки у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за кожний встановлений факт.

Разом з цим, судовою колегією не можуть бути прийняті до уваги посилання прокурора на перешкоджання відповідачем у проведенні перевірки дотримання умов договору купівлі-продажу шляхом ненадання на вимоги позивача, викладені в листі №08-4/1603 від 22.06.2011р., документів про виконання приватизаційних зобовязань, оскільки по-перше, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження направлення вказаного листа на адресу відповідача, а по-друге, матеріалами справи, зокрема, змістом актів від 04.07.2011р. та від 27.12.2011р. спростовуються твердження прокурора про вчинення відповідачем перешкод чи протидії у здійсненні представниками позивача такої перевірки. Акт про ненадання документів від 04.07.2011р. в даному випадку належним і допустимим доказом викладеного не являється.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази використання відповідачем обєкту приватизації не за цільовим призначенням, навпаки, в актах поточної перевірки від 04.07.2011р. та від 27.12.2011р. зазначено про збереження цільового призначення обєкту громадська вбиральня.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. у справі №38/266пд не повністю ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді матеріалів та обставин справи, та не повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вказане рішення - частковому скасуванню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеній частині вимог.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст. 104, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокурора м. Маріуполя в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. (повний текст від 22.03.2012р.) у справі №38/266пд задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2012р. (повний текст від 22.03.2012р.) у справі №38/266пд скасувати в частині відмови в задоволенні позову про зобовязання відповідача повернути до комунальної власності м. Маріуполя в натурі нежитлове приміщення Літ. А/п, приміщення 1, кімнати 1-10, І, ІІ, загальною площею 83,5кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобовязати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк, повернути до комунальної власності - Управлінню міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, в натурі нежитлове приміщення Літ. А/п, приміщення 1, кімнати 1-10, І, ІІ, загальною площею 83,5кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, б-р Приморський, 27г.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк, на користь державного бюджету 268,25грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_8

Надруковано примірників-8

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

2-прокуратурі

1-третій особі

1-господарському суду

1-ДАГС