КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2012 № 61/460

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі

ОСОБА_2

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 (представник за довіреністю);

від відповідача 1. не зявився;

від відповідача 2. ОСОБА_4 (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на рішення

господарського суду

міста Києва

від

27.12.2011 року

по справі

№ 61/460 (колегія суддів у складі: ОСОБА_5 головуючий, судді Спичак О.М., Шаптала Є.Ю.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМАНІ ГРУПП»

до

1. Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

2. Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

про

зобовязання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.12.2011 року, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМАНІ ГРУПП» задоволені у повному обсязі. Визнано відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» права застави на підставі договору застави № 79.1/36-З.2-07 від 18.10.2007 року між ОСОБА_6 Лтд. (Soyuz-Victan Group Ltd.), компанією за законодавством острову Мен, та відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», предметом застави за яким є майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг) «MEDOFF», комбінація позначень якої визначається Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 45272, виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України 15.11.2004 року. Зобовязано державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис № 11608363 (контрольна сума А1616Е75А7).

Приймаючи оскаржуване рішення господарський суд міста Києва дійшов висновку, що укладення договору застави № 2 припинило зобовязання сторін за договором застави № 1, а отже, договір застави № 1 був припинений 21.12.2007 року на підставі ч. 2 ст. 604 ЦК України, тому на дату внесення запису № 11608363 відповідачами на підставі договору застави № 1 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна вказаного обтяження не існувало.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.12.2011 року у справі № 61/460 та прийняти нове, яким відмовити у позові в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України, при цьому безпідставно не застосовано норми матеріального права про повторну заставу, чим порушив ст. 588 Цивільного кодексу України та статтю 18 Закону України «Про іпотеку».

Апелянт зазначає, що судом невірно застосовано спосіб захисту, оскільки такий спосіб захисту не відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи клопотання про доповнення позовних вимог новою вимогою про визнання відсутнім у апелянта права застави на підставі договору застави 1, суд порушив ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Також апелянт вказує на порушення судом статті 27 Господарського процесуального кодексу України, не залучено до участі у справі і якості третьої особи заставодавця за договором застави.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2012 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 61/460.

15.02.2012 року в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМАНІ ГРУПП» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що з укладенням застави № 2 відбулась новація; припинення застави відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» та статті 604 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що відсутні підстави для залучення третьої особи, оскільки рішення по даній справі не впливає на її права та обовязки.

Також позивач наполягає на тому, що обраний спосіб захисту обраний відповідає чинному законодавству, про що свідчить судова практика постанова Вищого господарського суду України від 08.08.2011 року у справі № 30/26 пн.

За письмовими поясненнями державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України слідує, що єдиним належним субєктом подання заяви про вилучення обтяження рухомого майна є Банк.

Від державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України поступило клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням представника у відрядженні.

Клопотання задоволенню не підлягає, оскільки документально не обґрунтовано.

Крім того, відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації ч. 3 ст. 28 ГПК України.

Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» заявлено клопотання про зупинення провадження, оскільки господарським судом міста Києва розглядається справа № 17/297 за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «фірма «Союз-Віктан» ЛТД, за участю третіх осіб: закрите акціонерне товариство «Завод марочних вин та коньяків «Коктебель», компанія «Союз ОСОБА_7 Лтд.» про визнання недійсними договорів.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, порадившись, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки в силу статті 79 Господарського процесуального кодексу України повязаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як було встановлено під час судового розгляду в суді першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.10.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» - банком та фірмою «ОСОБА_6 ЛТД» укладено кредитний договір № 79.1/36-КЛТ-07 /т.1, а.с. 29-34/.

18.10.2007 року між ОСОБА_6 Лтд., компанією за законодавством острову Мен, та ВАТ «Родовід Банк» укладено договір застави № 79.1/36-З.2-07 - договір застави № 1, яким забезпечено зобовязання Фірми «Союз-Віктан» за кредитним договором. В заставу було передано майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, свідоцтво на знак для товарів і послуг № 45272, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України 15.11.2004 року. Оціночна вартість майнових прав, переданих в заставу відповідно до договору застави № 1, склала 119 500 000 грн. 00 коп. /т.1, а.с. 46-52/.

21.12.2007 року між ОСОБА_6 Лтд та банком укладено договір застави № 181207/033-З.1 договір застави № 2, яким забезпечено зобовязання Фірми «Союз-Віктан» за кредитним договором та договором № 181207/033-ІМР на відкриття і обслуговування документарного акредитива від 21.12.2007 року. В заставу також було передано майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, свідоцтво на знак для товарів і послуг № 45272, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України 15.11.2004 року /т.1, а.с. 53-55/.

При цьому, оціночна вартість майнових прав, переданих в заставу відповідно до договору застави № 2, склала 203 690 000 грн. 00 коп. До договору застави № 2 було внесено зміни та доповнення (додаткові угоди №№ 1-5), крім того, додатковою угодою до договору застави № 2 від 11.03.2009 року було припинено дію договору застави № 2 /т. 1, а.с. 56-67/.

10.05.2011 року майнові права на знак для товарів та послуг, свідоцтво на знак для товарів і послуг № 45272, були передані товариству з обмеженою відповідальністю «Домані групп» (Російська Федерація, надалі також - позивач).

Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 10.05.2011 року № 45272 та листа Державної служби Інтелектуальної власності України від 24.11.2011 року № 2-8/8785 майнові права на знак для товарів та послуг «MEDOFF» належать позивачу /т. 1, а.с. 52, т. 2, а.с. 1/.

Підставою для звернення до суду стало те, що наприкінці вересня 2011 року позивач дізнався про те, що 14.09.2011 року о 18:15 реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис за № 11608363 (контрольна сума А1616Е75А7) про обтяження у вигляді застави рухомого майна, обєктом обтяження є майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, підставою обтяження зазначений договір застави № 1. А тому для захисту порушеного права інтелектуальної власності на торговельну марку позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 ЦК України).

Разом з цим, статтею 28 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобовязання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобовязань, установлених законом.

Відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється за домовленістю сторін; зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація); новація не допускається щодо зобовязань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом; новація припиняє додаткові зобовязання, повязані з первісним зобовязанням, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, з укладенням договору застави № 2 від 21.12.2007 року відбулась повна заміна зобовязань, передбачених договором застави № 1. Про здійснення вказаної заміни зобовязань за договором застави № 1 зобовязаннями за договором застави № 2 свідчить те, що сторони вказаних договорів застави є тими ж самими особами; зазначені договори забезпечують зобовязання за кредитним договором № 79.1/36-КЛТ-07 від 12.10.2007 року; в заставу відповідно до цих договорів передаються майнові права, які підтверджуються свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 45272, видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України 15.11.2004 року; подальші дії банку підтверджують те, що договір застави № 1 було припинено; договір застави № 2 містить всі ті ж самі права та обовязки сторін, передбачені договором застави № 1; договір застави № 2 своєю дією охоплює як договір кредиту, так і договір акредитиву, тим самим договір застави № 2 дублює договір застави № 1 в частини забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту та встановлює додаткове забезпечення виконання зобовязань за договором акредитиву. Тобто укладення договору застави № 2 припинило зобовязання сторін за договором застави № 1, а отже, договір застави № 1 був припинений 21.12.2007 року на підставі ч. 2 ст. 604 ЦК України, тому на дату внесення запису № 11608363 відповідачами на підставі договору застави № 1 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна вказаного обтяження не існувало.

За статтею 20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам законодавства.

Окрім того, 11.10.2011 року позивач звертався до відповідача 1 із заявою про вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису № 11608363 (контрольна сума А1616Е75А7), на яку була надана відповідь від 18.10.2011року № 01-05/2752 із зазначенням того, що у відповідача 1 відсутні правові підстави для реєстрації вилучення запису про обтяження рухомого майна на підставі вищевказаної заяви позивача.

У відповідності до п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 року № 830 та п. 1 наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2006 року № 57/5 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна», реєстратором даного реєстру є Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Відповідно ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру обтяжень на підставі рішення суду або заяви обтяжувача.

Держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

На підставі п. 1 Наказу Міністерства юстиції України»Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 07.07.2006 року № 57/5, реєстраторами даного реєстру визначено Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно зясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 27.12.2011 року у справі № 61/460.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 27.12.2011 року у справі № 61/460 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

3. Матеріали справи № 61/460 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Головуючий суддя Чорна Л.В.

Судді Смірнова Л.Г.

ОСОБА_1

13.03.12 (відправлено)