ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.11.2012 р. Справа№ 5015/5925/11

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б.

при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Приватного підприємства Торгівельна фірма Герміона

до відповідача: Дочірньої компанії УкртрансгазНаціональної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ від імені якої діє Філія Управління магістральних газопроводів Львівтрансгазв особі Бібрського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів

орган ДВС: Печерське районне управління юстиції у м.Київ

про стягнення: 65125 грн. 99 коп.

Представники:

від позивача: не з»явився;

від відповідача : ОСОБА_1- представник, довіреність в матеріалах справи;

від органу ДВС: не з»явився

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Львівської області розглядається скарга на дії ДВС за позовом Приватного підприємства Торгівельна фірма Герміона до Дочірньої компанії УкртрансгазНаціональної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ від імені якої діє Філія Управління магістральних газопроводів Львівтрансгазв особі Бібрського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів за участю органу ДВС: Печерське районне управління юстиції у м.Київ про стягнення 65125 грн. 99 коп.

Судом встановлено, що у травні 2012 року приватне підприємство "Торгівельна фірма "Герміона" (далі "Стягувач") звернулося до господарського суду Львівської області зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 22.02.2012 року про зупинення виконавчого провадження з виконання рішення господарського суду Львівської області від 07.11.2011 року про стягнення з ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (далі "Боржник") на користь Стягувача заборгованості в сумі 49 980 грн., пені в сумі 9 046,38 грн., штрафу в сумі 3 498,60 грн., інфляційних сум 1 549,38 грн., 3 % річних у сумі 1 051,63 грн. і судових витрат, посилаючись на те, що на виконання рішення господарського суду Львівської області від 07.11.2011 року про стягнення на його користь із Боржника 66 013,25 грн., в тому числі заборгованості за поставлене обладнання в сумі 49 980 грн., штрафу, пені, інфляційних сум і 3 % річних з судовими витратами, постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 30789326.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.05.2012 року (суддя Матвіїв Р.І.) скаргу задоволено частково та визнано незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Печерського РУЮ в м. Києві щодо зупинення провадження з виконання наказу господарського суду Львівської області від 05.12.2011 року за рішенням господарського суду Львівської області від 07.11.2011 року і скасовано постанову державного виконавця від 22.02.2012 року про зупинення виконавчого провадження, а в решті вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2012 року (судді Бойко С.М., Бонк Т.Б., Марко Р.І.) зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України по даній справі від 13.09.2012р. касаційну скаргу дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2012 року та ухвалу господарського суду Львівської області від 21.05.2012 року скасовано і справу №5015/5925/11 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

На новому розгляді справу передано судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 01.10.2012р. прийнято справу (заяву) до на новий розгляд, який призначено у судовому засіданні на 12год. 15хв. 22.10.2012р. Розгляд скарги відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 22.10.2012р.

Сторонам по явці оголошено їх права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22, 28, 38 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Учасникам процесу, зазначалось, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надійшло.

Судом встановлено, що у травні 2012 року приватне підприємство "Торгівельна фірма "Герміона" (далі "Стягувач") звернулося до господарського суду Львівської області зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 22.02.2012 року про зупинення виконавчого провадження з виконання рішення господарського суду Львівської області від 07.11.2011 року про стягнення з ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (далі "Боржник") на користь Стягувача заборгованості в сумі 49 980 грн., пені в сумі 9 046,38 грн., штрафу в сумі 3 498,60 грн., інфляційних сум 1 549,38 грн., 3 % річних у сумі 1 051,63 грн. і судових витрат, посилаючись на те, що на виконання рішення господарського суду Львівської області від 07.11.2011 року про стягнення на його користь із Боржника 66 013,25 грн., в тому числі заборгованості за поставлене обладнання в сумі 49 980 грн., штрафу, пені, інфляційних сум і 3 % річних з судовими витратами.

На виконання зазначеного судового рішення господарським судом Львівської області видано наказ від 05.12.2011 року.

Постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 30789326.

Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 22.02.2012 року зазначене виконавче провадження зупинено на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з тих підстав, що Боржника внесено до Реєстру підприємств паливного енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (далі Закон № 2711-ІV).

Вважаючи такі дії державного виконавця незаконними, заявник просив скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження та зобов'язати відділ державної виконавчої служби вчинити дії щодо виконання судового рішення.

Згідно доводів Скаржника, дія Закону № 2711-ІV поширюється лише на відносини заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Скаржник обгрунтовує свої доводи відсутністю правових підстав для зупинення виконавчого провадження, щодо судового рішення про стягнення заборгованості за поставлене обладнання, яке не дає право боржнику на участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", оскільки дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 15 частини першої цієї статті, не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів.

У абзаці 6 пункту 3.7 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (в редакції, чинній на момент винесення оскарженої постанови державної виконавчої служби) передбачено, що на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2012 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України.

Виходячи з наведених норм права зупинення виконавчого провадження не ставиться в залежність від правової природи заборгованості та підстав її виникнення, крім випадків, встановлених законом.

Віднесення боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону № 2711-ІV є безумовною підставою зупинення виконавчого провадження у відповідності до положень п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, встановлених законом.

Боржник ж включений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону № 2711-ІV (копія Реєстру (витягу) наявна в матеріалах справи); наведене також підтверджується наказом Міністерства палива та енергетики України від 10.11.2005р. №568.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Статтею 55 Конституції України закріплено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до ст.1212 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена; скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень; неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги; за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Також, суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території, а ст. 8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зі ст.ст. 4-5, 115 ГПК України, в яких закріплено принцип обов'язковості судового рішення, вбачається, що судовими органами повинні створюватись всі умови, які позбавляють можливості для ухилення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності за такі порушення.

Тобто, виконання судового рішення в порядку та в межах повноважень, закріплених законом, є одним з основних конституційних принципів, які характеризують державу як правову.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу.

Згідно з ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний виконувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 7 роз'яснення Вищого господарського суду України від 28.03.02 №04- 5/365 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», виконання рішення господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим така скарга не підлягає оплаті державним митом.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав до задоволення скарги, а відтак, в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.86, 87, 121-2 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги відмовити повністю.

Суддя Фартушок Т.Б.