15.06.12 Господарський суд Чернігівської області
_______________________________________________________________
У Х В А Л А

"15" червня 2012 р. Справа № 16/18

Стягувач (позивач): Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії

Нафтогаз України, , вул. Шолуденко, 1, м. Київ, 04116

Боржник (відповідач): Відкрите акціонерне товариство Чернігівський завод радіоприладів,

, вул. Одинцова, 25, м. Чернігів, 14030

Орган, дії якого оскаржуються: Відділ примусового виконання рішень управління державної

виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області,

пр-т. Миру, 43, м. Чернігів, 14000

скарга на дії державної виконавчої служби

суддя Фесюра М.В.

Представники сторін:

від скаржника: ОСОБА_1 (довіреність № 112/10 від 26.12.2011)

від боржника: ОСОБА_2Р (довіреність № б/н від 10.11.2011 головний юрисконсульт), представник органу, дії якого оскаржуються: ОСОБА_3 (довіреність № б/н від 05.01.2012 головний державний виконавець);

Ухвала винесена після перерви, оголошеної в засіданні на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Від стягувача надійшла скарга на дії органу ДВС, в якій він просить суд: визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2012р. ВП № 31983378 з примусового виконання наказу господарського суду від 26.01.2012р.; визнати дану постанову незаконною та зобовязати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник стягувача стверджував, що на боржника не може бути поширена дія Закону про списання боргу у звязку з тим, що судове рішення набрало законної сили після набрання чинності цим Законом, а також те, що газ використовувався боржником виключно для власних потреб.

Орган, дії якого оскаржуються, проти скарги заперечив, вказавши, що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 09.04.12 є законною, винесеною у відповідності до п.14 ч.1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження .

Боржник по справі в судове засідання надав письмові заперечення на скаргу, а також заяву про застосування строків позовної давності. Згідно поданої заяви, боржник посилається на пропуск стягувачем строку, встановленого ч.1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України для подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. Посилання боржника на

Заслухавши пояснення представників сторін щодо суті скарги та дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Чернігівської області у даній справі від 21.04.2011р. постановлено стягнути з боржника 4 599 313,78 грн. основного боргу, 371 009,12 грн. інфляційних, 125 784,16 грн. трьох відсотків річних, 24553,95 грн. державного мита та 227,24 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Як слідує з тексту рішення , до основної суми боргу ввійшли 4 599 313,78 грн. заборгованості за спожитий газ та 1054,12 грн. витрат на відключення відповідача від газопостачання.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2011р. рішення місцевого суду залишено без змін.

26.01.2012 р. були видані два накази: про стягнення основного боргу, трьох відсотків річних та інфляційних, другий про стягнення судових витрат.

Скарга стосується виконання наказу про стягнення основного боргу інфляційних та річних.

Як слідує з пояснення органу ДВС виконавче провадження було відкрито 03.04.2012р., що сторонами не заперечується.

09.04.2012р. державний виконавець на підставі п.14 ч.1 ст.49 , ст..50 Закону України «Про виконавче провадження»прийняв оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено, що частина заборгованості в сумі 1054,12 грн. сплачена, інша частина списана згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

Відповідно до наданого органом ДВС повідомлення про вручення відправлення постанови про закінчення виконавчого провадження з супровідним листом була направлена стягувачу 10.04.2012р., у повідомленні зазначено, що 11.04.2012р. адресат відмовився від отримання кореспонденції.

Як підтверджується поштовим конвертом, наданим стягувачем, повторне направлення постанови відбулося 17.05.2012р., а 22.05.2012р. стягувач зареєстрував отримання вхідної кореспонденції.

Виконавче провадження було закінчене на підставі заяви боржника та протоколу комісії з питань списання заборгованості за природний газ ВАТ «Чернігвський завод радіоприладів»від 30.12.2011р.

Відповідно до вказаного протоколу комісія прийняла рішення про списання заборгованості, встановленої рішенням суду в сумі 4 598 825,66 грн. основного боргу, 371 009,12 грн. інфляційних та 125 784,15 трьох відсотків річних.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію»дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Наданими боржником копіями договорів підтверджується, що у періоді, коли він отримував газ (вересень- грудень 2008 року) від стягувача, фактично ним здійснювалось виробництво, транспортування та постачання теплової енергії іншим субєктам.

Відповідно до п. 2.1. ст..2 цього Закону на умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню:

2.1.1. Заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом;

Відповідно до п.2.2. цієї ж статті підлягає списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Вказаними нормами закону визначений час виникнення заборгованості, яка може бути списана, незалежно від того ,що Закон набрав чинності 04.06.2011р.

За таких обставин заперечення стягувача, що на боржника не може бути поширена дія цього Закону у звязку з тим, що судове рішення набрало законної сили після набрання чинності цим Законом , є безпідставним.

Відповідно до п.2.5 ст.2 Закону списання заборгованості здійснюється у порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок був затверджений Кабінетом Міністрів України постановою № 894 від 08.08.2011р.

Відповідно до п.6 Порядку для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Пунктом 7 Порядку, на який в своїх твердженнях посилається стягувач, передбачено , що заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 р. по 1 січня 2011 р., щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

За змістом вищенаведеного Закону та Порядку вказана норма передбачає укладення договору з метою визначення розміру річних та інфляційних.

В даній справі на момент списання судове рішення набрало законної сили і ним визначені розміри інфляційних та річних. За таких обставин додаткове підтвердження таких сум шляхом укладення договору між постачальником газу та отримувачем не потребується.

У звязку з викладеним суд приходить до висновку про обґрунтованість списання комісією боржника всієї суми заборгованості з урахуванням інфляційних та трьох відсотків річних.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у разі списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

За таких обставин дії органу ДВС є правомірними , а оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі викладеного відсутні підстави для врахування строку звернення до суду зі скаргою на дії органу ДВС.

Керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити повністю.

Суддя М.В.Фесюра