донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.05.2012 р. справа №26н/5014/303/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

При секретарі: Пеленовій О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Ніколая Ніколаєвіча, м. Кіровськ Луганської області

на рішення господарського суду Луганської області від 23.03.2012р. (повний текст від 27.03.2012р.) у справі №26н/5014/303/2012 (суддя Єжова С.С.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Ніколая Ніколаєвіча, м. Кіровськ Луганської області

до Кіровської міської ради, м. Кіровськ Луганської області

про спонукання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі та скасування рішення №367 від 02.12.2011р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 Ніколай Ніколаєвіч, м. Кіровськ Луганської області, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Кіровської міської ради, м. Кіровськ Луганської області, про скасування рішення Кіровської міської ради в Луганській області «Про припинення договору оренди»№367 від 02.12.2011р., ухваленого на шостому скликанні пятнадцятої сесії, та про зобовязання Кіровської міської ради укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Ніколаєм Ніколаєвічем та Кіровською міською радою 18.11.2009р. на тих же умовах на той же строк.

Заявою від 20.03.2012р. позивач в порядку ст. 22 ГПК України уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати рішення Кіровської міської ради в Луганській області «Про припинення договору оренди»№367 від 02.12.2011р., ухвалене на шостому скликанні пятнадцятої сесії; зобовязати Кіровську міську раду укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Ніколаєм Ніколаєвічем та Кіровською міською радою 18.11.2009р. на тих же умовах на той же строк; а також зобовязати Кіровську міську раду присвоїти поштову адресу обєкту нерухомості, що є предметом договору оренди між ОСОБА_1 та Кіровською міською радою в Луганській області.

Рішенням від 23.03.2012р. господарський суд Луганської області у задоволенні позову відмовив з посиланням на те, що позивач порушив приписи ст. 33 Закону України «Про оренду землі»при направленні до Кіровської міської ради заяви про поновлення договору оренди без проекту додаткової угоди, крім того, вказана заява була направлена не на імя сторони спірного договору Кіровської міської ради, а на імя міського голови м. Кіровська. Щодо позовних вимог про скасування рішення Кіровської міської ради №367 від 02.12.2011р., суд першої інстанції відмовив у її задоволенні у звязку з тим, що з огляду на проходження під спірною земельною ділянкою ливневої каналізації та лінії діючого водопроводу, вказане рішення є законним і обґрунтованим. Крім того, місцевий господарський суд не прийняв уточнення позивачем позовних вимог, пославшись на те, що по суті позивач змінив предмет позову після початку розгляду спору по суті.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 Ніколай Ніколаєвіч, м. Кіровськ Луганської області, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції в порушення приписів ст. 22 ГПК України не було прийнято до уваги уточнені позовні вимоги, оскільки таке уточнення не було зміною предмету позову, а по суті являлось збільшенням первісно заявлених позовних вимог.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі не погоджується з твердженням суду про не направлення Кіровській міській раді разом із заявою проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні позивачем було зазначено про направлення відповідачу такого проекту, а відповідачем вказане твердження не спростоване. Направлення заяви про поновлення договору оренди Кіровському міському голові, а не Кіровській міській раді заявник апеляційної скарги вважає не суттєвою підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо посилань суду першої інстанції на законність та обґрунтованість спірного рішення Кіровської міської ради про припинення договору оренди, скаржник зазначає, що відповідачу при укладанні договору оренди земельної ділянки у 2009р. було відомо про існуючі під земельною ділянкою комунікації, та це не стало перешкодою для укладення такого договору. Крім того, за твердженням скаржника, при укладанні договору оренди ним було отримані узгодження від Світлічанського управління ТОВ «Луганськвода»та КП «Комунальник», ніяких перешкод щодо користування земельною ділянкою не виникало.

Вищевикладене, на думку апелянта, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення господарського суду Донецької області.

Позивач у судове засідання не зявився, натомість направив на адресу апеляційного господарського суду електронне повідомлення №1 від 18.05.2012р. з проханням відкласти розгляд справи у звязку з хворобою. Судовою колегією відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, як і доказів неможливості ФОП ОСОБА_1 направити до суду іншого представника.

Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 27.04.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2009р. між Кіровською міською радою (орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Ніколаєм Ніколаєвічем було укладено договір оренди землі (зареєстрований в Центрі державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.11.2009р. за №75), за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в Луганській області, м. Кіровськ, територія міського парку, загальною площею 0,0158га, на якій знаходиться торгівельний кіоск.

Згідно п. 8 договору, його укладено строком на 2 роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

На орендовану земельну ділянку встановлено обтяження, згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Через земельну ділянку проходить електрокабель напругою 6кВ (глибина залягання 0,5м), каналізація та водопровід. Встановлено обтяження: для електрокабеля напругою 6кВ 10 метрів, каналізації 3 метри, водопроводу 5 метрів. Код обмеження 01.01.05 охоронна зона навколо обєкта енергетичної системи, код обмеження 01.01.08 охоронна зона навколо інженерних комунікацій,0 код обмеження 01.06.05 заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки. Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку (п.п. 26, 27 договору).

У відповідності до п. 16 договору, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування торгівельного кіоску та майданчика літнього кафе.

Згідно п. 37 договору, його дія припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

З матеріалів справи вбачається, що з метою подальшого використання спірної земельної ділянки, позивач у відповідності до умов договору звертався до Кіровської міської ради із заявою б/н від 17.09.2011р., проте листом від 12.10.2011р. №3675 відповідачем було повідомлено про неможливість продовження договору оренди землі, оскільки під вказаним обєктом проходять лінії діючого водопроводу Д-300мм чавун та міська ливнева каналізація.

Рішенням №367 від 02.12.2011р. «Про припинення договору оренди землі»Кіровською міською радою було вирішено припинити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 право оренди земельної ділянки площею 0,0158га, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Кіровськ, територія міського парку, у звязку з закінченням строку дії договору оренди.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач, посилаючись на ненадіслання відповідачем листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, а отже винесення Кіровською міською радою неправомірного рішення про припинення договору оренди, а також вважаючи, що має право на поновлення вказаного договору, оскільки продовжує належно користуватись спірною земельною ділянкою за відсутності заперечень орендодавця, сплачує орендну плату, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про скасування рішення міськради про припинення договору оренди землі та зобовязання відповідача укласти додаткову угоду з позивачем про поновлення такого договору. В подальшому, позивач в порядку ст. 22 ГПК України доповнив позовні вимоги вимогою зобовязати Кіровську міську раду присвоїти поштову адресу обєкту нерухомості, що є предметом договору оренди між сторонами.

Як зазначалось вище, господарський суд Луганської області у задоволенні позову відмовив у повному обсязі, уточнення позовних вимог не прийняв.

Судова колегія частково погоджується з таким висновком господарського суду виходячи з наступного.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. (зі змінами і доповненнями) встановлено, що господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Згідно з частиною другою статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Зокрема, відповідно до статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, належить до способів захисту права власності. Предметом спору є захист права власності особи, а не публічно-правових інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади.

За таких обставин, даний спір підвідомчий господарському суду і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Так, стаття 12 Земельного кодексу України встановлює повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; додержання земельного та екологічного законодавства.

Стаття 116 Земельного кодексу України визначає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.6 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разу необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно і законом після отримання позитивного висновку такої експертизи. Приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі»визначено поняття договору оренди землі як договору, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами 1,2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі», після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що розглянувши заяву позивача від 19.09.2011р. про продовження договору оренди землі від 20.11.2009р., Кіровська міська рада листом від 12.10.2011р. №3675 повідомила про неможливість такого продовження, оскільки під вказаним обєктом проходять лінії діючого водопроводу Д-300мм чавун та міська ливнева каналізація.

Так, листом від 03.10.2011р. за №330 ВП «Світлічанське управління»ТОВ «Луганськвода»повідомило, що під літньою площадкою ПП ОСОБА_1, розташованою у м. Кіровськ, вул. Енгельса (район міського парку), проходить діючий водопровід Д-300мм чавун. Крім того, у листі №11 від 03.10.2011р. КП «Комунальник»значиться про те, що по земельній ділянці, розташованій в міськпарку (кафе «Шансон»), проходить міська ливнева каналізація.

З огляду на викладене, рішенням №367 від 02.12.2011р. Кіровською міською радою було вирішено припинити позивачу право оренди спірної земельної ділянки у звязку з закінченням строку дії договору оренди.

В подальшому, листами №4389-юр від 12.12.11р. та №4487-юр від 20.12.11р. ВК Кіровської міської ради повідомляв позивача про закінчення строку дії договору, припинення Кіровською міською радою права оренди на вказану земельну ділянку, та просив у відповідності до умов договору привести орендовану земельну ділянку у належний стан і передати її орендодавцю за актом приймання-передачі.

З наявних в матеріалах справи документів та доказів судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення Кіровської міської ради в Луганській області «Про припинення договору оренди»№367 від 02.12.2011р., оскільки по-перше, позивачем не доведено виконання встановленого ст. 33 Закону України «Про оренду землі»обовязку направити відповідну заяву про продовження договору оренди з доданим до неї текстом проекту додаткової угоди.

В апеляційній скарзі заявник посилається на направлення такого проекту на адресу Кіровської міської ради, проте матеріали справи не містять відповідних доказів в підтвердження цього.

Крім того, з огляду на наявність в матеріалах справи відповідних листів ВП «Світлічанське управління»ТОВ «Луганськвода»та КП «Комунальник»про розташування під літньою площадкою ПП ОСОБА_1, розташованою у м. Кіровськ, вул. Енгельса (район міського парку), діючого водопроводу Д-300мм чавун та міської ливневої каналізації, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р., не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено, що оспорюване рішення Кіровської міської ради №367 від 02.12.2011р. не відповідає закону і порушує права позивача як користувача спірної земельної ділянки, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобовязання відповідача укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 18.11.2009р. на тих самих умовах та на той самий строк, судова колегія зазначає, що таке поновлення з огляду на приписи ст. 33 Закону України «Про оренду землі»можливе лише за умови відсутності письмових заперечень з боку орендодавця. Натомість, в матеріалах справи наявний лист Кіровської міської ради №3675 від 12.10.2011р., в якому обґрунтована неможливість продовження укладеного з позивачем договору оренди землі.

За вказаних обставин, вказані позовні вимоги є безпідставними, а отже задоволенню не підлягають.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що направлення позивачем заяви про продовження договору оренди землі на імя міського голови м. Кіровська не є надісланням пропозиції про продовження договору стороні договору оренди Кіровській міській раді, враховуючи наступне.

Відповідно до п.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова організовує в межах, визначених цим законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідно ради, її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

Крім того, спірний договір укладений від імені орендаря Кіровської міської ради, саме міським головою ОСОБА_2, у звязку з чим вищевказане твердження суду першої інстанції є безпідставним.

Однак, незважаючи на викладене, висновок господарського суду Луганської області про відмову у задоволенні позову в повному обсязі є вірним та обґрунтованим.

Натомість, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу місцевого господарського суду на наявність порушень низки норм процесуального права при прийнятті вказаного рішення, зокрема, приписів ст. 22 ГПК України.

Так, суд першої інстанції не прийняв до уваги уточнення позовних вимог від 20.03.2012р., вказавши, що вони по суті є зміною предмету позову після початку розгляду спору по суті.

Судова колегія не може погодитись з вказаним висновком господарського суду, виходячи з наступного.

Статтею 22 ГПК України передбачено право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За змістом наведеної статті, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК. Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Натомість, зі змісту заяви про уточнення позовних вимог (уточненої позовної заяви) від 20.03.2012р. вбачається, що позивач доповнив первісні позовні вимоги про скасування рішення міськради та зобовязання відповідача укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди на тих самих умовах та на той же строк, вимогою зобовязати відповідача присвоїти поштову адресу обєкту, що є предметом договору оренди між сторонами, вважаючи, що він є обєктом нерухомості.

Таким чином, з огляду на викладене, позивач не міняв предмет позову, оскільки ним були та залишились спірні рішення міськради та договір оренди, які останній просив скасувати та поновити, а лише доповнив їх вимогою про присвоєння обєкту оренди поштової адреси. За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги вищевказані уточнення позивача.

Разом з цим, дана позовна вимога є юридично неспроможною та безпідставною, що підтверджується наступним.

Дійсно, за змістом спірного договору оренди землі, на орендованій позивачем земельній ділянці знаходиться обєкт нерухомості торгівельний кіоск.

Проте, згідно ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ст. 182 ЦК України).

Таким чином, на підтвердження того, що спірний обєкт торгівельний кіоск, є обєктом нерухомості, позивачем повинно було бути надано до матеріалів справи докази проведення державної реєстрації права власності на нього, зокрема, витяг з БТІ про таку реєстрацію права власності. Проте, ні до матеріалів справи, ні до апеляційної скарги вказаних доказів позивачем надано не було.

За таких обставин, твердження про належність торгівельного кіоску до обєктів нерухомості позивачем не доведено. Крім того, вимога про зобовязання відповідача присвоїти вказаному обєкту поштової адреси не відповідає встановленим чинним господарським процесуальним законодавством способам захисту порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, за умови, що відповідачем таке право позивача не оспорюється, в матеріалах справи відсутні докази відмови останнього присвоїти торгівельному кіоску позивача поштову адресу.

Таким чином, уточнені позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Посилання скаржника на обізнаність відповідача про існуючі комунікаційні та водопровідні лінії на спірній земельній ділянці при первісному укладанні договору оренди, що не стало перешкодою для його підписання, судова колегія до уваги не приймає з огляду на предмет спору даної господарської справи. Правильність порядку укладання договору оренди від 18.11.2009р. та додержання необхідних для цього умов не є предметом розгляду даного спору.

У звязку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Луганської області від 23.03.2012р. у справі №26н/5014/303/2012 не повністю відповідає нормам процесуального права. Водночас, враховуючи приписи ст. 104 ГПК України стосовно того, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, що це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, беручи до уваги вірний висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст.49 ГПК України покладаються на заявника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Луганської області від 23.03.2012р. (повний текст від 27.03.2012р.) у справі №26н/5014/303/2012 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Ніколая Ніколаєвіча, м. Кіровськ Луганської області, на рішення господарського суду Луганської області від 23.03.2012р. (повний текст від 27.03.2012р.) у справі №26н/5014/303/2012 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_3

Надруковано примірників-5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС