ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" вересня 2012 р.Справа № 6/5025/210/12

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Глобал-Авто, м. Хмельницький

до Публічного акціонерного товариства „Катіон м. Хмельницький

про стягнення 76 477,20 грн. понесених витрат на придбання 47/100 приміщення „Модуля П-15 площею 487,5 м. кв., розташованого у м.Хмельницькому по вул.Тернопільській, 19/1

За участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 20.04.2012 р.;

від 3-ої особи: не зявився.

Суть спору: Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача 76 477,20 грн. понесених витрат на придбання 47/100 приміщення „Модуля П-15 площею 487,5 м. кв., розташованого у м. Хмельницькому по вул. Тернопільській, 19/1, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позов від 13.09.2012 р. повідомив, що постановою Вищого господарського суду України від 31.07.2012 р. по cправi № 6/5025/210/12 скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 06.04.2012 р. у даній cправi, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області в іншому складі суду.

Відповідно до ст.111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної iнстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Вищий господарський суд України не погодився iз наведеними висновками судів попередніх інстанцій. В постанові від 31.07.2012 р. Вищий господарський суд України:

- звернув увагу на те, що застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином є можливим лише тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника i першого покупця (набувача);

- зазначив, що предметом позову у даній справі є відшкодування збитків у poзміpi 76 477,20 грн., заявлені добросовісним набувачем майна, у якого таке майно витребувано шляхом задоволення віндикаційного позову;

- встановив, що попередніми судовими рішеннями були задоволені позовні вимоги на підставі ст.1166 ЦК України. Разом з тим, судами не враховано, що для застосування позадоговірної (деліктної) відповідальності необхідною умовою є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: порушення цивільного права чи інтересу в результаті протиправної поведінки особи, шкідливого результату такої поведінки (наявність збитків та їx poзмip), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою i вини особи, яка завдала шкоду. При цьому судами не враховано, що відшкодування добросовісному набувачу понесених ним витрат на придбання майна може бути стягнено зi сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсностй правочину;

- вказав, що приймаючи рішення про задоволення позову, суди не надали належної правової оцінки обставинам справи, а саме: чи є позивач добросовісним набувачем придбаного майна та чи порушені його законні права чи охоронюваний законом інтерес у зв'язку з тим, що на момент вирішення даного спору по cyті були скасовані рішення судів, на підставі яких за позивачем визнано право власності на майно;

- вказав, що попередніми судами не надано належної правової оцінки та не досліджено обставин справи щодо poзмipy збитків (майно передано позивачу в рахунок погашення боргу на суму 75 720,00 грн., в позові заявлено відшкодування витрат в cyмi 76 477,20 грн.).

А тому відповідач вважає, що вимоги позивача мають бути відхилені повністю виходячи з наступного.

Позов ОСОБА_1 грунтується на положеннях ч.1 ст.216 ЦК України. При цьому її зміст позивач неправомipно застосовує до себе, як сторони у cправі про визнання договору недійсним.

Зміст ч.2 ст.216 ЦК передбачає, у зв'язку із вчиненням недійсного правочину, відшкодування збитків другій стороні або третій особі винною стороною. Юридичним наслідком недійсного правочину є двостороння реституція, тобто повернення кожної із сторін недійсного правочину всього, що сторона отримала на виконання такого правочину. Отже, з подібною вимогою може звернутись лише сторона недійсного договору, оскільки правові наслідки недійсності поширюються виключно на сторони такого договору.

ОСОБА_1 не був стороною недійсних правочинів вказаних в позові, i не має правових підстав вимагати відшкодування збитків.

Права особи, яка вважає себе власником майна, можуть бути захищені шляхом пред'явлення позову в порядку ст.ст.387, 388 ЦК України або при поєднанні положень ст.ст.215, 216 ЦК України та ст.ст.387, 388 ЦК України. Останнє обгрунтовується тим, що двостороння реституція застосовується у випадку, якщо законом не встановлено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, витребування майна можна вважати одним із особливих наслідків недійсності договору. Тобто наслідком визнання недійсним договору, укладеним особою, яка не мала правових підстав відчужувати майно, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

Стаття 388 ЦК встановлює, що власник має право витребувати своє майно в добросовісного набувача, якщо його було набуто за відплатним договором у випадку, коли майно вибуло з володіння власника не з його волі. Отже, у разі вибуття майна з володіння власника за таких обставин, закон надає перевагу у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

3 метою забезпечення однакового застосування законодавства Верховним Судом України було видано Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними (від 24.11.2008 р.), Пленумом Верховного Суду України прийнято Постанову від 06.11.2009 р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними. Із вказаних документів випливають наступні висновки:

- застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином є можливим тоді, коли

- оспорюється договір, укладений між „законним власником та набувачем;

- якщо набувач за „недійсним правочином в подальшому відчужив майно, то позови власників

- майна про визнання недійсними наступного(их) прайочинів не підлягають задоволенню, - необхідно звертатись iз позовом про витребування майна в останнього набувача. Право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

Відповідно до наведених норм, ВАТ „Катіон подало віндикаційний позов до ПП ОСОБА_3, ТОВ „Глобал-Авто, АКБ „Україна про витребування майна iз чужого незаконного володіння. В мотивувальній частині постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року у справі № 8/12/11/1093 встановлено наступне.

(Стор.4) Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.10.2006 року у справі № 8/12/11/1093 позов ВАТ „Катіон задоволено.

Визнано недійсними: угоду від 11.05.2000 р., укладену між ВАТ „Катіон та АКБ „Україна в ocoбi дирекції по Хмельницької області; договір купівлі-продажу №1 від 21.05.2001 р., укладений між АК АПБ „Україна та ТОВ „Глобал-Авто; договір купівлі-продажу від 17.07.2001 р., укладений між АК АПБ „Україна та підприємцем ОСОБА_3

Вилучено у ТОВ „Глобал-Авто та підприємця ОСОБА_4 приміщення модуля П-15 загальною площею 1010 кв.м, розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 19 та передано ВАТ „Катіон.

Позивач, пред'являючи позов у даній cправi, вважав фактичними володільцями приміщення модуля П-15 підприємця ОСОБА_4 та ТОВ „Глобал-Авто.

Судом апеляційної інетанції встановлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи є рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13.06.2006 р. у cправi № 2-4097 2006 р., згідно якого було визнано дійсним договір від 30.10.2003 р. про передачу у власність ОСОБА_1 47/100 частин приміщення модуля П-15 площею 487,5 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Тернопільська, 19, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ „Глобал-Авто, а також визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначене приміщення.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення господарського суду Хмельницької області фактичним володільцем 47/100 частини модуля П-15 була фізична особа ОСОБА_1

(Стор. 8, 9)... майно вибуло з власності ВАТ „Катіон поза його волею.

Таким чином, відмова в задоволенні віндикаційного позову ВАТ „Катіон до ТОВ „Глобал-Авто була обгрунтована судом апеляційної інстанції тим, що власником 47/100 частини cпірного майна на час розгляду справи був ОСОБА_1

ПАТ „Катіон 13.08.2012 року звернулось до Хмельницького БТІ iз заявою про внесення відповідних змін в Реєстр прав власності щодо приміщення модуля П-15. Підставою для подання заяви було наступне.

Рішенням Хмельницького міськрайоного суду від 13.06.2006 року у справі № 2-4097:

- визнано дійсним договір від 30.10.2003 року про передачу ОСОБА_1 від ТОВ „Глобал-Авто 47/100 частини приміщення модуля П-15 площею 487,5 кв.м, що знаходиться за адресою вул. Тернопільська, 19;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення модуля П-15 площею 487,5 кв.м за адресою вул. Тернопільська, 19/1 А в м. Хмельницькому.

В pішеннi суду зазначено, що в послідуючому вищевказана частина приміщення була виділена в індивідуально визначений об'єкт нерухомості, якому присвоєно адресу - вул. Тернопільська, 19/1 А.

На підставі даного рішення Хмельницького міськрайоного суду БТІ зареєструвало за ОСОБА_1 право власності.

Ухвалою Хмельницького міськрайоного суду від 16.10.2009 року рішення Хмельницького міськрайоного суду від 13.06.2006 р. скасовано за нововиявленими обставинами; справу призначено до нового розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайоного суду від 13.09.2010 року у cправi №2-1613 провадження у cправi за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Глобал-Авто, ВАТ „Катіон про визнання договору дійсним закрито.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28.10.2010 року у cправi № 22ц-5313 ухвала Хмельницького міськрайоного суду від 13.09.2010 р. скасована, справа направлена до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 20.07.2011 року у cправі № 6-5747св10 касаційна скарга ВАТ „Катіон задоволена; ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 28.10.2010 року скасована; ухвала Хмельницького міськрайоного суду від 13.09.2010 року залишена в силі.

Таким чином, скасовано рішення суду, на підставі якого договір від 30.10.2003 року визнаний дійсним, за ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення модуля П-15 площею 487,5 кв.м та проведена реєстрація права власності.

Після скасування рішення Хмельницького міськрайоного суду від 13.06.2006 року договір від 30.10.2003 року між ОСОБА_1 i ТОВ „Глобал-Авто про відчуження нерухомого майна, який не посвідчений нотаріально, є нікчемним відповідно до п.1 ст.220 Цивільного кодексу України.

Хмельницьке БТІ листом від 15.08.2012 року № 6688/01-15 повідомило, що реєстратором 15.08.2012 року скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення площею 487,5 кв.м, що розташоване по Тернопільській, 19/1 А в м. Хмельницькому, проведену на підставі доданих до заяви судових рішень.

Отже, ОСОБА_1 не є власником 47/100 частини модуля П-15 i не має правових підстав для подання позову до ПАТ „Катіон про стягнення витрат в cyмi 76 477,20 грн.

Позивач в обгрунтування позовних вимог (а також суди попередніх інстанцій в скасованих рішеннях) посилається на:

- ст. 22 ЦК України, якою встановлені загальні норми регулювання відшкодування збитків.

Зокрема, на ч.2, де зазначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі

знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити

для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- положення ст.92, ч.1 ст.1166 ЦК України i визнають ПАТ „Катіон особою, винною в недійсності правочину i винною у заподіянні шкоди позивачу.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності. Тому є принциповим з'ясування правових підстав покладення на особу, якщо вона є винною, зазначеної майнової відповідальності. Обов'язок винної особи відшкодувати збитки розподіляється на: збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання за договором (ст.ст. 611, 623 ЦКУ); відшкодування позадоговірної шкоди (гл. 82 ЦКУ). Оскільки між позивачем i відповідачем щодо предмету спору договір відсутній, позивач може вимагати відшкодування саме позадоговірної шкоди. Підстави відповідальності за таку шкоду викладені в ст. 1166 ЦКУ.

Згідно вимог ч.1 цієї статті, відшкодування шкоди можливе за таких умов:

1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи;

2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними.

Майнова шкода - це зменшення майнової сфери потерпілого внаслідок пошкодження чи знищення його майна або внаслідок порушень його прав.

Дії або бездіяльність є неправомірними тоді, коли прямо заборонені законом або суперечать прямим приписам закону.

У даній cправi позивачем не надано жодних доказів того, що:

1) майну позивача фактично завдана шкода діями саме відповідача;

2) дії відповідача є неправомірними.

Навпаки, подання відповідачем віндикаційного позову щодо повернення у свою власність частини модуля П-15 від позивача (як добросовісного набувача) повністю відповідає закону i правової позиції Верховного Суду України.

Частина 2 ст.1166 ЦК України вказує на значення вини особи, котра завдала шкоду, розглядаючи таку вину як умову відповідальності за завдану майнову шкоду. Оскільки поняття вини ЦК не містить, при характеристиці цього поняття у зобов'язаннях відшкодування шкоди за аналогією використовують положення карного права. Можливість використання такої аналогії у даному випадку пояснюється тим, що коментовані зобов'язання містять низку публічно-правових елементів, i це наближує їx до карних деліктів. Отже під виною у зобов'язаннях відшкодування шкоди мається на увазі негативне психічне ставлення деліктоздатної особи до її протиправного поводження та його наслідків.

Позивач, посилаючись на положення ст.92 ЦК України, стверджує, що ПАТ „Катіон є винною стороною в недійсності правочину.

В ч.1 ст.91 ЦК України зазначено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як i фізична особа, крім тих, яка за своєю природою можуть належати лише людині.

Стаття 92 ЦК України визначає цивільну дієздатність юридичної особи. В ній зазначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків i здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Також зазначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в iнтepecax юридичної особи, добросовісно i розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Виходячи з наведеного, юридична особа (як така, в цілому) не може визнаватись винною, оскільки в неї взагалі не може бути якогось психічного ставлення до свого поводження. Винною може бути визнана конкретна посадова особа цієї юридичної особи у paзi порушення нею закону та статутних документів.

Судом встановлено, що модуль П-15 вибув з володіння ВАТ „Катіон поза його волею, а саме - з причини перевищення головою правління ВАТ „Катіон ОСОБА_5 передбачених статутом повноважень (постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 року у cправi № 8/12/11/1093, с.8).

Отже, в контексті ст.ст.92, 216, 1166 ЦК України ПАТ „Катіон не є стороною, винною в недійсності правочину i винною в заподіянні шкоди ОСОБА_1, а тому ОСОБА_1 не має правових підстав вимагати відшкодування збитків.

Що стосується наявності чинного, але не виконаного судового рішення господарського суду Хмельницької області від 02.03.2010 р.у у справі № 8/2007, яким зобов'язано ОСОБА_1 повернути ВАТ „Катіон нежитлове приміщення площею 487,5 кв. м за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 19/1 А. За заявою ОСОБА_1 ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.09.2011 року cпосіб виконання рішення суду був змінений на відшкодування вартості нежитлового приміщення в сумі 76 477,20 грн.

В п.1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року №01-8/211 „Про деякі питания практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України вказано, що, відповідно до частини 1 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим кодексом. Тому спеціальні норми ГК, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання.

Стаття 225 ГК визначає склад збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення.

Господарський кодекс передбачає відшкодування будь-яких витрат, але, на відміну від Цивільного кодексу, він не передбачає відшкодування витрат, яга особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (так званих майбутніх збитків). Ця суттєва розбіжність з Цивільним кодексом у господарських правовідносинах повинна вирішуватися на користь Господарського кодексу. Таким чином, витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, підлягають відшкодуванню лише в межах цивільно-правової відповідальності.

Отже, за Господарським кодексом підлягають стягненню витрати, які фактично понесені на день пред'явлення позову.

Суди не можуть приймати рішення про наслідки майбутніх подій (приймати судове рішення на випадок, якщо у майбутньому з'являться якісь юридичні факти).

Ніяких доказів повернення приміщення або сплати його вартості позивач суду не надав, тобто не надано доказів самого факту нанесення збитків позивачу з боку відповідача на момент подання позову.

Kpiм того, позивач не обгрунтував розмір нанесених йому збитків. Майно передано позивачу в рахунок погашення боргу на суму 75 720,00 грн., в позові заявлено відшкодування витрат в cyмi 76 477,20 грн.

Згідно зі ст.33 ГПК кожна сторона повинна довести тi обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Позивач - ОСОБА_1 не є власником 47/100 частини модуля П-15 i не маеєправових підстав подавати позов до ПАТ „Катіон про стягнення витрат. При поданні позову ОСОБА_1 не надано належних доказів ні того, що саме ПАТ „Катіон своїми діями завдало йому збитків, нi того, що розмір збитків складає 76 477,20 грн.

Виходячи з вищенаведеного, відповідач просить в позові ОСОБА_1 до ПАТ „Катіон про відшкодування понесених ним витрат відмовити повністю.

Представник позивача в засідання суду не з`явився, витребуваних судом доказів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в засідання суду прибув, проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи в засідання суду 28.09.2012р. не прибув, будь-яких письмових пояснень чи клопотань до суду не надходило.

Згідно ч.1 п.1, 2 ст.77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема у звязку із неявкою в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподанням витребуваних доказів.

Розглянувши матеріали справи, приймаючи до уваги неявку у судове засідання представника позивача та третьої особи, неподання витребуваних судом доказів, спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи на іншу дату.

Керуючись ч.1 п.1, 2 ст.77, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

У Х В А Л И В:

Розгляд справи № 6/5025/210/12 відкласти на 11:30 "09" жовтня 2012 р.

Позивачу надати докази, що підтверджують правомірність володіння спірним майном, письмові пояснення та докази на підтвердження того, чи є позивача добросовісним набувачем придбаного майна та в чому полягають порушення прав позивача, подати суду детальний, обґрунтований розрахунок заявлених позовних вимог (на суму 76 477,20 грн. витрат).

Третій особі надати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

Явку представників сторін та третьої особи суд визнає обовязковою.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, каб.317.

Суддя В.В. Магера

Віддруковано 3 примірники:

1 - до матеріалів справи;

2 - позивачу: ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 29000) реомендов. з повідомл.;

3 - 3-ій особі: ТОВ „Глобал-Авто (АДРЕСА_1, 29000) реомендов. з повідомл.;