донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.05.2012 р. справа №7/382

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Манжур В.В., Мясищева А.М.

При секретарі: Пеленовій О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк

на рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2012р. (повний текст від 20.03.2012р.) у справі №7/382 (головуючий суддя Сгара Е.В., судді Курило Г.Є., Лейба М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ОСОБА_2», м. Маріуполь Донецької області

до Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3, м. Донецьк

про стягнення 12 754,67грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ОСОБА_2», м. Маріуполь Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3, м. Донецьк, про стягнення 12 754,67грн. в рахунок відшкодування збитків, понесених у звязку з виплатою страхового відшкодування.

Рішенням від 15.03.2012р. господарський суд Донецької області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, обґрунтувавши такий висновок тим, що наявними в матеріалах справи документами, в тому числі документами адміністративної справи, підтверджено факт неналежного стану люку, який фактично виявився перешкодою на дорожній ділянці, наїзд на яку спричинив пошкодження автомобілю, застрахованому підприємством позивача. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового звязку між отриманими механічними пошкодженнями автомобіля та неналежним станом люку наявної на дорозі перешкоди, а отже спричинена страхувальнику позивача ОСОБА_3 шкода є наслідком протиправної бездіяльності відповідача у справі, що призвела до понесення позивачем витрат з матеріального відшкодування заподіяної страхувальнику шкоди та в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування»повинна бути відшкодована відповідачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, КП «Донецькміськводоканал», м. Донецьк, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області скасувати та у задоволенні позову ПАТ «СК Азов»відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували неналежний стан люку, навпаки, матеріалами адміністративної справи підтверджено наявність вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Крім того, апелянт зазначає на невмотивоване неприйняття до уваги судом першої інстанції низки порушень умов договору добровільного страхування, незважаючи на які позивачем все ж таки було виплачено третій особі суму страхового відшкодування.

Вищевикладене, на думку скаржника, є підставою для скасування незаконного та необґрунтованого рішення місцевого господарського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає викладені в ній доводи необґрунтованими, у звязку з чим просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, у судовому засіданні 21.05.2012р. представником позивача були надані усні пояснення стосовно перейменування АТЗТ «Страхова компанія ОСОБА_2»у ПАТ «Страхова компанія ОСОБА_2».

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 23.04.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно довідки №3166 від 10.09.2010р. Відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території ОВС м. Донецька при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області, 03.09.2010р. о 16:40год. в Пролетарському районі по вул. Комуністичній сталось зіткнення автомобіля НОМЕР_1, яким кермував ОСОБА_3, із люком.

Вказаною довідкою зафіксовано, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 пункту 12.1 Правил дорожнього руху України при задовільному стані проїжджої частини дороги.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення АН1№112907 від 03.09.2010р. вбачається, що 03.09.2010р. о 16:20год. у Пролетарському районі м. Донецька по вул. Комуністичній ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, у звязку з чим скоїв наїзд на перешкоду (люк бетонний), в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.09.2010р. у справі №3-3822/10 також встановлено, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Міцубісі»АН3940СА, 03.09.2010р. о 16:20год. у Пролетарському районі м. Донецька по вул. Комуністичній не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та скоїв наїзд на перешкоду (люк), внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Провина ОСОБА_3 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується матеріалами адміністративної справи. Внаслідок викладеного, вказаною постановою ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00грн.

Вказаний штраф був сплачений ОСОБА_3 01.12.2010р., про що в матеріалах справи міститься відповідна квитанція (а.с. 64).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пригоди пошкоджений автомобіль НОМЕР_2 було застраховано у АТЗТ «Страхова компанія ОСОБА_2»на підставі договору №20431/А від 04.12.2009р. добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного).

У пункті 3 договору серед страхових ризиків сторони визначили, зокрема, дорожньо-транспортну подію у вигляді наїзду застрахованого транспортного засобу на стоячі транспортні засоби та/або нерухомі предмети (п. 3.1.1).

Таким чином, позивач вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2010р., за умовами даного договору настав страховий випадок.

Згідно п. 3.3 вказаного договору, страховик відшкодовує шкоду, спричинену внаслідок безпосереднього впливу ризиків, визначених в п. 3.1 договору. При здійсненні страхової виплати у звязку з настанням страхового випадку, розмір страхового відшкодування розраховується страховиком з урахуванням зносу частин, вузлів та деталей застрахованого транспортного засобу, які підлягають заміні при ремонті, розрахованого згідно з нормами чинного законодавства України (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.6 договору сторони встановили франшизу, яка не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, в розмірі 0,5% страхової суми по кожному страховому випадку - по ризикам, зазначеним в пп.3.1.1-3.1.5 (крім випадків повної загибелі та конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу.

Період страхування по даному договору 12 місяців, з 00 годин за Київським часом дня, наступного за днем надходження страхового платежу на розрахунковий рахунок страхувальника.

Строк дії даного договору згідно п. 4.2: з дати початку періоду страхування по даному договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним, що виникли в період страхування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу №15/9 від 20.09.2010р., вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю НОМЕР_2, склала 13 863,96грн.

В подальшому, аварійним комісаром АТЗТ «СК Азов»ОСОБА_2 було складено страховий акт №ИС-10-104, відповідно якого сума страхового відшкодування, належного страхувальнику за договором №20431/А від 04.12.2009р., склала 12 671,67грн.

Статтею 979 Цивільного кодексу України (ЦК України) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника, визначеної договором, і страхового акта.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору та закону, за заявою страхувальника, ПАТ «СК Азов»платіжним дорученням №54 від 14.01.2011р. здійснило ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування у розмірі 12 754,67грн. без ПДВ.

Статтею 993 ЦК України закріплено положення, згідно з яким до страховика (позивача), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Таким чином, як випливає із приписів вищенаведених правових норм, перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування, здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник на добровільній основі фактично передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. При цьому, право вимоги передається у тому ж обсязі, в якому воно могло б бути здійснено самим страхувальником.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки головного управління благоустрою та комунального обслуговування №03/1154 від 02.08.2011р., на ділянці автомобільної дороги по вул. Комуністичній (в районі житлового будинку №24 по вул. Гастрономічна), знаходиться каналізаційний колодязь на каналізаційній мережі Д=200мм балансовою належністю КП «Донецькміськодоканал».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до КП «Донецькміськводоканал»з претензією №СКА-1714-11 від 26.09.2011р., в якій вимагав сплатити суму в розмірі 13 104,67грн. в порядку зворотної вимоги, проте листом №09/6962 від 07.10.2011р. відповідач відмовився задовольнити вищевказану претензію.

Таким чином, на теперішній час сума страхової виплати позивачу не відшкодована.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно до ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За матеріалами справи, позивач виконав зобовязання перед своїм страхувальником та на підставі страхового акту №ИС-10-104 здійснив страхову виплату у сумі 12 754,67грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага.

Таким чином, згідно з ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на те, що відповідач відмовився відшкодувати позивачу витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування, позивач звернувся до господарського суду Донецької області та, посилаючись на приписи ст.ст. 178, 224 ГК України, 993 ЦК України, просив стягнути з КП «Донецькміськводоканал» 12 754,67грн. в рахунок відшкодування збитків, понесених ПАТ «СК Азов»у звязку з виплатою страхового відшкодування ОСОБА_3

Як зазначалось вище, суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія не може погодитись з таким висновком та вважає, що рішення господарського суду у справі підлягає скасуванню з наступних підстав.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України визначає склад та розмір відшкодування збитків, зокрема, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Зі змісту зазначених статей вбачається, що обов'язок доведення розміру будь-яких збитків покладається на потерпілу сторону, тому відшкодування збитків включає в себе не тільки поняття «збитки», але й покладення обов'язку на потерпілу сторону щодо їх доведення. У зв'язку з цим, застосування даного виду відповідальності за своєю суттю розглядається як здійснення ряду певних цілеспрямованих дій, які в комплексі створюють діяльність по відшкодуванню збитків. З огляду на це, до ознак збитків відносять також те, що доведення збитків здійснюється в установленій законом формі. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування як реальної шкоди, так і втраченої вигоди, особа, права якої порушено, повинна надати докази на підтвердження розміру завданої шкоди, наявності причинного зв'язку між спричиненими збитками та діями особи, яка порушила зобов'язання, а у випадках, коли законом або договором передбачена презумпція невинуватості боржника, - також вину цієї особи. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Задовольняючі позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції послався зокрема на те, що винною у скоєнні ДТП особою не є ОСОБА_3, оскільки документами, наявними у справі, в тому числі документами адміністративної справи не тільки не спростовано, але й підтверджено факт неналежного стану люку, який фактично виявився перешкодою на дорожній ділянці і судом було встановлено, що автомобіль Міцубісі пошкоджено саме через наїзд на таку перешкоду. Тобто, існує прямий причинно-наслідковий зв'язок між отриманими механічними пошкодженнями автомобіля та неналежного стану люку наявної на дорозі перешкоди, а отже спричинена страхувальнику позивача ОСОБА_3 шкода є наслідком протиправної бездіяльності відповідача у справі, яка виражається в неналежній реалізації підприємством своєї цивільної дієздатності та порушенні обовязків, покладених на нього Правилами щодо виконання зовнішнього огляду мереж, перевірки їх зовнішнього стану та усунення виявлених недоліків (технічних несправностей тощо).

Проте з такими висновком місцевого господарського суду погодитись неможна, з огляду на наступне.

Так, в матеріалах справи наявні копії адміністративної справи №3-38221/10 відносно ОСОБА_3, який скоїв правопорушення згідно ст. 124 КУпАП, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення №112907 від 03.09.2010р. з додатком, пояснення ОСОБА_3 по суті скоєного порушення, постанова Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.09.2010р. №3-3822/10, квитанція про сплату ОСОБА_3 адміністративного штрафу в сумі 340,00грн.

З вищевказаних документів не тільки не вбачається встановлення факту неналежного стану люку, а отже вини відповідача у скоєнні ДТП, навпаки, в них зафіксовано саме вину водія ОСОБА_3 у тому, що він не вибрав безпечну швидкість при русі транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду (люк бетонний) та отримав механічні пошкодження автомобіля.

Крім того, із зазначених документів ніяким чином не вбачається, що спірний люк знаходився в незадовільному стані, був пошкоджений, зламаний або відкритий.

У додатку до протоколу про адміністративне правопорушення №112907 від 03.09.2010р. навпаки зазначено, що при настанні дорожньо-транспортної пригоди не існувало недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які б стали супутньою причиною ДТП.

До того ж, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що і протокол про адміністративне правопорушення, і постанова Ворошиловського районного суду м. Донецька в силу закону підлягають оскарженню у разі незгоди із встановленими у них обставинами. Проте, незважаючи на наявність у вказаних документах відомостей про вину водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП внаслідок неврахування дорожньої обстановки та не обрання безпечної швидкості, протокол №112907 від 03.09.2010р. підписаний ОСОБА_3 із зауваженням щодо необхідності його складання російською мовою, на його підставі винесена постанова Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.09.2010р. №3-3822/10, яка набрала чинності 05.10.2010р., ОСОБА_3 сплачений покладений на нього штраф за скоєння адміністративного правопорушення в сумі 340,00грн.

Таким чином, твердження суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_3Ю, у скоєнні ДТП є необґрунтованими та безпідставними.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вину відповідача у скоєному ДТП. Так, тільки в ході розгляду справи, на неодноразові вимоги суду, сторонами було складено акт від 27.02.2012р., яким зафіксовано приналежність спірного люку КП «Донецькміськодоканал».

В своїй діяльності відповідач, як комунальне підприємство з водопостачання та водовідведення, керується Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затвердженими Наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 05.07.1995р. №30 (зі змінами і доповненнями). Нормами вказаних правил (п. 9.2.6) зафіксовано, що зовнішній обхід та огляд трас водопровідної мережі робиться не рідше одного разу на 2 місяці, перевіряючи при цьому, зокрема, зовнішній стан колодязів, наявність і щільність прилягання кришок, цілість люків, кришок, горловин, скоб, драбин, наявність у колодязі води чи її витоків шляхом відкривання кришок колодязів з очищенням їх від сміття (снігу, льоду).

Згідно п. 9.3.1 Правил, дані оглядів та профілактичного обслуговування з перевіркою стану споруд, дії обладнання і пристроїв на мережі використовують під час складання дефектних відомостей, розробки проектно-кошторисної документації та для проведення поточного і капітального ремонтів.

Розділом 12.2 вказаних Правил врегульовані обсяги та порядок нагляду за станом каналізаційної мережі. Так, згідно п. 12.2.1 Правил, технічне обслуговування мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляди мережі і споруд на ній: дюкерних і з'єднувальних камер, колодязів, напірних і самоплинних трубопроводів (колекторів), аварійних випусків, естакад і водопропускних труб під каналізаційними трубопроводами тощо. Зовнішній огляд мереж виконують не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі (п. 12.2.2). Під час обходів і оглядів трас ліній мережі перевіряється, зокрема, зовнішній стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищенням (п. 12.2.3). Згідно пункту 12.2.7 Правил, під час технічного огляду колодязів обстежують стіни, горловини, лотки, вхідні та вихідні труби; перевіряють цілісність скоб, драбин, люків і кришок; очищають від бруду полиці і лотки, а також перевіряють винесення піску з труб до колодязя. Водночас перевіряють прямолінійність труб за допомогою дзеркала. У процесі технічного огляду аварійних випусків перевіряють наявність пломб.

З матеріалів справи вбачається, що обхід мереж водопостачання та водовідведення на ділянці місця ДТП проводився відповідачем 16.08.2010р., про що свідчить копія витягу з журналу. Докази в підтвердження наявності пошкоджень люку спірного колодязя в матеріалах справи відсутні. Таким чином, твердження суду першої інстанції про незабезпечення КП «Донецькміськводоканал належного технічного стану люку, який в даному випадку виявився перешкодою для дорожнього руху, що фактично є порушенням відповідачем вказаних приписів Правил, є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, в матеріалах справи наявні пояснення позивача від 13.02.2012р., в яких останній, посилаючись на ч.2 ст. 1190 ЦК України, вказав, що з огляду на встановлені постановою Ворошиловського районного суду обставини, в даному випадку справедливим буде визнання вини ОСОБА_3 та КП «Донецькміськодоканал»як обоюдної, а отже з відповідача необхідно стягнути половину суми, що відображена в позові. Тобто сам позивач визнав наявність вини свого страхувальника у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, натомість суд першої інстанції таку вину в оскаржуваному рішенні спростовує.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позивачем не доведено вини відповідача у скоєнні ДТП, а також причинно-наслідкового звязку між завданою страхувальнику позивача шкодою та неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, як і самих протиправних дій чи бездіяльності, наслідком яких стали понесені позивачем збитки, у звязку з чим вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, за змістом ст. ст. 224, 225 ГК України, частини 2 ст. 623 ЦК України, відповідно до якої розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, судом першої інстанцій при винесенні рішення по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було. Висновок суду першої інстанції про стягнення суми матеріальної шкоди зроблений без встановлення і наведення обставин, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем своїх обовязків, в результаті якого позивачем були понесені збитки, без обґрунтування наявності причинного зв'язку між порушенням відповідачем зобов'язання та понесеною шкодою, а також без належного обґрунтування розміру стягуваної матеріальної шкоди.

За вказаних обставин, рішення господарського суду не відповідає нормам чинного законодавства, у звязку з чим підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене, судова колегія вважає обґрунтованими вимоги апеляційної скарги, у звязку з чим дійшла висновку про необхідність скасування рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2012р. у справі №7/382.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на позивача. Разом з цим, у звязку з недоплатою скаржником 36,00грн. судового збору за подання апеляційної скарги, вказана сума підлягає стягненню з останнього в дохід державного бюджету.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.104, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк, на рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2012р. (повний текст від 20.03.2012р.) у справі №7/382 - задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 15.03.2012р. (повний текст від 20.03.2012р.) у справі №7/382 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ОСОБА_2», м. Маріуполь Донецької області, до Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3, м. Донецьк, про стягнення 12 754,67грн. в рахунок відшкодування збитків, понесених у звязку з виплатою страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ОСОБА_2», м. Маріуполь Донецької області, на користь Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк, 768,75грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Комунального підприємства «Донецькміскводоканал», м. Донецьк, на користь державного бюджету 36,00грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: В.В. Манжур

ОСОБА_4

Надруковано примірників-6

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-третій особі

1-господарському суду

1-ДАГС