донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.07.2012 р. справа №5009/2157/12

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Гези Т.Д., Черноти Л.Ф.

Секретар: Прожерін О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача: не зявився;

від третіх осіб: не зявились.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний банк», м. Донецьк

на ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.06.2012р. у справі №5009/2157/12 (суддя Соловйов В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний банк», м. Донецьк

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Відділу Державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, м. Мелітополь Запорізької області, 2) ОСОБА_3, м. Мелітополь Запорізької області

про визнання недійсним акту про оцінку нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», м. Донецьк, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підпримця ОСОБА_2, с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області та ОСОБА_3, м. Мелітополь Запорізької області, про визнання недійсним звіту, складеного ФОП ОСОБА_2, від 29.03.2012р. про оцінку нерухомого майна, а саме - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1., що належить на праві власності ОСОБА_3

Ухвалою від 11.06.2012р. господарський суд Запорізької області відмовив позивачу у прийнятті позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України, оскільки даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Не погодившись з винесеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Перший Українській Міжнародний банк»звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.06.2012р. про відмову у прийнятті позовної заяви скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на приписи п.19 Постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010р. №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», яким встановлено, що вимоги заявника в частині оскарження висновку оцінювача не підлягають розгляду адміністративними судами, тому, якщо експертом субєктом оціночної діяльності є юридична особа, висновок експерта слід оскаржувати в порядку господарського судочинства.

Представники відповідача та третіх осіб не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, відзивів на апеляційну скаргу не надали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 03.07.2012р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, а також зважаючи на встановлений ст. 102 ГПК України пятнадцятиденний строк для розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, судова колегія вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про відмову у прийнятті позовної заяви. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду з позовом, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»просило визнати недійсним звіт про оцінку нерухомого майна, складений субєктом оціночної діяльності.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно приписів ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Крім того, статтею 12 ГПК України визначено перелік категорій спорів, що підвідомчі господарським судам, а саме:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Зі змісту п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1270 від 14.07.2004р. «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України»(зі змінами і доповненнями) вбачається, що юридичним актом, який може бути оскаржено в порядку господарського судочинства, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Висновок експерта, який є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань, не підпадає під наведені ознаки і не може бути визнаний актом державного чи іншого органу. Тому справа зі спору про визнання недійсним висновку експерта-оцінювача непідвідомча господарським судам України.

Посилання заявника апеляційної скарги на приписи п. 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби»не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги, оскільки по-перше, вказаний пункт не є чинним у звязку з внесенням Пленумом ВАСУ Постанови №5 від 21.05.2012р. Крім того, з огляду на наведені норми чинного законодавства та інформацію вищого спеціалізованого суду з розгляду саме господарських спорів, спір про визнання недійсним звіту про оцінку нерухомого майна не є підвідомчим господарським судам України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи зазначене, Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду Запорізької області про недотримання Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк»при зверненні до суду положень ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, що стало процесуальною підставою для відмови у прийнятті відповідної позовної заяви.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права при прийнятті ухвали від 11.06.2012р. не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Запорізької області від 11.06.2012р. у справі №5009/2157/12 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105, ст.106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.06.2012р. у справі №5009/2157/12 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний банк», м. Донецьк, на ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.06.2012р. у справі №5009/2157/12 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Т.Д. Геза

ОСОБА_4

Надруковано примірників-8

1-у справу

2-позивачу

1-відповідачу

2-третім особам

1-господарському суду

1-ДАГС