КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2012 № 19/41

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Борисенко І.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Боднар Н.З.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_2 старший прокурор відділу, посвідчення № 6 від 12.01.2012 року;

від позивача: ОСОБА_3 довіреність № 049-5/1234-12-11 від 01.03.2012 року;

від відповідача: не зявилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун» на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року

у справі № 19/41 (суддя Шаптала Є.Ю.)

за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі: Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА),

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун»,

про стягнення 1 608 960,00 грн.

встановив:

У липні 2011 року Заступник прокурора м. Києва звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київського міської ради (КМДА) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун» заборгованості по пайовим внескам згідно договору в розмірі 1 478 860,00 грн. (з урахуванням індексу інфляції) та 130 100,00 грн. пені.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2011 року (головуючий суддя Борисенко І.В., судді Ільєнок Т.В. та Мартюк А.І.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун» прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 20.12.2011 року.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату суду від 22.12.2011 року № 01-24/852 у звязку з перебуванням на лікарняному судді-доповідача ОСОБА_4 призначено повторний автоматичний розподіл даної справи. Перегляд в апеляційному порядку рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року здійснюється Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Остапенка О.М., суддів Скрипка І.М., Іваненко Я.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2011 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун» колегією суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді Скрипка І.М., Іваненко Я.Л. було прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін та прокуратури на 31.01.2012 року.

Відповідно до розпорядження секретаря палати Київського апеляційного господарського суду № 01-22/3/2 від 31.01.2012 року здійснено заміну складу колегії суду. Розгляд апеляційної скарги ТОВ «БК «Кроун» на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року здійснюється у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді Скрипка І.М., Доманська М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2012 року було продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.02.2012 року відповідно до пункту 3 частини 1 статті 77 ГПК України у звязку з необхідністю витребування додаткових документів.

Відповідно до розпорядження В.о. Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-22/1/11 від 27.02.2012 року здійснено заміну складу колегії суду. Розгляд апеляційної скарги ТОВ «БК «Кроун» на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року здійснюється у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді Скрипка І.М., Зубець Л.П.

В судовому засіданні 28.02.2012 року було оголошено перерву до 15.03.2012 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2012 року було оголошено перерву до 22.03.2012 року для надання можливості представнику відповідача ознайомитися з додатковими документами по справі.

До початку розгляду справи через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів та відкладення розгляду справи. Колегією суддів, враховуючи, що суд апеляційної інстанції обмежений процесуальними строками розгляду апеляційної скарги, а також те, що відповідач мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання письмових пояснень, але не скористався своїм процесуальним правом то у задоволенні даного клопотання було відмовлено у звязку із його необґрунтованістю.

Представник позивача та прокурор в судовому засіданні 22.03.2012 року заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу ТОВ «БК «Кроун» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року без змін.

У судовому засіданні, яке відбулось 22.03.2012 року, було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «БК «Кроун» слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи 14.03.2005 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія „Кроун (забудовник) укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва № 147 (далі Договір).

Предметом Договору є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (далі - пайовий внесок) у зв'язку із будівництвом житлового будинку (загальна площа квартир 11 167,26 кв.м з прибудованими приміщеннями загальною площею 1 180,00 кв.м. на Дарницькому бульварі, 1-3 у Дніпровському районі м. Києва (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 Договору розмір пайового внеску, згідно з розрахунками 1, 2 від 03.03.2005 становить 1 667 180,00 грн.

Умовами Договору сторони погодили, що забудовник сплачує пайовий внесок в сумі, вказаній у п. 2.1.2 Договору в термін з березня по грудень 2005 року включно, рівними частками, щомісячно, але не пізніше 28 числа кожного місяця на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету (п. 2.1.2); оплата здійснюється на підставі рахунку, який видається забудовнику, за його письмовим зверненням до Головного управління економіки та інвестицій, не пізніше ніж за 3 дні до здійснення платежу (п.2.1.3); сума платежу на момент здійснення оплати корегується на індекс інфляції з моменту виникнення зобовязання і до моменту його фактичного виконання (п. 2.2.1); у випадку порушення строків сплати щомісячних платежів пайового внеску забудовник сплачує пеню в розмірі 0,1% від заборгованості пайового внеску, визначеного п. 2.1.2 цього договору від нарахованої суми за кожну добу прострочення (п. 3.1.1).

На виконання умов Договору, як вбачається із Довідки про надходження коштів за період 01.01.2005 року по 04.02.2011 року наданої Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), забудовник 15.03.2005 року, 28.04.2005 року, 26.05.2005 року, 29.06.2005 року, 29.08.2005 року, 09.09.2005 року перерахував на користь позивача грошові кошти на загальну суму 1 032 958,00 грн.

Згідно пункту 5 статті 22 Закону України „Про столицю України - місто-герой Київ у звязку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України, Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право залучати кошти інвесторів (забудовників) в порядку пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста за нормативами, затвердженими Київською міською радою, з метою поліпшення фінансового забезпечення комплексної забудови міста.

Рішенням Київської міської ради від 27.02.2003 року № 271/431 "Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва" (в редакції, чинній станом на момент укладання договору) затверджені нормативи для визначення розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної, інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва та порядок залучення і використання пайових коштів.

Вказане рішення Київської міської ради втратило чинність з 01.09.2008 року на підставі рішення Київської міської ради від 17.01.2008 року № 3/4475 „Про бюджет міста Києва на 2008 рік, тобто після укладення Договору.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач в порушення умов Договору в строки та в обсязі, встановлені укладеними між сторонами Договором, частину пайового внеску до міського бюджету не вніс, в результаті чого виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача за період з серпня 2005 року по грудень 2005 року з урахуванням індексу інфляції становить 1 478 860,00 грн.

На момент укладення спірного договору відповідач керувався наявністю економічного та господарського інтересу, зумовленого наміром здійснювати будівництво, відповідач усвідомлював дійсні наслідки вчинення спірного правочину та здійснював дії щодо його укладення за власним бажанням, маючи на меті задоволення власного економічного та господарського інтересу в майбутньому.

Крім того, сторони укладаючи та підписуючи Договір, погодили всі необхідні умови цього договору, у тому числі момент, з якого вважається виконаним обов'язок забудовника сплатити пайовий внесок позивачу.

Зобовязанням, згідно ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, провівши відповідні розрахунки, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що враховуючи, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобовязання по своєчасній сплаті частин пайового внеску до міського бюджету в строк обумовлений договором не виконав, а доказів протилежного відповідачем суду не надано, то позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1 478 860,00 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання зобовязання пеню в розмірі 130 100,00 грн.

Згідно ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафні санкції це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що у випадку порушення строків сплати щомісячних платежів пайового внеску забудовник сплачує пеню в розмірі 0,1% від заборгованості пайового внеску, визначеного п. 2.1.2 цього договору від нарахованої суми за кожну добу прострочення.

Згідно з статтею 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що порушене право підлягає захисту у разі визнання судом поважними причин пропущеної позовної давності.

На думку колегії суддів вірним є висновок місцевого господарського суду, що оскільки, в позовній заяві прокурором заявлено про відновлення строку позовної даності щодо стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, наведено посилання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності та можливості його поновлення, в судовому засіданні прокурором доведено, а матеріалами справи підтверджено, наявність обставин, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення необхідних процесуальних дій, то клопотання заступника прокурора м. Києва слід задовольнити та поновити пропущений строк позовної давності.

Крім того, слід зазначити, що відповідач не скористався своїм правом наданим йому законом та не заявив про застосування до позовної вимоги про стягнення пені, при цьому, в судові засідання в суді першої інстанції своїх представників не направив, вимог суду, викладених в ухвалах від 29.07.2011 року та від 15.08.2011 року не виконав, відзив на позовну заяву не надав. Про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином за юридичною адресою.

З огляду на наведене, провівши відповідні розрахунки, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 130 100,00 грн. пені за період з серпня 2005 року по грудень 2005 року є вірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналогічну позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 15.11.2011 року у справі № 41/93, від 14.12.2011 року у справі № 55/100 та від 09.02.2012 року у справі № 39/121.

Відповідач у свої апеляційній скарзі стверджує, що він з 06.09.2005 року перестав бути землекористувачем земельної ділянки площею 0.99 га., яка надавалася йому для будівництва на Дарницькому бульварі, 1-3 у Дніпровському районі м. Києва згідно Рішення Київської міської ради № 69/229 від 24.10.2002 року „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею (далі Рішення № 69/229) та посилається на наступні нормативно-правові акти:

- Розпорядження Київського міського голови від 06.09.2005 року № 261, яким було призупинено дію пункту 19 Рішення № 69/229;

- Рішення Київської міської ради від 06.10.2005 року № 27-5/3491, яким також було призупинено дію пункту 19 Рішення № 69/229;

- Рішення Київської міської ради від 17.11.2005 року № 371/2832, яким було відмінено пункт 19 Рішення № 69/229.

Однак, дані твердження відповідача спростовуються матеріалами справи та відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.12.2005 року у справі № 38/628а, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2006 року, позов ТОВ „БК „Кроун до Київської міської ради про скасування рішень задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано Рішення Київської міської ради від 06.10.2005 року № 27-5/3491 „Про зупинення дії пункту 19 Рішення № 69/229 та Рішення Київської міської ради від 17.11.2005 року № 371/2832 „Про відміну пункту 19 Рішення № 69/229.

При цьому, у вищезазначених судових рішеннях вказано, що такий спосіб припинення права користування земельною ділянкою, як відміна раніше прийнятого рішення про надання в користування земельної ділянки не передбачений жодними нормами законів України „Про місцеве самоврядування, „Про столицю України місто-герой Київ, а також нормативно-правовими актами Київської міської ради, а відтак спірні рішення прийняти Київської міською радою з порушенням способів, встановлених Конституцією та законами України, внаслідок чого ці рішення суперечать ст. 19 Конституції України, ст. 141, 143, 144 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання вказаних спірних рішень протиправними та їх скасування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1 478 860,00 грн. та 130 100,00 грн. пені є законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Заступник прокурора міста Києва та позивач, у відповідності до статей 33, 34, 36 ГПК України надали суду усі необхідні письмові документи та матеріали на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог.

Натомість відповідачем, всупереч статей 33, 34 ГПК України не надано суду жодних належних доказів на підтвердження своїх посилань викладених в апеляційній скарзі, доводи відповідача не підтверджуються наявним у справі доказами та спростовуються чинним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року прийнято відповідно до вимог чинного законодавства з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун» на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року у справі № 19/41 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2011 року у справі № 19/41 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам апеляційного провадження.

4. Справу № 19/41 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя Остапенко О.М.

Судді Борисенко І.В.

ОСОБА_1