ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
01.02.12 Справа № 5015/4372/11
Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого судді: Данко Л.С.,
Суддів: Скрипчук О.С.,
ОСОБА_1
При секретарі: Явна Г.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги скаржників:
Державної екологічної інспекції в Львівській області, м. Львів, від 25.11.2011р. № 03-5927 (вхідний № 2675 від 08.12.2011р.) та
Прокуратури Львівської області (м. Львів) за № 05/1-880 вих-11 від 02.12.2011р. (вх. 2812 від 27.12.11 р.) поданої в інтересах держави в особі позивача: Державної екологічної інспекції в Львівській області,
на рішення господарського суду Львівської області
від 27 жовтня 2011 року по справі № 5015/4372/11 (суддя Матвіїв Р.І.)
у справі за позовом Державної екологічної інспекції в Львівській області (м. Львів),
до Комунального підприємства Бориславводоканал (м. Борислав, Львівської області),
про стягнення з Комунального підприємства «Бориславводоканал»(м. Борислав) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Львівській області збитків в розмірі 1498440,60 грн. в рахунок відшкодування заподіяних державі збитків, завданих внаслідок порушень вимог природоохоронного законодавства та покладення судових витрат на відповідача.
За участю представників сторін:
від прокурори: Рогожнікова Н.Б. - прокурор відділу, посвідчення №220;
від скаржника (позивача): в.о. завідуючого сектору правового забезпечення ОСОБА_2 - п/к за довіреністю №09-47 від 10.01.2012 року;
від відповідача: не прибув.
Права та обовязки сторін визначені у ст. ст. 20, 22, 29 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.
Відповідно до протоколу розподілу справ КП «Документообіг господарських судів»від 08.12.2011 р., дану справу передано на розгляд колегії суддів, у складі: ОСОБА_3 (суддя-доповідач), судді Процик Т.С., Дубник О.П.
12.12.2011р. ухвалою суду відновлено Державній екологічній інспекції в Львівській області, м. Львів, від 25.11.2011р. № 03-5927 (вх. № 2675 від 08.12.2011р.), строк для подання апеляційної скарги.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2011р., апеляційну скаргу прийнято до провадження та судовий розгляд призначено на 11.01.2012р., про що сторони були належним чином повідомлені.
Через канцелярію суду, 27.12.2011р. Прокуратурою Львівської області подано апеляційну скаргу від 02.12.2011р. № 05/1-880 вих-11 (вх. 2812 від 27.12.11 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 27 жовтня 2011 року по справі № 5015/4372/11 за позовом Державної екологічної інспекції в Львівській області (м. Львів) до Комунального підприємства Бориславводоканал (м. Борислав, Львівської обл.) про стягнення 1498440,60 грн. збитків.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.12.2011р., апеляційну скаргу, яку подано Прокуратурою Львівської області (вх. 2812 від 27.12.11 р.) прийнято до провадження та судовий розгляд призначено апеляційних скарг на 11.01.2012р., про що сторони були належним чином повідомлені.
Згідно розпорядження В.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 р. введено в склад судової колегії для розгляду справи № 5015/4372/11, замість судді Дубник О.П. (у звязку із зайнятістю в іншому судовому засіданні) суддю Скрипчук О.С.
Прокурор в судове засідання 01.02.2012р. прибув, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просить суд апеляційні скарги задовольнити, рішення місцевого суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позов Державної екологічної інспекції у Львівській області задовольнити та стягнути з КП «Бориславводоканал»на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Львівській області збитки в розмірі 1498440,60 грн. в рахунок відшкодування заподіяної державі шкоди, завданої внаслідок порушень вимог природоохоронного законодавства та покласти на відповідача судові витрати. Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що хоч не було встановлено забруднення відповідачем навколишнього середовища, однак, сам факт користування відповідачем водними обєктами без спеціального дозволу на водокористування, що встановлено позивачем та зафіксовано в акті перевірки, є порушенням чинного природоохоронного законодавства, чим підтверджується вина відповідача в повному обсязі, відтак відповідач повинен нести відповідальність в повному обсязі.
Представник апелянта/позивача в судове засідання прибув, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просить суд апеляційні скарги задовольнити, рішення місцевого суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Свої доводи позивач в апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що відповідач користувався водними обєктами без спеціального на це дозволу, і завдані ним збитки складають 1498440,60 грн., які нараховано відповідно до п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.5. та 1.6. розділу ІХ Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009р., які є самостійними підставами для визначення розмірів відшкодування збитків.
Представник відповідача, в дане судове засідання, не прибув, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційних скарг, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Через канцелярію суду 11.01.2012р. за вх. № 134, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу № 6 від 10.01.2012р., просить залишити апеляційні скарги прокурора і позивача без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області у справі № 5015/4372/11 від 27.10.2011р. без змін.
Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду скарг за відсутності представник відповідача.
Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.
Частиною другою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.
Стаття 102 ГПК України є вичерпною, розширеному тлумаченню не підлягає і інших строків для розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого суду не передбачає.
Разом з тим, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників апелянта бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.
З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 5015/4372/11.
Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2011р. по справі № 5015/4372/11, слід залишити без змін, а апеляційні скарги позивача та прокурора - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено колегією суддів, постановою Вищого господарського суду України від 20 липня 2011 року скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2010 року у справі № 22/156 та рішення господарського суду Львівської області від 16.09.2011 року у справі № 22/156 та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1-й, а.с. 97-102).
Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 20 липня 2011 року, місцевим судом при винесенні рішення по справі № 22/156 стягуючи у 2010 році шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у повному обсязі на користь місцевого бюджету, порушено норми Закону України "Про державний бюджет України на 2010р.", та не надано правової оцінки вимогам позивача про стягнення коштів на користь бюджету в особі Державної екологічної інспекції в Львівській області, не перевірив, чи має ця інспекція право ототожнювати себе з відповідним бюджетом, і не дослідив у якій частині заявлених до стягнення коштів розпорядниками їх є відповідний бюджет, відтак не перевірив, чи підлягають стягненню кошти на користь лише одного бюджету, а суд апеляційної інстанції цих недоліків не усунув.
З огляду на вказане, Вищий господарський суд України, чітко вказав, що при новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, вирішити спір із дотриманням норм процесуального законодавства на підставі норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних відносин сторін.
Ухвалою суду від 02.08.2011р. місцевим господарським судом прийнято справу до розгляду та справі присвоєно № 5015/4372/11.
Рішенням господарського суду Львівської області від 27.10.2011р. по справі № 5015/4372/11 (суддя Матвіїв Р.І.) у задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції в Львівській області (м. Львів) до Комунального підприємства Бориславводоканал (м. Борислав Львівської обл.) про стягнення 1498440,60 грн. збитків відмовлено (том 1-й, а.с. 147-153).

Не погоджуючись з даним рішенням господарського суду Львівської області від 27.10.2011р., позивач: Державна екологічна інспекція у Львівській області (м. Львів), звернулась до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення суду першої інстанції від 27.10.2011р. у справі № 5015/4372/11 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція у Львівській області (м. Львів) мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення не правильно застосовано норми матеріального права, оскільки місцевий господарський суд не правомірно застосував Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 року, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування. Вважає, що судом не взято до уваги той факт, що Державною екологічною інспекцією в Львівській області було подано заяву з кредиторськими вимогами до КП «Бориславводоканал»в розмірі 2 317 924,99 гри. (включаючи суму 1498440,60 грн. , яка є предметом даного позову), яка була визнана головою ліквідаційної комісії в повному обсязі (копія відповіді долучена до матеріалів справи).

27.12.2011р. Прокуратурою Львівської області подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області по справі № 5015/4372/11, так як судом у задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції відмовлено. Апеляційна скарга Прокуратури Львівської області мотивована тим, що місцевим судом при прийнятті рішення по справі № 515/4372/11 не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивачем Державною екологічною інспекцією в Львівській області (м. Львів) відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо відповідача: Комунального підприємства "Бориславводоканал", за наслідками якої складено Акт № 100 перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 21-26.05.2010р. (том 1-й, а.с. 6-8).

Актом перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 21.-26.05.2010 року № 100 встановлено, що в період з 01.01.2010р. по 21.05.2010р., відповідач здійснював самовільний забір поверхневих вод з локального водозабору "Рибник" без дозволу на спеціальне користування. За цей період відповідач відібрав та використав з водозабору "Рибник" 418,700 тис. м.куб. води.

Відповідно до статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Відповідно до статті 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді, погодженим з державними органами водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоров'я - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних. Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування.

Статтею 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до частини 1 статті 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до норм статті 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Згідно із частиною 3 статті 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у: 1) самовільному захопленні водних об'єктів; 2) забрудненні та засміченні вод; 3) порушенні режиму господарської діяльності у водоохоронних зонах та на землях водного фонду; 4) руйнуванні русел річок, струмків та водотоків або порушенні природних умов поверхневого стоку під час будівництва і експлуатації автошляхів, залізниць та інших інженерних комунікацій; 5) введенні в експлуатацію підприємств, комунальних та інших об'єктів без очисних споруд чи пристроїв належної потужності; 6) недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування; 7) самовільному проведенні гідротехнічних робіт (будівництво ставків, дамб, каналів, свердловин); 8) порушенні правил ведення державного обліку вод або перекрученні чи внесенні недостовірних відомостей в документи державної статистичної звітності; 9) пошкодженні водогосподарських та гідрометричних споруд і пристроїв, порушенні правил експлуатації та встановлених режимів їх роботи; 10) незаконному створенні систем скидання зворотних вод у водні об'єкти, міську каналізаційну мережу або зливну каналізацію та несанкціонованому скиданні зворотних вод; 11) використанні земель водного фонду не за призначенням; 12) неповідомленні (приховуванні) відомостей про аварійні ситуації на водних об'єктах; 13) відмові від надання (приховуванні) проектної документації та висновків щодо якості проектів підприємств, споруд та інших об'єктів, що можуть впливати на стан вод, а також актів і висновків комісій, які приймали об'єкт в експлуатацію; 14) порушенні правил охорони внутрішніх морських вод та територіального моря від забруднення та засмічення.

Наведена вище норма вказує, що відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

У постанові ВГС України від 20.07.2011 року у справі № 22/156 ( том 1-й, а.с. 97-102), якою дану справу направлено на новий розгляд, Вищий господарський суд України вказав, що вирішуючи спір щодо покладення на відповідача відповідальності за збитки, судам слід врахувати повною мірою положення законодавства, на підставі сукупної оцінки наявних у справі доказів не встановили обставини, з яким закон пов'язує відшкодування шкоди, а саме: наявність повного складу правопорушення як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. На виконання вимог даної статті суд, врахувавши вказівки Вищого господарського суду України, встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи в сукупності та встановивши всі обставини справи, суд встановив наявність протиправної поведінки відповідача у спосіб забору та використання води без дозволу на спеціальне водокористування в порушення статті 49 Водного кодексу України.

Як встановлено місцевим судом, з чим погоджується колегія суддів, щодо фактів завдання збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, а також вини відповідача, то матеріалами справи такі докази не підтверджуються виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2. ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також: не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 68 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" встановлює, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах встановлених законодавством України.

Факти нанесення збитків встановлюються відповідними посадовими особами Державного управління екології та природних ресурсів чи посадовими особами інших уповноважених державних органів.

З матеріалів справи не вбачається, не доведено Прокуратурою Львівської області в апеляційній скарзі від 02.12.11р. № 05/1-110-вих-11 (том 2-й, а.с. 24-30) належними та допустимими доказами в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, не випливає ні з Акту перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 21.-26.05.2010 року № 100, ні з інших документів даної справи, самого факту завдання шкоди (настання наслідків), передбачених ОСОБА_4 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 року, на які посилається позивач та прокурор в апеляційних скаргах, що, зокрема, зазначено Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

З матеріалів справи не вбачається, ні позивачем, ні Прокуратурою Львівської області не доведено фактів забруднення водних об'єктів чи поверхневих та підземних вод внаслідок використання водних ресурсів відповідачем без дозволу. Актом № 100 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 21. - 26.05.2010р. - факт забруднення не встановлено.

Отже, виявлене позивачем правопорушення у вигляді самовільного водокористування відповідача (використання прісних підземних вод без спеціального дозволу) не містить таких кваліфікуючих ознак, як забруднення водних об'єктів, забруднення підземних вод, наявності яких, вимагає застосована позивачем ОСОБА_4 № 389, оскільки, як зазначено у цій постанові, проведеною перевіркою не встановлено факту забруднення підприємством відповідача підземних вод внаслідок самовільного спецводокористування, що в свою чергу, є достатньою підставою для відмови в позові в частині стягнення 1498440,60 грн. збитків.

Наведеним спростовуються твердження скаржника та Прокуратури Львівської області про обгрунтоване застосування ним положень Методики № 389 при визначенні розміру збитків, завданих відповідачем внаслідок самовільного спецводокористування.

Як визначено в п. 1.2. ОСОБА_4, в редакції чинній на час перевірки, на який, зокрема, посилається скаржник в апеляційній скарзі, ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які призвели до:

забруднення водних обєктів, у тому числі повязаного із самовільними та аварійними скидами у водний обєкт забруднюючих речовин із зворотними водами або речовин у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів; забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів;

та обумовлені: самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування.

Таким чином, обовязковими передумовами для застосування Методики при визначенні розміру збитків від самовільного водокористування визначено факти забруднення підземних вод водокористувачем та самовільне використання ним водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування в їх сукупності.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що в даному випадку, позивач просить стягнути з відповідача збитки, які не випливають з договору, правовідносини між позивачем та відповідачем є позадоговірними, тому в цьому випадку, колегія суддів керувалася приписами ст. 1166 ЦК України.

За загальними правилами настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені ст. 1166 ЦК України, застосовуються і при вирішенні спорів, повязаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджується, позивачем та Прокуратурою Львівської області не доведено факту завдання збитків (шкоди), як необхідного елементу складу цивільного правопорушення, оскільки внаслідок забору та використання відповідачем води не відбулось забруднення водних об'єктів чи поверхневих та підземних вод.

Оскільки матеріалами справи не підтверджуються, а сторонами не доведено фактів завдання відповідачем збитків (спричинення шкоди), то відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками, як одного із елементів складу цивільного правопорушення.

Щодо встановлення наявності вини в діях відповідача, то Вищий господарський суд України вказав, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що комунальне підприємство отримує дотації з місцевого бюджету для здійснення господарської діяльності та забезпечує водопостачання населенню, підприємствам і організаціям та не могло зупиняти свою діяльність у зв'язку з несвоєчасною видачею дозволу на спеціальне водокористування.

Як встановлено місцевим судом, підтверджується матеріалами справи, Актом перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 21.-26.05.2010 року № 100 (сторінка 2 акту, а.с. 7, том I-й) встановлено, що відповідачем під час перевірки представлено договір № 03-40 від 09.12.2009 року на розроблення нового дозволу на спеціальне водокористування з врахуванням локальних водозаборів м. Борислав та смт. Східниця, що свідчить про вжиття певних, хоча і недостатніх заходів для отримання нового дозволу відповідачем. Тому вина відповідача полягає у не вчиненні ним всіх можливих дій, спрямованих на вчасне отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Разом з тим, припинити водопостачання населенню, підприємствам і організаціям у зв'язку із не продовженням терміну дії дозволу на спеціальне водокористування відповідач не мав можливості, так як зупинка водопостачання могла призвести до порушення забезпечення громадян питною водою для питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб, що несе загрозу життю та здоров'ю відповідно до статей 6, 7 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що дії відповідача не призвели до завдання збитків (шкоди) у вигляді забруднення водних об'єктів чи поверхневих та підземних вод, місцевий суд правомірно прийшов до висновку про відсутність вини в діях відповідача у спосіб продовження забору та використання води для її постачання населенню як необхідно елементу складу цивільного правопорушення.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, на підставі вищенаведеного колегія суддів прийшла до висновку, що матеріалами справи не підтверджуються обставини, з яким закон пов'язує відшкодування шкоди (збитків), а саме: відсутня сукупність повного складу правопорушення, оскільки відсутні такі елементи складу правопорушення, як збитки (шкода), причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та збитками, а також відсутня вина.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне, додатково, окремо від вищенаведеного, дослідити правові підстави для нарахування та стягнення збитків позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом, та зазначено вище у цій постанові, збитки розраховані позивачем відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009р. № 389 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.06.2009 р. за № 767/16783.

ОСОБА_4, як підзаконний нормативний акт та складова частина законодавства, затверджена відповідно до Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водного кодексу України, підпункту 121 пункту 4 Положення про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1524, встановила порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема, конкретизувала і визначила протиправні дії і бездіяльність, які в загальному передбачені частиною 3 статті 110 Водного кодексу України.

Пункт 1.2 Методики в редакції від 20.07.2009 року (станом за період забору та використання води і складення акту перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 21.- 26.05.2010 року № 100) встановлював порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які призвели до:

забруднення водних об'єктів, у тому числі пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин із зворотними водами або речовин у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів;

забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів та обумовлені:

самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування;

забором, використанням води та скидом забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Отже, наведена норма передбачає, що самовільне використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування (в т.ч. у випадку непродовженого дозволу) відповідно до вказаної Методики є підставою для визначення розміру завданих збитків виключно у випадку, якщо таке використання призвело до забруднення водних об'єктів, в т.ч. пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин із зворотними водами або речовин у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів: чи призвело до забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів.

Тобто, необхідною умовою для нарахування збитків за вказаною ОСОБА_4 є причинний зв'язок між самовільним використанням водних ресурсів чи забором та використанням води з порушенням умов дозволу та, внаслідок цього, із забрудненням водних об'єктів чи поверхневих та підземних вод.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи факти завдання шкоди (настання наслідків), передбачених наведеним пунктом методики, не підтверджуються.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідно до вказаної Методики, забір та використання поверхневих вод з локального водозабору "Рибник" без дозволу на спеціальне користування в об'ємі 418.7 тис. м.куб. води відповідачем, без настання забруднення водних об'єктів, чи поверхневих та підземних вод, не є правовою підставою для нарахування та стягнення з відповідача збитків у розмірі 1498440,60 грн.

Разом з тим, колегією суддів звернено увагу на те, що лише наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30 червня 2011 року № 220, було внесено зміни до пункту 1.2. наведеної вище Методики та встановлено новий порядок визначення розмірів відшкодування збитків, коли відшкодовуються збитки, заподіяні державі внаслідок наступних самостійних підстав: забруднення водних об'єктів чи повеневих та підземних вод, а також самовільного використання водних ресурсів та забору і використання води.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Оскільки вказаний наказ немає зворотної сили в часі, то його норми не можуть поширюватися на спірні в даній справі правовідносини, і посилання апелянта/позивача в апеляційній скарзі на наявність самостійних за ОСОБА_4 підстав для нарахування збитків через одне лише самовільне використання води є безпідставними, так як скаржник/позивач посилається на нову редакцію (від 30.06.2011 року) Методики.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, нарахування позивачем збитків в розмірі 1498440,60 грн. та вимога про їх стягнення з відповідача не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, суперечать Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009р. № 389 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.06.2009 р. за № 767/16783 в редакції від 20.07.2009 року.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія суддів вважає, доводи апелянта/позивача та Прокуратури Львівської області в апеляційних скаргах є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, Львівський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2011 року у справі № 5015/4372/11 та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2011 року у справі № 5015/4372/11 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Процик Т.С.