РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 62/210 25.01.12

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест», м.Київ,

до відповідача: Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», м.Київ,

про зобовязання вчинити певні дії

Суддя Любченко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 по дов.

від відповідача: ОСОБА_3 по дов.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест», м.Київ звернувся до господарського суду м.Києва з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», м.Київ про:

- визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»права власності на обєкт незавершеного будівництва: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43;

- зобовязання Комунальне підприємство «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»зареєструвати за позивачем право власності на обєкт незавершеного будівництва: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач надав заяву б/н від 16.01.2012р., відповідно до якої уточнив позовні вимоги і заявив про:

- визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»права власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 12 відсотків: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43;

- зобовязання Комунальне підприємство «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»зареєструвати за позивачем право власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 12 відсотків: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на проведення будівництва житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43, внаслідок чого, за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест», останнє набуло право власності на вказаний обєкт незавершеного будівництва.

Одночасно, обґрунтовуючи позов в частині вимог до відповідача, позивач вказує на безпідставну відмову Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»в реєстрації права власності позивача на спірне майно.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, у судовому засіданні 25.01.2012р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на відсутність обставин, з якими положення діючого законодавства повязують можливість визнання в судовому порядку права власності на обєкт незавершеного будівництва.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Як встановлено судом, 21.04.2008р. між ОСОБА_1 міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»(орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, за змістом якого орендодавець на підставі рішення №65/1899 від 26.07.2007р. передав за актом приймання-передачі, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом земельну ділянку розміром 30087 кв.м, кадастровий номер :91:119:0005 на вул.Глибочицька, 43 у Шевченківському районі м.Києва строком на один рік.

13.08.2008р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»було отримано дозвіл №0649-Шв/С Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві на будівництво житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43, відповідно до проектної документації, затвердженої наказом позивача №14/08 від 11.08.2008р.

19.11.2008р. між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»було складено та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки згідно договору від 21.04.2008р.

Виходячи зі змісту матеріалів справи, інститутом «Київцивілпроект»Вікритого акціонерного товариства «Київпроект»було складено проект будівництва житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом по вул.Глибочицька, 43 у Шевченківському районі м.Києва.

За поясненням позивача та виходячи зі змісту висновку про технічний стан конструкцій новобудови за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43, складеного Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій», будівництво спірного обєкту виконувалось протягом 2007 2008 років та у 2008 році було зупинено без необхідності консервації будівництва.

Згідно із наданою до матеріалів справи довідкою №57117 (И-2011) від 23.12.2011р. Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»готовність до експлуатації житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом на вул.Глибочицькій, 43 у Шевченківському районі м.Києва складає 12%.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецендентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

Згідно із ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Аналогічні положення передбачені статтею 321 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожній особі (у тому числі, і юридичній, оскільки останні відповідно до ч.1 ст.91 Цивільного кодексу України здатні мати такі ж права та обовязки, як і фізичні, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині) належить невідємне право на судовий захист своїх прав та інтересів.

За змістом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 вказаного Кодексу та ч.2 ст.20 Господарського кодексу України способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Таким чином, позов про визнання права власності - це недоговірна вимога про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не поєднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не повязаних з позбавленням володіння.

За змістом ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та ст.1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного субєктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача, а також належності обраного способу судового захисту.

З огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права, в контексті приписів ст.392 Цивільного кодексу України, предметом доказування, а, відповідно, і судової оцінки у розглядуваній справі є як наявність у позивача права власності на спірне майно, так і порушення (невизнання) такого права відповідачем.

Враховуючи характеристики спірного майна (обєкт незавершеного будівництва) питання щодо законності його обігу має вирішуватися з урахуванням спеціальних положень ст.331 Цивільного кодексу України, яка визначає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Зважаючи на вказане та абз.1 ч.3 цієї статті, згідно якої до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), у сукупності із легальним визначенням майнових прав за ч.2 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» потенційне набуття особою, якій до звершення будівництва належать будівельні матеріали, набути право власності на новостворений обєкт нерухомості, суд кваліфікує як майнове право на відповідний обєкт нерухомості.

Суд звертає увагу, що норми ст.331 Цивільного кодексу України відносно особи, яка розпочала будівництво нерухомості з метою введення відповідного обєкту в експлуатацію та подальшої реєстрації права власності на нього, встановлюють законні сподівання означеної особи на набуття у подальшому права власності на відповідний обєкт нерухомості.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини (п.38 рішення суду у справі «Полтораченко проти України»від 18.01.2005р.) застосування ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., яка (практика) відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.46 Конвенції є джерелом права для національних судів, зазначені сподівання та майновий інтерес особи, повязані із набуттям права власності на новостворюваний обєкт нерухомості, мають кваліфікуватися як обєкт захисту, гарантією щодо забезпечення мирного володіння своїм майном.

За змістом ст.190 Цивільного кодексу України майнові права є неспоживною річчю та речовими правами, а отже обєктом цивільних прав та обовязків. При цьому, ознакою обєктів цивільних прав згідно ст.178 цього Кодексу є їх оборотоздатність, тобто, спроможність вільно відчужуватися, що у повній мірі розповсюджується на розглядувані майнові права відносно обєкту незавершеного будівництва, оскільки законодавчих застережень щодо вилучення їх із обороту або обмеження в обороті, чи невідємності від фізичної (юридичної) особи наразі не встановлено.

В свою чергу, редакція ч.3 ст.331 Цивільного кодексу України безпосередньо передбачає можливість вчинення угод відносно обєктів незавершеного будівництва, із вказівкою про те, що право власності реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Одночасно, відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»суб'єктам господарської діяльності, що здійснюють будівництво (забудовникам), дозволяється проводити державну реєстрацію права власності в бюро технічної інвентаризації на об'єкти незавершеного будівництва та їх частини з метою подальшого продажу чи передачі в іпотеку.

За висновками суду, внаслідок проведення спірного будівництва Товариство з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»набуло право власності на обєкт незавершеного будівництва, а саме: житлово-офісний комплекс з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом на вул.Глибочицькій, 43 у Шевченківському районі м.Києва, ступінь готовності якого відповідно до довідки №57117 (И-2011) від 23.12.2011р. Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»складає 12%.

При цьому, суд зауважує, що внаслідок вирішення спору про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва не здійснюється судова «легалізація» обєкту незавершеного будівництва шляхом його перетворення в обєкт нерухомості, а вирішується питання про приналежність відповідного майна певній особі у його поточному статусі обєкту незавершеного будівництва.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, а саме житлово-офісний комплекс з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом на вул.Глибочицькій, 43 у Шевченківському районі м.Києва, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, позов в частині зобовязання відповідача зареєструвати право власності на спірне майно також підлягає задоволенню з урахуванням наступних обставин.

Згідно із ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до ч.4 ст.182 Цивільного кодексу України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Згідно із вказаним нормативно-правовим актом до правовстановлюючих документів, якими є судові рішення, відносяться рішення, якими за результатами розгляду справи у позовному провадженні або в порядку окремого провадження у відповідності із положеннями глави 33 Цивільного процесуального кодексу України у резолютивній частині визнано право власності на обєкт нерухомості за конкретним субєктом.

Одночасно, підставою для проведення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна відповідно до п.10 додатку 2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом №7/5 від 07.02.2002р. Міністерства юстиції України, є рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного майна до комунальної власності.

Судове рішення також є правовстановлюючим документом в розумінні положень ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п.1.2, п.1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом №7/5 від 07.02.2002р. Міністерства юстиції України, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»та інших законодавчих актів України»та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Пунктом 1.4 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що право власності на об'єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації у разі необхідності укладення правочину щодо об'єкта незавершеного будівництва.

Як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»звернулося до Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»з заявою, яка зареєстрована останнім за №90361 від 24.11.2011р., щодо проведення державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва.

Проте, листом №55382 (И-2011) від 13.12.2011р. відповідачем було повідомлено позивача про неможливість вчинення вказаних дії з огляду на невідповідність поданих документів вимогам, встановленим діючими нормативно-правовими актами, зокрема, відповідачем зазначено про ті обставини, що договір оренди земельної ділянки було укладено на 1 рік, а дозвіл на виконання будівельних робіт діяв до 13.08.2009р.

Проте, за висновками суду, посилання відповідача на вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності позивача на спірне майно, враховуючи, що земельну ділянку, на якій розташовано спірний обєкт, було передано позивачу ОСОБА_1 міською радою згідно акту приймання-передачі від 19.11.2008р. Будь-які докази повернення позивачем обєкту оренди ОСОБА_1 міській раді, зокрема, шляхом підписання відповідного акту у матеріалах справи відсутні.

Посилання відповідача на те, що дозвіл на виконання будівельних робіт діяв до 13.08.2009р. також судом не приймаються, з огляду на те, що приписи п.4.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, на зміст якого посилається відповідач у листі №55382 (И-2011) від 13.12.2011р., вказує лише на необхідність надання цього дозвільного документу, але не встановлюють сплив строку його дії, як підставу для відмови у проведенні реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва. Крім того, як було зазначено вище, будівельні роботи проводились позивачем протягом 2007 2008 років, тобто, в межах строку встановленого дозволом №0649-Шв/С від 13.08.2008р.

За таких обставин, приймаючи до уваги висновки суду стосовно набуття позивачем права власності на спірне майно, а також враховуючи, що відповідно до наведених вище норм законодавства судове рішення є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобовязання відповідача зареєструвати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»на обєкт незавершеного будівництва, а саме житлово-офісний комплекс з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43, є правомірними та такими, що також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест», м.Київ до Комунального підприємства «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», м.Київ про:

- визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»права власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 12 відсотків: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43;

- зобовязання Комунальне підприємство «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»право власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 12 відсотків: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест», м.Київ право власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 12 відсотків: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43.

Зобовязати Комунальне підприємство «ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»(01001, м.Київ, вул.Трьохсвятительська, 4в, ) зареєструвати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел-Інвест»(01103, м.Київ, вул..Кіквідзе, буд.14-в, офіс 4, ) на обєкт незавершеного будівництва готовністю 12 відсотків: офісну будівлю житлово-офісного комплексу з обєктами соціального побуту та вбудованим паркінгом за адресою: м.Київ, Шевченківський район, вул.Глибочицька, 43.

У судовому засіданні 25.01.2012р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя М.О.Любченко

Повне рішення складено 25.01.2012р.