КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2012 № 48/207

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Тарасенко К.В.

ОСОБА_1Г

При секретарі Зайцевій А.І.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_2 за довіреністю

від відповідача 1 за первісним позовом: не зявились

від відповідача 2 за первісним позовом: ОСОБА_3 за довіреністю

від третьої особи: не зявились

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011р.

по справі № 48/207 (головуючий суддя Бойко Р.В, судді Самсін Р.І., Спичак О.М.)

за позовом ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест»

до 1. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Піар ОСОБА_6»;

2. Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Віта Фудс»

про стягнення 746445,17 грн.,

та за зустрічним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест»

про визнання правових наслідків нікчемного правочину

та за зустрічним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

до 1. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест»;

2. ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Піар ОСОБА_6»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Сковорода Інвест" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Піар ОСОБА_6" та Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору суборенди від 24.12.2009р., повернення майна та стягнення з відповідача-2 745 995,17 грн. та солідарно з відповідачів 500,00 грн.

29.06.2011 р. Фізична особа підприємець ОСОБА_4 подав до господарського суду зустрічну позовну заяву до ТОВ "Сковорода Інвест" про визнання правових наслідків нікчемного правочину - договору суборенди від 24.12.2009р. та стягнення з ТОВ "Сковорода Інвест" 98 473,39 грн. безпідставно набутих грошових коштів та зустрічну позовну заяву до ТОВ "Сковорода Інвест" та ТОВ "Піар ОСОБА_6" про визнання недійсним договору поруки від 06.04.2011р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.06.2011 р. зустрічні позовні заяви прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.11р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Віта Фудс».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2011 р. прийнято відмову ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Сковорода Інвест" від первісного позову в частині розірвання договору суборенди від 24.12.2009р. та повернення орендованого майна, припинено провадження у справі за первісним позовом в цій частині вимог.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.2011р. первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест» грошові кошти у розмірі 745 945,17 грн., державне мито у розмірі 7 459,45 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 235,84 грн. Стягнуто солідарно з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Піар ОСОБА_6" на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Сковорода Інвест" грошові кошти у розмірі 500 грн., державне мито у розмірі 5 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 16 коп. В задоволенні зустрічного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Сковорода Інвест" відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Сковорода Інвест" та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Піар ОСОБА_6" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011р. по справі № 48/207 скасувати та прийняти нове рішення, яким в первісному позові відмовити. Задовольнити зустрічний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест» в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 98 473,39 грн. Задовольнити повністю позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест» та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Піар ОСОБА_6» про визнання договору поруки від 06.04.2011р. недійсним.

Скаржник вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, порушені норми матеріального права.

На підставі апеляційної скарги Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011р., згідно ст. ст. 53, 93, 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалами від 21.11.2011р. відновлено строк подання апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження.

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Сковорода Інвест» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач за первісним позовом просить рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011 року у справі № 48/207 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2012р., змінено склад судової колегії: головуючий по справі суддя Корсакова Г.В., судді Тарасенко К.В., Чорногуз М.Г.

Представники відповідача 1 за первісним позовом та третьої особи в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для її розгляду, участь представників відповідача 1 за первісним позовом та третьої особи в судовому засіданні обовязковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що неявка представників відповідача 1 за первісним позовом та третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 01.02.2012р. представник відповідача 2 за первісним позовом подав клопотання про витребування у ТОВ «Сковорода Інвест» додаткових документів, яке судова колегія залишила без задоволення, оскільки, з огляду на приписи ч. 1 ст. 101 ГПК України, скаржник не обгрунтував неможливість подання відповідного клопотання до місцевого господарського суду.

Представник відповідача 2 за первісним позовом в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2 за первісним позовом, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 24.12.2009 р. між ТОВ "Сковорода Інвест" (орендар) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди (надалі "Договір").

За змістом п. 1.1 Договору починаючи з і включаючи дату початку суборенди (як це визначено у п. 3.1), орендар здає в суборенду суборендарю, а суборендар, відповідно, приймає в суборенду в орендаря орендовані приміщення в будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Спаська,30 літера А, а саме: частину приміщень, розміщених на першому поверсі будівлі із загальною площею, яка здається в оренду, приблизно 400,67 кв.м., включаючи пропорційну долю суборендаря від площі загального користування будівлі, що складає 10% (орендовані приміщення).

Згідно п. 2.1 Договору суборендар має право використовувати приміщення виключно за їх призначенням, тобто, для розміщення в них ресторану.

Відповідно до п. 3.1 Договору цей договір суборенди укладається на визначений строк 35 календарних місяців та 29 днів, тобто до 30.12.2012 р. (далі "строк оренди"), починаючи з і включаючи дату передачі, як це визначено у п. 4.3 цього договору, згідно з пунктом 4.1 цього договору.

Положеннями п.п. 4.1, 4.6 Договору встановлено, що орендовані приміщення повинні бути передані суборендарю в їх поточному стані (без будь-яких пересувних перегородок) 1 січня 2010 року. Передача орендованих приміщень підтверджується шляхом підписання акту приймання-передачі в формі, як то передбачено в додатку 3 (далі в кожному випадку акт приймання-передачі). Якщо суборендар не забезпечить присутність свого представника в дату передачі, або, якщо він відмовиться підписати акт приймання-передачі, або відмовиться прийняти орендовані приміщення з підстав та у спосіб інші, ніж передбачено в розділі 4.5, передача буде вважатися такою, що відбулася, після підписання акту приймання-передачі орендарем, та передачі підписаного акту приймання-передачі суборендарю.

Пунктом 6.1 Договору сторонами погоджено, що в якості винагороди за право користування орендованими приміщеннями, суборендар зобовязаний сплачувати орендареві орендну плату в розмірах, визначених в п.п. 6.1.1 6.1.13 Договору.

Згідно із п.п. 6,3 6.4 Договору базова орендна плата, оперативні витрати суборендаря, авансові платежі і витрати суборендаря надалі всі разом іменуються - орендна плата. Орендна плата належить до сплати і сплачується щоквартально авансом у вигляді трьох траншів протягом тридцяти (30) робочих днів після отримання суборендарем рахунку-фактури від орендаря, оформленого належним чином, та протягом тридцяти (30) днів з моменту початку наступного місяця. Такі рахунки-фактури за всі місячні внески повинні бути оформлені одним днем, не раніше першого дня місяця, що передує календарному кварталу, за який повинна сплачуватися орендна плата відповідно до певного рахунку-фактури. Орендна плата повинна сплачуватися електронним переказом на банківський рахунок, вказаний орендарем в рахунку-фактурі. Сплата орендної плати вважається здійсненою в день, коли на банківський рахунок орендаря надійшла повна сума орендної плати, що належить до сплати. Якщо дата початку суборенди або закінчення припадає не на перший день кварталу, суборендар повинен сплатити орендарю суму орендної плати, що розрахована пропорційно до залишкової кількості днів у такому місяці після дати початку суборенди на період до кінця першого календарного кварталу протягом строку суборенди.

Відповідно до п.6.5 Договору суборендар повинен розпочати сплачувати орендну плату в дату початку суборенди, включаючи цю дату.

На виконання умов Договору 01.01.2010 р. позивачем за первісним позовом було передано, а відповідачем 2 за первісним позовом прийнято в суборенду орендовані приміщення, що підтверджується актом прийомки-передачі, відповідно до п. 10 якого суборендар та орендар підтверджують, що датою передачі та датою початку суборенди є 01.01.2010 р.

Як вказує позивач за первісним позовом, відповідач2 свої зобовязання за Договором зі сплати орендної плати належним чином не виконував, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 703 963,02 грн. за період з квітня 2010 року по лютий 2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України, до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Доводи відповідача 2 про те, що договір суборенди від 24.12.2009р., укладений між сторонами на 3 роки та 6 днів, а тому відповідно до вимог ст. ст. 793, 794, 640, 210, 220 ЦК України не є укладеним, в звязку з відсутністю його державної реєстрації, а тому не створює прав та обовязків для сторін, в звязку з чим все, що набуто позивачем за первісним позовом по спірному договору (безпідставно набуте майно), а саме грошові кошти в сумі 98 473,39 грн., повинно бути повернуто відповідачу 2, судова колегія до уваги не приймає враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 793, 794 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

За змістом вказаних норм законодавець встановлює обовязок нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) лише у випадку укладення їх строком на три роки і більше.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом п.п. 3.1, 4.1 Договору сторонами погоджено строк дії договору суборенди 35 календарних місяців та 29 днів до 30.12.2012 р. починаючи з дати передачі орендованих приміщень згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, за приписами вказаної норми початок строку дії договору оренди встановлено з моменту передачі приміщення в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні орендовані приміщення були передані позивачем за первісним позовом відповідачу 2 за первісним позовом згідно акту прийомки-передачі, відповідно до п. 10 якого суборендар та орендар підтверджують, що датою передачі та датою початку суборенди є 01.01.2010 р.

Таким чином, враховуючи положення ст. 253, ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України та п.п. 3.1, 4.1 Договору строк користування майном становить: з 01.01.2010 р. по 30.12.2012 р., тобто, два роки 11 місяців та тридцять днів.

Вищевикладеним спростовуються доводи ФОП ОСОБА_4 щодо недотримання форми договору суборенди від 24.12.2009р., оскільки чинним законодавством не встановлено обовязковості нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладених строком менше ніж на три роки.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги зустрічного позову ФОП ОСОБА_4 про визнання правових наслідків нікчемного правочину - договору суборенди від 24.12.2009р. та стягнення з ТОВ "Сковорода Інвест" 98 473,39 грн. безпідставно набутих грошових коштів з викладених у зустрічному позові підстав є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Сковорода Інвест» складались та передавались ФОП ОСОБА_4 рахунки-фактури на сплату орендної плати за Договором.

Свої зобовязання за договором щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів відповідач 2 належним чином не виконав, в звязку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 28.03.2011р. становить 703 963,02 грн.

Твердження скаржника про те, що позивачем за первісним позовом до основної суми заборгованості включено орендну плату, комунальні та сервісні платежі за лютий 2011р., тоді як на цей час приміщення перебувало в оренді іншої особи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за умовами договору суборенди від 28.02.2011р., укладеного між ТОВ «Сковорода Інвест» та ТОВ «Віта Фудс», нежитлове приміщення обєкт оренди ТОВ «Віта Фудс» передається з квітня 2011р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 2 контррозрахунку позовних вимог не надав, розмір заборгованості не оспорив, відсутність оплати орендних платежів згідно умов договору у спірний період не заперечував.

На доводи скаржника про те, що судом не встановлено чи є у позивача за первісним позовом згода наймодавця (власника) приміщень на укладення договору суборенди, судова колегія зазначає, що в Преамбулі договору суборенди від 24.12.2009р. вказано, що відповідно до умов договору оренди орендар має право на укладення цього договору суборенди і на надання прав суборенди суборендарю.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що відповідач 2 відсутність у нього заборгованості за Договором від 24.12.2009р. в сумі 703 963,02 грн. належними та допустимими доказами не довів.

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача -2 703 963,02 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 за первісним позовом пені у розмірі 42 482,15 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею), у відповідності до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.230 ГК України штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За змістом п. 8.1 Договору передбачено, що у разі, якщо суборендар з будь-якої причини несвоєчасно сплачує орендну плату або несвоєчасно виконує будь-які інші фінансові зобовязання за цим договором суборенди, суборендар буде зобовязаний сплатити пеню, що розраховується від загального боргу в сумі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла протягом періоду прострочення виконання зобовязання.

Позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення 42 482,15 грн. пені за прострочення по сплаті орендної плати, нарахованої від суми заборгованості та періоду прострочення по кожному платежу окремо у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України з урахуванням визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій.

Оскільки факт прострочення виконання відповідачем 2 грошових зобовязань за Договором від 24.12.2009р. підтверджується матеріалами справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача-2

42 482,15 грн. пені.

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як вбачається з матеріалів справи 06.04.2011 р. між ТОВ "Сковорода Інвест" (кредитор) та ТОВ "Піар-Інновейшенз Груп" (поручитель) укладено договір поруки (надалі "Договір поруки"), відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором частково в розмірі 500,00 грн. за виконання Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 зобов'язань згідно Договору (п.п. 1, 2, 5 Договору поруки).

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 у зустрічному позові просить визнати договір поруки від 06.04.2011 р. недійсним посилаючись на те, що спірний договір не мав за мету встановлення реальних правових наслідків, оскільки позивач за зустрічним позовом не був повідомлений про те, що ТОВ "Піар-Інновейшенз Груп" є його поручителем, спірний договір укладений після порушення боржником обовязку за основним договором, порука в розмірі 500 грн. не співрозмірна з сумою заборгованості.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правовідносини поруки врегульовані параграфом 3 глави 49 (ст. 553 - 559) ЦК України.

Згідно із ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобовязання сторін, що виникли на основі цього договору.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст. 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

У відповідності до п. п. 4, 5 Договору поруки поручитель зобовязаний у разі порушення боржником обовязку за основним договором, що передбачений п. 1 цього договору, самостійно виконати обовязок боржника перед кредитором з урахуванням умов п. 5 цього договору на підставі письмової вимоги кредитора у 7-денний строк з дня направлення кредитором вимоги на адресу поручителя вказану в цьому договорі. Порукою за цим договором забезпечується виконання боржником зобовязання по оплаті за основним договором частково та одноразово в сумі, що не може бути більшою 500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи договір поруки від 06.04.2011р. підписаний сторонами та скріплений їх печатками, тобто всі умови погоджені сторонами та досягнуто згоди.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом як положеннями Цивільного кодексу України, так і умовами Договору не передбачено обов'язковості надання згоди боржника на укладення договору поруки.

Спірний договір поруки забезпечує дійсне зобовязання за Договором суборенди, що відповідає вимогам законодавства.

Щодо обсягу забезпечення поручителя, то Цивільний кодекс України передбачає можливість поручителя забезпечувати виконання основного зобовязання як в повному обсязі, так і частково.

З огляду на зазначене вище, судова колегія вважає, що умови спірного договору поруки відповідають та кореспондуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів укладеним між ТОВ "Сковорода Інвест" та ТОВ "Піар-Інновейшенз Груп" договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для визнання договору поруки недійсним.

З огляду на зазначене, оскільки матеріалами справи підтверджується існування заборгованості відповідача 2 за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за Договором у розмірі, що перевищує 500,00 грн. та звернення останнього до відповідача 1 за первісним позовом з вимогою погасити дану заборгованість, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що первісні позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачів за первісним позовом в солідарному порядку заборгованості у розмірі 500,00 грн. є нормативно та документально доведеними та підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011р. прийняте на підставі фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011р. у справі № 48/207 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2011 року у справі № 48/207 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 48/207 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Корсакова Г.В.

Судді Тарасенко К.В.

ОСОБА_1Г