РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-62/9022-2012 01.08.12

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Київенерго», м.Київ,

до відповідача: Державного комунального підприємства «Житлоремфонд», м.Київ,

про стягнення 99 793,89 грн.

Суддя Любченко М. О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.

від відповідача: ОСОБА_2 по дов.

В засіданні суду брали участь: ОСОБА_3 по посв.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», м.Київ звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача, Державного комунального підприємства «Житлоремфонд», м.Київ про стягнення заборгованості в сумі 99 793,89 грн., у тому числі, основного боргу за спожиту теплову енергію 88 035,61 грн., трьох відсотків річних 3 979,14 грн. та інфляційних нарахувань 7 779,14 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №1630263 від 01.12.2000р. на постачання теплової енергії у гарячій воді, внаслідок чого у Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»утворилась заборгованість в сумі 88 035,61 грн., що стало підставою для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Відповідач у відзиві №08/286 від 16.07.2012р. проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що відповідно до ОСОБА_4 №433 від 29.12.2001р. Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації житловий та нежитловий фонд, що перебував на балансі Державного комунального підприємства «Житлоремфонд», був переданий на баланс Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва. Відповідач до того ж зазначив, що між Державним комунальним підприємством «Житлоремфонд»та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва був укладений договір доручення, у звязку із чим останній став споживачем послуг, які надаються Публічним акціонерним товариством «Київенерго». Крім того, у відзиві №08/286 від 16.07.2012р. відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження по справі до проведення реорганізації підприємства відповідача шляхом приєднання до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

За змістом ст.151 Цивільного кодексу Української РСР (приймаючи до уваги, що правовідносини сторін виникли під час дії цього Кодексу) в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст.509 чинного Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України (з огляду на те, що відносини за спірним правочином продовжують існувати на теперішній час) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 01.12.2000р. між постачальником - Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»(найменування якої змінено на Публічне акціонерне товариство «Київенерго») та споживачем Державним комунальним підприємством «Житлоремфонд»було підписано договір №1630263 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Згідно із п.1.1 вказаного договору позивач зобовязався виробляти та постачати відповідачу теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобовязався отримати її та оплатити відповідно до умов викладених в цьому договорі.

Пунктом 4.1 договору №1630263 від 01.12.2000р. встановлено, що останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000р. При цьому, п.4.3 угоди передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що останнім неодноразово було повідомлено позивача про розірвання договору №1630263 від 01.12.2000р. з боку Державного комунального підприємства «Житлоремфонд». Проте, відповідачем у відповідності до ст.ст.3-4, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено належними та допустимими доказами викладених обставин. Одночасно, за твердженнями позивача, останній вказаних відповідачем листів про розірвання договору №1630263 від 01.12.2000р. не отримував, за власною ініціативою спірний правочин не розривав.

За таких обставин, враховуючи положення п.4.3 договору №1630263 від 01.12.2000р. та ст.ст.3-4, 33 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувалися кожний наступний рік та є чинними на теперішній час.

На виконання умов договору №1630263 від 01.12.2000р., позивачем за період з листопада 2009р. по травень 2012р. було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 656 779,26 грн. Факт постачання позивачем теплової енергії підтверджується обліковими картками (табуляграмами) споживання теплової енергії, копії яких надані до матеріалів справи.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті поставленої теплової енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Київенерго»заявлено вимоги про стягнення заборгованості в сумі 88 053,61 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п.2.3.5 договору №1630263 від 01.12.2000р. споживач зобовязався забезпечувати, зокрема, своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію; своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями.

Одночасно, за змістом додатку 2 до вказаної угоди споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РВТ-6 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює та повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Крім того, відповідач зобовязався щомісячно забезпечувати не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця сплачувати вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

При цьому, враховуючи, що відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України доказів сплати позивачу заборгованості за спірним договором до матеріалів справи не надано, суд дійшов висновку, що Державним комунальним підприємством «Житлоремфонд»свої зобовязання за договором №1630263 від 01.12.2000р. в порушення вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України не виконані.

У поданому відповідачем відзиві №08/286 від 16.07.2012р. зазначено, що на його думку Державне комунальне підприємство «Житлоремфонд»не є споживачем за договором №1630263 від 01.12.2000р., оскільки відповідно до ОСОБА_4 №433 від 29.12.2001р. Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, житловий та нежитловий фонд, що перебував на балансі відповідача, був переданий на баланс Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва. Відповідачем також вказано, що між Державним комунальним підприємством «Житлоремфонд»та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва був укладений договір доручення, у звязку із чим останній став споживачем послуг, які надаються Публічним акціонерним товариством «Київенерго», замість відповідача по даній справі.

За висновками суду твердження відповідача є безпідставними, враховуючи що правовідносини за договором, стягнення заборгованості за яким є предметом даного спору, існують між позивачем та відповідачем по даній справі та не створюють обовязків для інших осіб, зокрема, для Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва.

Крім того, факт укладання наявного у матеріалах справи договору доручення від 01.01.2004р. не свідчить про неправомірність вимог позивача до відповідача за договором №1630263 від 01.12.2000р. на постачання теплової енергії у гарячій воді. Судом також взято до уваги, що відносини сторін договору доручення від 01.01.2004р. не є предметом даного спору, до того ж між позивачем та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва договірні відносини відсутні.

Як вбачається з наявних у справі довідок про надходження коштів від Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»за період з травня 2009р. по червень 2012р., станом на момент вирішення спору заборгованість відповідача за договором №1630263 від 01.12.2000р. складає 70 972,61 грн.

Таким чином, в частині стягнення боргу у розмірі 70 972,61 грн. позов підлягає задоволенню, з огляду на те, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго»в цій частині повністю доведені позивачем та обґрунтовані матеріалами справи.

В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення основного боргу підлягають залишенню без задоволення, приймаючи до уваги проведення Державним комунальним підприємством «Житлоремфонд»часткової оплати послуг на суму 17 063,00 грн. до моменту звернення позивачем до суду з розглядуваним позовом.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись приписами вказаних норм, позивач нарахував відповідачеві та предявив до стягнення три відсотки річних в сумі 3 979,14 грн. та інфляційні збитки в сумі 7 779,14 грн.

За висновками суду, розрахунок суми трьох відсотків річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі, а саме у сумі 3 979,14 грн.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у Інформаційному листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

У вказаному Інформаційному листі Вищого господарського суду України та постанові по справі №52/30 від 01.02.2012р. Вищого господарського суду України викладена позиція про те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Одночасно, позивачем проведено нарахування інфляційних збитків без урахування певних періодів, а саме, з квітня 2010р. по липень 2010р. та з липня 2011р. по серпень 2011р.

За таких обставин, судом здійснено перерахунок розміру інфляційних збитків та враховано ставки індексу інфляції за весь час прострочення як від'ємного, так і позитивного значення. Так, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 5 110,34 грн.

Клопотання відповідача, викладене у відзиві №08/286 від 16.07.2012р., про зупинення провадження по справі до проведення реорганізації Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»шляхом приєднання до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м.Києва, не підлягає задоволенню у звязку із наступним:

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках заміни однієї з сторін її правонаступником.

Згідно абз.29, 32 ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містяться відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення, зокрема, про дату реєстрації рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи; дані про юридичних осіб правонаступників.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.07.2012р., останній не містить відомостей про перебування юридичної особи відповідача у процесі припинення, даних про юридичних осіб правонаступників.

Одночасно, вказане відповідачем ОСОБА_4 №433 від 29.12.2001р. Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації не підтверджує факту правонаступництва підприємства відповідача в розумінні ст.ст.104-110 Цивільного кодексу України, оскільки відсутні докази реєстрації у визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»порядку.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що на момент набрання рішенням суду законної сили усі права та обовязки відповідача (зокрема, обовязок з погашення заборгованості за договором №1630263 від 01.12.2000р., що є предметом даного позову) можуть бути передані іншій юридичній особі правонаступнику відповідача, тому клопотання відповідача про зупинення провадження по справі до проведення реорганізації відповідача шляхом приєднання до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»Деснянського району м. Києва підлягає залишенню без задоволення.

Поряд з цим, Державне комунальне підприємство «Житлоремфонд»не позбавлене права у подальшому, у випадку здійснення правонаступництва відносно підприємства відповідача, звернутися до суду в порядку ст.25 Господарського процесуального кодексу України із заявою про заміну сторони його правонаступником.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго», м.Київ до Державного комунального підприємства «Житлоремфонд», м.Київ про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію 88 035,61 грн., трьох відсотків річних - 3 979,14 грн. та інфляційних нарахувань - 7 779,14 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного комунального підприємства «Житлоремфонд»(02217, м.Київ, Деснянський район, вул.Закревського, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго»(01001, м.Київ, Печерський район, пл.Івана Франка, 5, ; п/р №1 у ГУ по м.Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669) основний борг в сумі 70 972,61 грн., три відсотки річних в сумі 3 979,14 грн., інфляційні нарахування в сумі 5 110,34 грн., а також судовий збір в сумі 1 602,11 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 01.08.2012р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 06.08.2012р.

Суддя М. О. Любченко