РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-62/3230-2012 23.05.12

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Катена», м.Київ,

до відповідача 1: ОСОБА_1 міської ради, м.Київ,

до відповідача 2: Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації), м.Київ,

про визнання рішення недійсним, спонукання до укладення додаткової угоди

Суддя Любченко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 по дов.

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2: ОСОБА_3 гол. спец.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви

з 11.04.2012р. до 23.05.2012р., з 09:15 23.05.2012р. до 17:30 23.05.2012р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Катена», м.Київ звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою (з урахуванням заяви б/н від 22.05.2012р.) до відповідача 1, ОСОБА_1 міської ради, м.Київ та відповідача 2, Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації), м.Київ про:

- визнання недійсним рішення №980/7216 від 15.12.2011р. ОСОБА_1 міської ради «Про відміну рішення №578/3039 від 08.12.2005р. ОСОБА_1 міської ради «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Катена»земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі міста Києва»;

- визнання укладеною між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена»додаткову угоду до договору оренди від 04.04.2006р., зареєстрованого 13.04.2006р. за №66-6-00348, на умовах, визначених угодою, в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена», а саме:

«Додаткова угода до договору

оренди земельної ділянки

м.Київ

ОСОБА_1 міська рада, місцезнаходження: м.Київ, вул.Хрещатик, 36, далі у тексті «Орендодавець», в особі ОСОБА_1 міського голови ОСОБА_4, який діє на підставі ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»та ст.33 Закону України «Про оренду землі», з одного боку та Товариство з обмеженою відповідальністю «Катена», місцезнаходження: 01025, АДРЕСА_1, , свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи АОО №016412, місце проведення державної реєстрації Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація, дата проведення державної реєстрації 24.05.2004р., номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 0010126 далі у тексті «Орендар», в особі директора ОСОБА_5, що мешкає в АДРЕСА_2, яка діє на підставі статуту, зареєстрованого Шевченківською районною у м.Києві державною адміністрацією 24.05.2004р., реєстраційний №21362 з другої сторони, уклали дану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. (далі у тексті додаткова угода) про нижченаведене:

1. У відповідності із п.11.7 договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р., зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) 13.04.2006р. за №66-6-00348, сторони дійшли згоди поновити договір оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. на новий строк (5 (пять) років).

2. Сторони дійшли згоди викласти п.4.2 договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. в наступній редакції:

«4.2. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється на рівні трикратного розміру земельного податку, тобто, у розмірі 3 (трьох) відсотків від її нормативної грошової оцінки.».

3. Дана додаткова угода є невідємною частиною договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р.

4. Всі інші положення договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. залишаються без змін.

5. Дана додаткова угода складається у двох примірниках.

Орендодавець: ОСОБА_1 міський голова ____________ ОСОБА_4 Орендар: Директор ____________ ОСОБА_5»

- зобовязання Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) зареєструвати додаткову угоду до договору оренди від 04.04.2006р., зареєстрованого 13.04.2006р. за №66-6-00348.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на закінчення строку дії договору №66-6-00348 від 13.04.2006р. та бездіяльність відповідача 1 щодо підписання з Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена»додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, враховуючи, що листами-повідомленнями від 10.01.2011р., від 13.01.2012р. позивач звертався до ОСОБА_1 міської ради з пропозицією про поновлення спірного договору та надав відповідну додаткову угоду про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р.

Відповідач 1 у відзиві №29/230-525 від 28.03.2012р. та у судових засіданнях 28.03.2012р., 11.04.2012р., 23.05.2012р. (до оголошення перерви) проти задоволення позову (з урахуванням змісту заяви б/н від 22.05.2012р.) заперечив та зазначив, що норми ст.33 Закону України «Про оренду землі»в редакції, яка набула чинності 12.03.2011р., не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, за твердженням відповідача 1, позивачем не було дотримано строків повідомлення орендодавця про поновлення договору оренди землі. Одночасно, ОСОБА_1 міською радою зазначено, що права позивача відповідачем 1 будь-яким чином не порушуються.

Відповідач 2 у поясненнях №93/12-юр від 11.04.2012р. та у судових засіданнях 11.04.2012р., 23.05.2012р. проти задоволення позову (з урахуванням змісту заяви б/н від 22.05.2012р.) в частині вимог до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) заперечив з огляду на те, що права позивача відповідачем 2 будь-яким чином не порушуються.

Згідно із п.п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач 1 в судове засідання 23.05.2012р. о 17:30 не зявився та не скористався правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається по суті відповідно до норм ст.75 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, судом враховано, що у відзиві №29/230-525 від 28.03.2012р. та судових засіданнях 28.03.2012р., 11.04.2012р., 23.05.2012р. о 09:00 відповідачем 1 було викладено свою правову позицію по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідачів, господарський суд встановив:

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.ст.13, 41 Конституції України передбачено, що від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ст.ст.142, 143 Основного Закону України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

За змістом ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ст.124 вказаного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як встановлено судом, 08.12.2005р. ОСОБА_1 міською радою було прийнято рішення №578/3039 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Катена»земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі м.Києва».

Згідно із ч.2 ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі»право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

На виконання рішення №578/3039 від 08.12.2005р. ОСОБА_1 міської ради, приймаючи до уваги приписи ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.ст.1, 13 Закону України «Про оренду землі», 04.04.2006р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір оренди земельної ділянки, за змістом п.п.1.1, 2.1 якого ОСОБА_1 міська рада за актом приймання-передачі передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Катена»приймає в оренду (строкове платне користування) для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом земельну ділянку загальною площею 4570 кв.м по вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі м.Києва.

Пунктом 3.1 договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. сторони погодили пятирічний строк його дії.

За приписами ч.1 ст.210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п.6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, який затверджено постановою №671 від 26.05.2004р. Кабінету Міністрів України, державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Як свідчать матеріали справи, 04.04.2006р. договір оренди земельної ділянки було посвідчено державним нотаріусом Першої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №17-1762.

Одночасно, ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі»(у редакції, дійсній на момент проведення державної реєстрації договору) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч.2 ст.125 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

За приписами ст.202 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла станом на час проведення реєстрації права на землю) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

За змістом п.1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, який затверджено наказом №174 від 02.07.2003р. Держкомзему України, державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК.

Виходячи зі змісту п.1.1 Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації), яке затверджено рішенням №182/342 від 19.12.2002р. відповідача 1 (в редакції, що діяла на момент проведення державної реєстрації договору від 04.04.2006р.), вказаний орган є структурним підрозділом виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) та згідно із законодавством виконує функції територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, є підзвітним та підконтрольним ОСОБА_1 міській раді та безпосередньо підпорядковується ОСОБА_1 міському голові.

На зазначене управління покладено обовязок стосовно організації видачі державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення та видачі договорів оренди земельних ділянок та здійснення їх реєстрації.

За таких обставин, 13.04.2006р. договір від 04.04.2006р. було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації), про що зроблено запис за №66-6-00348 у книзі записів державної реєстрації договорів, а земельну ділянку передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Катена»за актом приймання-передачі, підписаним між позивачем та відповідачем 1.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що внаслідок укладання зазначеного договору оренди та проведення відповідних реєстраційних дій позивач став законним користувачем у розумінні норм ст.ст.116, 124, 126 Земельного кодексу України земельної ділянки площею 4570 кв.м по вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі м.Києва, на умовах визначених спірним договором.

Як встановлено судом, 15.12.2011р. ОСОБА_1 міською радою було прийнято рішення №980/7216, згідно із п.1 якого вирішено відмінити рішення ОСОБА_1 міської ради №578/3039 від 08.12.2005р. «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Катена»земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі міста Києва».

Проте, за висновками суду, вказаний пункт рішення не відповідає встановленим законом способам волевиявлення органу місцевого самоврядування, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009р. Конституційного Суду України у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»зазначено, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ч.1 ст.144). На основі цього положення Конституції України в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні»визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (ч.1 ст.59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Одночасно Конституційний Суд України зазначив наступне: в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Наразі, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, як встановлено судом, нормами законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено можливості місцевих рад відміняти рішення щодо передання в оренду земельних ділянок.

Тобто, такий спосіб волевиявлення органу місцевого самоврядування, як відміна рішення про передачу в оренду земельної ділянки не передбачено Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Частиною 1 ст.21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що діючим законодавством не встановлено право органу місцевого самоврядування щодо відміни рішення про передачу в оренду земельної ділянки, п.1 рішення №980/7216 від 15.12.2011р. ОСОБА_1 міської ради є недійсним.

Як вказувалося вище, з огляду на встановлений п.3.1 договору від 04.04.2006р. пятирічний строк його дії, враховуючи, що Головним управлінням земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) укладений позивачем та відповідачем 1 правочин було зареєстровано 13.04.2006р. за №66-6-00348, строк дії вказаної угоди мав закінчитися 13.04.2011р.

Згідно із ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обовязки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі»в редакції від 02.12.2010р. (слід зазначити, що вказана редакція була чинною на момент звернення позивача з листом від 10.01.2011р. до відповідача 1), яка набула чинності 01.01.2011р., було встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Пунктом 11.7 договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. сторонами погоджено, що після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар, за умови належного виконання своїх обовязків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як свідчать матеріали справи, 12.01.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Катена»відповідно до норм закону та положень підписаного сторонами правочину, направило на адресу відповідача 1 повідомлення від 10.01.2011р. про намір продовжити дію договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р., на яку не отримало будь-якої відповіді. Факт направлення вказаного поштового відправлення підтверджено фіскальним чеком від 12.01.2011р., який приймається судом як належний доказ, що підтверджує виконання визначеного вище обовязку орендаря (п.11.7), виходячи з того, що договір від 04.04.2006р. не визначав будь-якого особливого порядку повідомлення орендодавця, як-то: направлення з описом вкладення, передання під розписку, тощо.

За таких обставин, позивач виконав свої зобовязання за договором від 04.04.2006р. та завчасно повідомив відповідача 1 про намір поновити договір. Наразі, ОСОБА_1 міською радою всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України вказаних вище обставин не спростовано.

Відповідно до приписів ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом ст.187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Крім того, відповідно до ч.ч.4, 5 ст.188 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

12.03.2011р. набув чинності Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким внесено зміни до ст.33 Закону України «Про оренду землі» та викладено її у наступній редакції: по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Заперечення відповідача в тій частині, що приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі»у визначеній вище редакції не підлягають застосуванню до відносин, що є предметом дослідження у цій справі, судом до уваги не приймаються, з огляду на таке:

У п.2 рішення №1-рп/99 від 09.02.1999р. Конституційного Суду України у справі №1-7 зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, як зазначено у пункті 4 рішення №3-рп/2001 від 05.04.2001р. Конституційного Суду України у справі №1-16/2001, Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст.58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Проте, як встановлено судом вище, до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом, право на яке у даному випадку встановлено нормами ст.ст.187, 188 Господарського кодексу України, ст.30 Закону України «Про оренду землі», спір щодо земельної ділянки в досудовому порядку вирішено не було. За таких обставин, правовідносини позивача та відповідача 1 щодо земельної ділянки на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі міста Києва мали місце на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Катена» до суду. Крім того, спірна редакція ст.33 Закону України «Про оренду землі»набула чинності 12.03.2011р., а строк договору від 04.04.2006р., як було зазначено судом вище, мав закінчитися лише 13.04.2011р., тобто, земельна ділянка перебувала у володінні і користуванні позивача, а між позивачем та відповідачем існували взаємні права та обовязки, як орендаря та орендодавця, внаслідок чого підстави стверджувати про неможливість застосування положень вказаної норми права в редакції від 17.02.2012р. відсутні.

За змістом п.2.17 Постанови №6 від 17.05.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011). Господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Як зазначено вище, нормами законодавства України, яке є чинним на момент розгляду справи судом, прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення (ст.33 Закону України «Про оренду землі»в редакції від 17.02.2011р., яка набула чинності 12.03.2011р.) та передбачається можливість укладення правочинів про зміну договору за рішенням суду (ст.ст.187, 188 Господарського кодексу України).

За змістом ст.30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Як було встановлено судом вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «Катена»листом від 10.01.2011р. повідомило відповідача в порядку п.11.7 договору від 04.04.2006р. (тобто, за три місяці до закінчення строку дії укладеної сторонами угоди) про намір поновити договір оренди землі від 04.04.2006р., на який будь-якої відповіді позивачем отримано не було.

Одночасно, п.2 рішення №980/7216 від 15.12.2011р. відповідача 1 відмовлено позивачу в поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,465 га на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі міста Києва №66-6-00348 від 13.04.2006р., укладеного між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена»на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради №578/3039 від 08.12.2005р. «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Катена»земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі міста Києва».

Проте, вказане рішення було прийнято ОСОБА_1 міською радою 15.12.2011р., тобто, через сім місяців після припинення дії договору від 04.04.2006р., зареєстрованого 13.04.2006р. за №66-6-00348. Крім того, статтею 33 Закону України «Про оренду землі»в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення №980/7216 від 15.12.2011р. та, що є чинною на теперішній час, прийняття органом місцевого самоврядування рішення зі спірного питання не вимагалось, а надання заперечень щодо поновлення договору оренди землі підлягало оформленню у вигляді листа-повідомлення орендодавця.

Тобто, п.2 рішення №980/7216 від 15.12.2011р. оформлено ОСОБА_1 міською радою з порушенням норм ст.33 Закону України «Про оренду землі».

За таких обставин, враховуючи наведені вище висновки суду щодо недійсності п.1 рішення №980/7216 від 15.12.2011р., приймаючи до уваги, що рішення №980/7216 від 15.12.2011р. прийнято відповідачем 1 з порушенням визначеного ст.33 Закону України «Про оренду землі»порядку та строку для надання заперечень щодо поновлення договору оренди, з огляду на те, що пункти 3, 4 вказаного акту індивідуальної дії мають похідний характер від його пунктів 1, 2, рішення №980/7216 від 15.12.2011р. ОСОБА_1 міської ради є недійсним у повному обсязі, внаслідок чого позовні вимоги у цій частині правомірні та підлягають задоволенню.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

За приписами ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено обовязковість вчинення змін до договору в такій самій формі, що й договір.

Приймаючи до уваги вимоги визначених вище норм права, а також приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі»в редакції від 17.02.2011р., яка набула чинності 12.03.2011р., позивач повторно направив відповідачу 1 лист-повідомлення від 13.01.2012р. про поновлення договору оренди землі від 04.04.2006р. та проект відповідної додаткової угоди у двох примірниках, підписаний зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Катена», що повністю узгоджується із приписами вказаних вище норм закону.

Лист від 13.01.2012р. з додатками отримано ОСОБА_1 міською радою 16.01.2012р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №043.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.181, 188 Господарського кодексу України ОСОБА_1 міська рада у двадцятиденний термін зобов'язана була підписати направлений позивачем проект додаткової угоди про поновлення або надати два примірники протоколу розбіжностей з підписаною угодою.

Проте, як свідчать матеріали справи, переданий позивачем ОСОБА_1 міській раді примірник додаткової угоди до договору №66-6-00348 від 13.04.2006р., відповідачем 1 не підписано, позивачу із зауваженнями не повернуто. Протоколу розбіжностей до угоди, заперечень щодо її редакції ОСОБА_1 міською радою не надано, зауважень щодо вказаної угоди не наведено.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 міською радою не надано заперечень щодо редакції договору або/та не надано протоколу розбіжностей за результатами розгляду договору оренди земельної ділянки, то з урахуванням положень ст.180 Господарського кодексу України між сторонами погоджено всі істотні умови договору в редакції, яка надана позивачем до суду.

Вказані обставини свідчать про вчинення позивачем необхідних та достатніх дій, направлених на укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, а отже не поновлення договору оренди суперечить положенням ст.33 Закону України «Про оренду землі» та положенням цивільного та господарського законодавства, що є підставою для поновлення договору оренди земельної ділянки, внаслідок чого суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання укладеною між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена»додаткової угоди до договору оренди від 04.04.2006р., зареєстрованого 13.04.2006р. за №66-6-00348, на умовах, визначених угодою, в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, за висновками суду, вимоги про зобовязання Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) зареєструвати додаткову угоду до договору оренди від 04.04.2006р., зареєстрованого 13.04.2006р. за №66-6-00348 є безпідставними, з огляду на таке:

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.20 Закону України «Про оренду землі» та Положенням про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації), затвердженим рішенням №182/342 від 19.12.2002р. ОСОБА_1 міської ради, на вказане управління покладено повноваження зі здійснення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Наразі, позивачем не доведено суду, що відповідач 2 ухиляється від здійснення своїх обовязків в частині реєстрації додаткової угоди про поновлення, а відтак відсутні підстави для примусового захисту права, яке на час винесення судового рішення не порушено Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації).

Крім того, враховуючи, що предметом розгляду у цій справі є, у тому числі, вимога про визнання укладеною між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена»додаткову угоду до договору оренди від 04.04.2006р., на момент звернення позивача до суду у відповідача 2 взагалі відсутні правові підстави для проведення реєстраційних дій за відсутності її підписання сторонами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача 1 підлягають задоволенню з одночасною відмовою в частині вимог до відповідача 2.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між позивачем та відповідачем 1 пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Катена», м.Київ до ОСОБА_1 міської ради, м.Київ задовольнити.

Визнати недійсним рішення №980/7216 від 15.12.2011р. ОСОБА_1 міської ради «Про відміну рішення №578/3039 від 08.12.2005р. ОСОБА_1 міської ради «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Катена»земельної ділянки для будівництва житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на вул.Березняківській, 30в у Дніпровському районі міста Києва».

Визнати укладеною між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена»додаткову угоду до договору оренди від 04.04.2006р., зареєстрованого 13.04.2006р. за №66-6-00348, на умовах, визначених угодою, в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Катена», а саме:

«Додаткова угода до договору

оренди земельної ділянки

м.Київ

ОСОБА_1 міська рада, місцезнаходження: м.Київ, вул.Хрещатик, 36, далі у тексті «Орендодавець», в особі ОСОБА_1 міського голови ОСОБА_4, який діє на підставі ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»та ст.33 Закону України «Про оренду землі», з одного боку та Товариство з обмеженою відповідальністю «Катена», місцезнаходження: 01025, АДРЕСА_1, , свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи АОО №016412, місце проведення державної реєстрації Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація, дата проведення державної реєстрації 24.05.2004р., номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 0010126 далі у тексті «Орендар», в особі директора ОСОБА_5, що мешкає в АДРЕСА_2, яка діє на підставі статуту, зареєстрованого Шевченківською районною у м.Києві державною адміністрацією 24.05.2004р., реєстраційний №21362 з другої сторони, уклали дану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. (далі у тексті додаткова угода) про нижченаведене:

1. У відповідності із п.11.7 договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р., зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації) 13.04.2006р. за №66-6-00348, сторони дійшли згоди поновити договір оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. на новий строк (5 (пять) років).

2. Сторони дійшли згоди викласти п.4.2 договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. в наступній редакції:

«4.2. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється на рівні трикратного розміру земельного податку, тобто, у розмірі 3 (трьох) відсотків від її нормативної грошової оцінки.».

3. Дана додаткова угода є невідємною частиною договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р.

4. Всі інші положення договору оренди земельної ділянки від 04.04.2006р. залишаються без змін.

5. Дана додаткова угода складається у двох примірниках.

Орендодавець: ОСОБА_1 міський голова ____________ ОСОБА_4 Орендар: Директор ____________ ОСОБА_5»

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Катена», м.Київ до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу ОСОБА_1 міської ради (ОСОБА_1 міської державної адміністрації), м.Київ відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 міської ради (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Хрещатик, буд.16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катена»(01025, м.Київ, вул.Володимирська, буд.18/2, кв.17, ) судовий збір в сумі 715,33 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 23.05.2012р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 28.05.2012р.

Суддя М.О.Любченко