ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2012 р. Справа № 5004/310/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»від імені якого діє Волинське центральне відділення Львівської філії АТ «Брокбізнесбанк»

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про стягнення 61 252, 09 грн.

Суддя Костюк С. В.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з.

від відповідача: н/з.

В судовому засіданні 30.05.2012 року було оголошено перерву до 31.05.2012 року.

В судове засідання сторони не зявились.

Суть спору: Позивач ПАТ "Брокбізнесбанк" від імені якого діє Волинське центральне відділення Львівської філії АТ «Брокбізнесбанк»звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість по процентах в сумі 61252,09 грн..

Обґрунтовуючи заявлену вимогу вказує, що 07.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 27/07 та додаткові угоди до нього, згідно яких, відповідачу було надано кредит для поповнення обігових коштів в сумі 500 000,00 грн. під 17% річних, з кінцевим терміном повернення до 05.12.2007 року. На підставі додаткової угоди № 3 від 29.10.2008 року процентна ставка за користування кредитом становила 26 %.

З моменту отримання кредиту відповідачем частково сплачено позику та нараховані відсотки за користування нею. 04.06.2009 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, який було предявлено до виконання у відділ державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції. Під час здійснення виконавчих дій було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Іваничівського районного суду 25.02.2011р.

Згідно п.3 даної мирової угоди у разі своєчасного виконання боржником зобовязань по даній угоді стягувач зобовязується не нараховувати відсотки по кредитному договору № 27/07 від 07.12.2007 року. Оскільки відповідач не виконав умов мирової угоди, нараховано відсотки за період з 01.06.2011 року по 29.02.2012 року. Станом на 29.02.2012 року за відповідачем рахується заборгованість по нарахованих відсотках в сумі 61 252,09 грн..

Відповідач в пояснення від 28.05.2012 року вказав, що не згідний з позовом, оскільки позивачем неправильно визначено залишкову суму заборгованості, а саме не враховано проплат в сумі 2700,00 грн. та 17264,90 грн., при нарахуванні відсотків банк ніякої інформації не надав, відсотки нараховані без врахування п.3 мирової угоди; тобто банк повинен нарахувати відсотки за ставкою 17 % згідно мирової угоди затвердженої Іваничівським районним судом. За розрахунком відповідача заборгованість по відсотках станом на 01.04.2012 року з розрахунку 17 відсотків річних по договору № 27/07 від 07.12.2007 року складає 37188,77 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2007 року між банком та підприємцем ОСОБА_1 І, було укладено кредитний договір № 27/07 за умовами якого (п.1.1.1) позивачу було надано кредит у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 500000,00 грн. та терміном користування до 05.12.2008 року (п.1.1.2), під 17 процентів річних (п.1.1.3) (а.с.8-9). Додатковою угодою № 1 від 21.02.2008 року змінено п.2.6 кредитного договору щодо порядку нарахування процентів (а.с.10), додатковою угодою № 2 від 26.06.2008 року збільшено процентну ставку до 22 відсотків (а.с.10 зворотня сторона), додатковою угодою № 3 від 29.10.2008 року збільшено процентну ставку до 26 відсотків (а.с.11); додатковою угодою № 3 від 05.12.2008 року збільшено процентну ставку до 28 відсотків, встановлено термін користування кредитом до 05.05.2009 року, визначено повернення кредиту щомісячно рівними частинами по 100000,00 грн., за пролонгацію договору встановлена комісія в розмірі 500,00 грн. (а.с.11 зворотня сторона).

04.06.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис за яким звернуто стягнення на заставне майно підприємця ОСОБА_1 , згідно договору застави № 3175 від 07.12.2007 року на суму 557792,30 грн. (а.с.12). 25.02.2011 року ухвалою Іваничівського районного суду, справа № 6-1/11р., затверджена мирова угода від 16.11.2010 року укладена між ПАТ «Брокбізнесбанк»та підприємцем ОСОБА_1 І.(а.с. 74-75).

Пунктом 2 даної мирової угоди сторони підтвердили, що заборгованість боржника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 перед стягувачем ПАТ «Брокбізнесбанк»на дату підписання цієї угоди становить 643315,17 грн., в тому числі 500000,00 грн. сума основного боргу, 108350,27 грн. відсотки, 32264,90 грн. пеня, 2700,00 грн. витрати за вчинення виконавчого напису.

Згідно пункту 4 угоди боржник зобовязується в добровільному порядку та в повному обсязі сплатити стягувачу заборгованість в розмірі 643315,17 грн. шляхом проведення періодичних операцій з погашення заборгованості у такі строки та розмірах:

- до 30.11.2010р. включно -82700,00 грн.;

- до 31.12.2010р. включно -58377,67 грн.;

- до 31.01.2011р. включно -10000 грн.;

- до 28.02.2011р. включно 10000 грн.;

- до 31.03.2011р. включно 20000грн.;

- до 30.04.2011р. включно 25000,00грн.;

- до 31.05.2011р. включно 72872,92 грн.;

- до 30.06.2011р. включно 72872,92 грн.;

- до 31.07.2011р. включно 72872,92 грн.;

- до 31.08.2011р. включно 72872,92 грн.;

- до 30.09.2011р. включно 72872,92 грн.;

- до 31.10.2011р. включно 72872,90 грн.;

Пунктом 5 сторони передбачили, що у разі своєчасного виконання боржником зобовязань по даній угоді стягувач зобовязується не нараховувати відсотки по кредитному договору № 27/07 від 07.12.2007 року.

Відповідно до п. 6 угоди у разі невиконання умов мирової угоди боржником фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 стягувач - ПАТ «Брокбізнесбанк»вправі звернутись до державної виконавчої служби протягом трьох років з моменту затвердження мирової угоди судом з примусовим виконанням ухвали суду .

Згідно п.7 угода набирає чинності з дати її затвердження Іваничівським районним судом Волинської області, тобто 25.02.2011р.

Як вбачається з розрахунку суми позову позивачем нараховано відсотки в сумі 61252,09 грн. за несвоєчасне погашення відповідачем заборгованості по мировій угоді за період з червня 2011 року по лютий 2012 року з розрахунку 28 % річних, які визначено додатковою угодою № 3 від 05.12.2008 року до кредитного договору № 27/07 від 07.12.2007 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд вважає вимогу позивача про стягнення заборгованості по процентах в сумі 61 252,09 грн. безпідставною, а тому відмовляє в її задоволенні.

Даний висновок судом зроблено з врахуванням наступного.

Згідно ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом п. 1 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняються за домовленістю сторін. Згідно п.2 даної статті зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), по пункту 4 даної статті новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, виходячи з положень ст.. 604 ЦК України суд вважає, що з моменту затвердження мирової угоди від 16.11.2010 року Іваничівським районним судом, а саме 25.02.2011 року, між сторонами виникли нові зобовязання, які припинили зобовязання за кредитним договором з додатковими угодами, тобто за домовленістю сторін пройшла новація договору.

Крім того, в загальну суму заборгованості по мировій угоді виключена заборгованість по відсотках в сумі 108350,27 грн.; пунктом 2 мирової угоди визначено строки та розміри погашення боржником загальної суми заборгованості 643315,17 грн. тобто з врахуванням відсотків.

Водночас, позивач заявляючи позов про стягнення заборгованості по відсотках в сумі 61252,09 грн. здійснив нарахування відсотків на відсотки.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Тобто виходячи з принципу ч.3 ст. 43 ГПК України суд не повязаний з тим, що відповідач визнає певні обставини, в даному випадку заборгованість по процентах в сумі 37188,77 грн., згідно поданого розрахунку, а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 43 ГПК України, самостійно оцінює докази щодо правомірності нарахування відсотків по мировій угоді.

Відтак дослідивши в сукупності матеріали справи та відповідність вимог позивача чинному законодавству, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 33,43,49,82-85 ГПК України господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя С. В. Костюк

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України.

Повне рішення

складено

05.06.2012 року