РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-35/4224-2012 10.10.12

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЮТбуд»

до Публічного акціонерного товариства «Фортуна банк»

про визнання недійсним договору

Головуючий суддя Літвінова М.Є.

ОСОБА_1

ОСОБА_2

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3 предст. за довір.; ОСОБА_4 предст. за довір.;

Від відповідача: ОСОБА_5 предст. за довір.

В судовому засіданні 10.10.2012р., на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЮТбуд»до Публічного акціонерного товариства «Фортуна банк»про визнання недійсним правочину, та стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2012 порушено провадження у справі №5011-35/4224-2012, розгляд справи призначено на 14.05.2012р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2012р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 28.05.2012р.

В судовому засіданні 28.05.2012 представник позивача подав суду клопотання про призначення судової технічної експертизи документів на розгляд якої поставити питання: в який період часу виготовлено Угоду про врегулювання заборгованості №б/н від 14.02.2008, які підписані товариством з обмеженою відповідальністю «Фортуна-банк»та товариством з обмеженою відповідальністю «ВЮТбуд» і скріплені їх мокрими печатками.; чи співпадає дата «14 лютого 2008 року»з часом фактичного виготовлення рукописних підписів від імені «поручителя»- товариства з обмеженою відповідальністю «ВЮТбуд»та «кредитора»- товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна-банк»на вказаному документі; чи нанесені відтиски печатки товариства з обмеженою відповідальністю «ВЮТбуд»та печатки товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна Банк»в Угоді про врегулювання заборгованості №б/н від 14.02.2008 у той час (на дату), яким (якою) датована вказана Угода; в який період часу в Угоді про врегулювання заборгованості №б/н від 14.02.2008 скріплені мокрими печатками рукописні підписи від мені «поручителя»- товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна-банк».

Дане клопотання обґрунтовується тим, що на думку позивача спірна угода є сфабрикованою без відома та участі позивача у значно пізніші строки, аніж ті, якими її датовано.

Представник відповідача проти даного клопотання заперечував посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

В судовому засіданні 28.05.2012 представник позивача подав суду клопотання про продовження строку вирішення спору. Дане клопотання судом задоволене, продовжено строк вирішення спору (ухвала суду від 28.05.2012 №5011-35/4224-2012).

В судовому засіданні 28.05.2012р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 13.06.2012р.

В судовому засіданні 13.06.2012р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 18.06.2012р.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін щодо клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, суд відмовив в його задоволенні як безпідставного та необґрунтованого.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 18.06.2012р. було призначено колегіальний розгляд справи у складі суду: головуюча суддя Літвінова М.Є., судді: Борисенко І.І., Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2012р. було прийнято справу №5011-35/4224-2012 до провадження, на підставі ст. ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було призначено на 09.07.2012р.

В судовому засіданні 09.07.2012 представник позивача подав суду заяву про відвід судді Борисенко І.І.

Розглянувши дану заяву, суд залишив без задоволення заяву про відвід судді Борисенко І.І. (ухвала суду від 09.07.2012 №5011-35/4224-2012).

В судовому засіданні 09.07.2012 представник позивача подав суду клопотання про призначення судової технічної експертизи документів з обґрунтуванням та переліком питань, які були ініційовані у клопотанні від позивача від 28.05.2012.

Представник відповідача проти даного клопотання заперечував.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін щодо клопотання про призначення експертизи, суд відхилив останнє як безпідставне та необґрунтоване.

В судовому засіданні 09.07.2012р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 15.08.2012р

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 15.08.2012р. було призначено колегіальний розгляд справи у складі суду: головуюча суддя М.Є. Літвінова, судді: Кирилюк Т.Ю., Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2012р. було прийнято справу №5011-35/4224-2012 до провадження, на підставі ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було призначено на 10.10.2012.

В судовому засіданні представник позивача подав суду клопотання про призначення судової технічної експертизи документів з обґрунтуванням та переліком питань, які були ініційовані у клопотанні від позивача від 28.05.2012 та від 09.07.2012.

Представник відповідача проти даного клопотання заперечував.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін щодо клопотання про призначення експертизи, суд відхилив останнє як безпідставне та необґрунтоване.

В судовому засіданні 10.10.2012р., судом було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, з виходом до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортуна Банк»(надалі відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЮТбуд»(надалі позивач) було укладено угоду про врегулювання заборгованості (надалі угода).

В зазначеній угоді було задекларовано, що між сторонами укладено договір поруки №04К-КЛ/84/п від 01 серпня 2007 року, відповідно до умов якого Поручитель (позивач) зобовязався відповідати за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «МТВ-2005»(Боржник) зобовязань перед ТОВ «Фортуна Банк»(відповідач) за договором про надання кредитної лінії №04К-КЛ/84 від 31 липня 2007 року;

Боржник (ТОВ «МТВ -2005») має прострочену заборгованість перед кредитором (відповідач) по виплаті кредиту та процентів за договором про надання кредитної лінії №04К-КЛ/84;

Поручитель (позивач) укладанням цієї Угоди заявляє про те, що між Поручителем та Боржником укладено договір постачання «01/08-07 від 01 серпня 2007 року, на підставі якого Боржник перерахував Поручителю 1 136 318,11 грн. в якості передоплати;

Поручитель укладанням цієї Угоди заявляє про те, що між Поручителем та Боржником укладено договір позики №31/07-07 від 31 липня 2007 року, на підставі якого Боржник перерахував Поручителю 617 000,00грн. зворотної фінансової допомоги;

Кредитор предявив вимогу до Поручителя про оплату простроченої заборгованості Боржника по Кредитному договору;

В зазначеній угоді відповідачем було заявлено про наступний порядок та строки погашення заборгованості яка існує між ТОВ «МТВ-2005»та ТОВ «ВЮТбуд», а також Сторони узгодили наступний порядок та строки погашення заборгованості яка існує між ТОВ «МТВ-2005»та ТОВ «Фортуна банк»:

1. Поручитель повертає Боржнику суму передоплати у розмірі 1 136 318,11 грн. отриману Поручителем по договору постачання №01/08-07 від 01 серпня 2007 року та суму зворотної фінансової допомоги у розмірі 617 000,00грн., загалом 1 753 318,11грн.

2. Зазначене повернення здійснюється Поручителем Боржнику щомісячно, починаючи з березня 2008 року, частками, шляхом перерахування Поручителем грошових коштів виключно на поточний рахунок Боржника, відкритий в ТОВ «Фортуна банк». При цьому сума кожної щомісячної частки із ОСОБА_6 що перераховується Поручителем, має бути не меншою, ніж 100 000,00грн., за винятком останньої частки із ОСОБА_6, яка може становити інший (менший) розмір за результатами розрахунку відповідної частки ОСОБА_6.

3.Не менш, ніж за добу до перерахування коштів Поручитель телефонограмою повідомляє Кредитора про заплановане перерахування коштів ОСОБА_6.

4. Кредитор самостійно (меморіальним ордером) здійснює договірне списання коштів в погашення заборгованості Боржника за Кредитним договором з поточного рахунку Боржника.

5. Зобовязання Поручителя перед Кредитором за Договором поруки №04К-КЛ/84/П від 01 серпня 2007 року зменшуватимусь на суму коштів, перерахованих Поручителем на поточний рахунок Боржника в порядку та строки, зазначені в пункті 2 цієї Угоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вважає, що спірна Угода підлягає визнанню недійсною з огляду на наступне.

По перше позивач вказує на те, що про існування спірної Угоди останньому стало відомо у 2010 році, в ході розгляду справи №9/98б Господарським судом Чернігівської області, про банкрутство позивача.

По друге, в порушення чинного законодавства, умови спірної Угоди спрямовані на зміну та врегулювання правовідносин, встановлених діючим Договором поруки, а також, зміну та врегулювання правовідносин за договорами, стороною яких відповідач не є та до зобовязань за якими не має жодного відношення.

Також позивач, посилається на те, що спірна угода була укладена без наміру створення будь яких правових наслідків, що є ознакою її фіктивності.

Фіктивність спірної Угоди, на думку Позивача, є її недоцільність та необґрунтованість в цілому, прямо вказує її загальний зміст, який сам по собі зводиться до завідомо абсурдного поєднання елементів, встановлених на зміну умов діючого Договору поруки ту мов договорів, стороною яких відповідач не є та до яких взагалі не має жодного відношення

Позивач зазначив, що вимога про оплату простроченої заборгованості по Кредитному договору, що взагалі предявлявся Банком Поручителю, датована 04 вересня 2008 року (отримана позивачем 09 вересня 2008р.), а посилання у тексті Угоди на те, що це мало місце вже станом на 14.02.2008р. не відповідає дійсності.

Також, не відповідає дійсності і зазначене у преамбулі спірної Угоди те, що згідно Договору позики №31/07-07 від 31.07.2007р. ТОВ «МТВ -2005»перерахувало Позивачеві 617 000,00грн. зворотної фінансової допомоги.

Згідно цього Договору позивач отримав 3 618 000,00грн., а борг 617 000,00 грн. стягнутий з нього рішенням господарського суду Чернігівської області у справі №7/186/15 лише 15.01.2009р., тобто майже за рік після 14.02.2008р., тобто дати, якою датована спірна Угода.

Вищевказане, на думку позивача, свідчить про те, що Угода фактично була оформлена значно пізніше, аніж 14.02.2008р.

Крім того, позивач вказує на те, що рішення відносно підписання подібної Угоди, якою врегульовано відносини між Банком, як Кредитором, та Боржником, як Поручителем, мало б бути оформлене відповідним протоколом загальних зборів Боржника.

Разом з тим, рішення про підписання Угоди загальними зборами позивача не приймалося, що вказує на відсутність правових підстав для її укладання керівником, в силу ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу та Статуту товариства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ч. 2, 5 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, позивач просить суд визнати Угоду про врегулювання заборгованості від 14.02.2008р. недійсною.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, у відзиві на позов посилався на наступне.

Вказана Угода підписана представником АТ «Фортуна банк»ОСОБА_7 та директором ТОВ «ВЮТбуд»ОСОБА_6 особисто в приміщенні АТ «Фортуна- банк»(в межах наданих їм повноважень та скріплена печатками сторін), про що свідчить оригінал вказаної Угоди.

Відповідач також зазначив, що позивач намагається ввести суд в оману, зазначаючи, що про дану Угоду останній дізнався у 2010 році в рамках розгляду справи №9/98б про банкрутство ТОВ «ВЮТбуд». На виконання умов спірної Угоди 31.03.2008р. позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «МТВ-2005»№2600 431767 (як те зазначено в Угоді) 100 000,00грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ТОВ «МТВ-2005».

Крім того, у відзиві на позов від 28.05.2012р. вих.№588/07, відповідачем було заявлено застосування положень ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, щодо спливу строків позовної давності, що в силу п. 4 названої статті Закону, є підставою для відмови в позові.

Також, відповідач зауважив, що питання відносно законності даної Угоди та правомірності звернення відповідача до позивача з вимогами щодо виконання Кредитного договору№04К-КЛ/84 від 31.07.2007 року та Договору поруки №04К-КЛ/84/П від 01.08.2007р., врегульовано постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2011року у справі №9/98б/42б/27 про банкрутство ТОВ «ВЮТбуд».

З огляду на вищевикладене, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 1ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. До вказаних умов слід віднести:

- законність змісту правочину;

- наявність у особи, яка вчиняє правочин необхідного обсягу цивільної дієздатності;

- вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі;

- відповідність форми вчинення правочину вимогам закону;

- спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 даного кодексу.

В своїх вимогах позивач, посилаючись на норми ст. 232 Цивільного кодексу України, вказує на те, що спірна угода є фіктивною, оскільки укладена без наміру створення правових наслідків.

Суд вважає такі посилання позивача безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину.

Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. У постанові ПВСУ Про судову практику в справах про визнання угод недійсними від 28.04.1978 р. № 3 цілком слушно було зазначено, що невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною і у цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків (п. 16). Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату.

Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна Угода є фіктивною, а саме на підтвердження відсутності у сторін спірної Угоди наміру створити юридичні наслідки.

Крім того, твердження позивача відносно фіктивності спірної Угоди, спростовуються копією виписки з особового рахунку ТОВ «МТВ-2005»про перерахування позивачем на рахунок ТОВ «МТВ -2005»100 000,00 грн., що в свою чергу є підтвердженням реального виконання умов спірної Угоди.

Також, в своїх вимогах позивач посилається на те, що Статутом Товариства, прийняття рішень щодо кредитування, гарантії, поруки, незалежно від суми відповідного зобовязання, віднесено до виключної компетенції загальних зборів Товариства.

Відповідно, позивач стверджує, що рішення відносно підписання спірної Угоди, мало б бути оформлене відповідним протоколом загальних зборів позивача, тоді як такого рішення щодо підписання спірної Угоди загальними зборами позивача не приймалося, що на думку останнього вказує, на відсутність правових підставі для її укладання керівником в силу положень ст. 92 Цивільного кодексу України.

Суд не може погодись з твердженнями позивача, у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю останніх.

Відповідно до п. п. 1,3 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищує своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 п. 1 Розяснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням угод недійсними»№02-5/111 від 12.03.1999р. із внесеними змінами (надалі Розяснення), вказано, що вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому саме полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Розяснень, як правило, письмова угода укладається шляхом складання документа, що визначає її зміст, і підписується безпосередньо особою, від імені якої вона укладена або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для укладення угод органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють в межах повноважень, наданих законом, іншим правовим актом або установчими документами.

Відповідно до п. 9.1. Розяснень письмова угода може бути укладена вiд iменi юридичної особи її представником на пiдставi довiреностi, закону або адмiнiстративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керiвника пiдприємства, установи чи органiзацiї, пiд час укладення угод дiє у межах своєї компетенцiї без довiреностi.

Відповідно до п. 9.2. Розяснень наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної вiд її iменi представником, який не мав належних повноважень, робить її дiйсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути вiдповiдне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дiй, якi свiдчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здiйснення платежу другiй сторонi i т.iн.). У такому випадку вимога про визнання угоди недiйсною з мотивiв вiдсутностi належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не пiдлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна Угода була підписана з боку позивача директором ОСОБА_6, що діяв в межах повноважень наданих Статутом Товариства в редакції затвердженій 19 вересня 2007 року та з боку відповідача ОСОБА_7 на підставі довіреності №ДР01/01 від 03 січня 2007 року.

Відповідно до п. 11.3. Статуту Товариства, директор діє від імені Товариства на підставі цього Статуту та протоколу Загальних зборів про його призначення. Директор здійснює свої повноваження від імені Товариства без довіреності в межах, передбачених цим Статутом.

Відповідно до п. 11.9. Статуту, до компетенції Директора належить: здійснення від імені Товариства правочинів.

Отже, з положень Статуту Товариства вбачається, що директору, як виконавчому органу товариства, надані Статутом повноваження щодо укладання правочинів, та безпосередньо Угоди щодо врегулювання заборгованості.

Посилання позивача, що укладання спірної Угоди, відноситься до виключної компетенції Загальних зборів товариства, є безпідставними, та документально не підтвердженими.

Таким чином, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що особа, яка підписала спірну угоду, не мала на те відповідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна Угода була укладена 14 лютого 2008 року, тоді як позивач звернувся до суду лише у квітні 2012 року, таким чином останнім було пропущено строк позовної давності встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України, в межах якого особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів

Посилання позивача відносно того, що останньому стало відомо про наявність такої угоди лише у 2010 році в ході розгляду справи №9/98б, не можуть бути прийняті судом до уваги, у звязку з наявністю в матеріалах справи копії платіжного доручення №591 від 31.03.2008р. на суму 100 000,00грн., а також копії банківської виписки з особового рахунку за період 01.01.2008р. по 14.05.2012р. З вказаних документів вбачається, що сплата позивачем вказаної суми була здійснена на виконання умов та у відповідності до пп. 1, 2 спірної Угоди.

Таким чином, вказані дії позивача підтверджують обізнаність останнього щодо наявності спірної Угоди, а саме станом на 31.03.2008р.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи наявність заяви відповідача відносно спливу строку позовної давності, суд дійшов висновку про сплив позовної давності, що є підставою для відмови від позовних вимог в силу ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження викладеного в позові.

Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсною Угоди про врегулювання заборгованості від 14.02.2008р. є безпідставними та необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 203, 215 Цивільного кодексу України ст. ст. 32, 33, 35 43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата підписання

повного тексту рішення: 15.10.2012

Головуюча суддя Літвінова М.Є.

Судді Кирилюк Т.Ю.

ОСОБА_2