РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2012 року Справа № 20/5025/472/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Дужич С.П. , суддя Саврій В.А.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (дов. № 10, від 22.05.12 р.)

ОСОБА_2 (дов. № 9 від 22.05.2012р.

відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 малого підприємства "Кристал" на рішення господарського суду Хмельницької області від 06.07.2012 р. у справі № 20/5025/472/12

за позовом ОСОБА_3 фірми "Діта", м. Хмельницький

до ОСОБА_3 малого підприємства "Кристал", м. Хмельницький

про стягнення 344117,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області (головуючий суддя Гладій С.В., суддя Виноградова В.В., суддя Муха М.Є.) від 06.07.2012р. у справі № 20/5025/472/12 позов приватної фірми "Діта" до відповідача приватного малого підприємства "Кристал" про стягнення 344 117 грн. 10 коп. заборгованості задоволено; стягнуто з приватного малого підприємства "Кристал" на користь приватної фірми "Діта" 377117,10 грн. заборгованості, 6882,34 грн. судового збору (т.2, а.с.7-9).

При прийнятті рішення місцевий суд виходив з того, що між позивачем та відповідачем були укладені усні договори купівлі-продажу продукції - газосигналізаторів та будівельних матеріалів. Позивачем перераховано відповідачу в рахунок оплати за продукцію кошти у загальній сумі 395000,00 грн. Відповідач свої зобов'язання виконав частково, поставив позивачу газосигналізатори на суму 50 882,90 грн., будівельні матеріали поставлено не було; у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 344 117,10 грн. При цьому суд першої інстанції вважає, що договір дистрибуції № 26/07/2010-ДК від 26.07.2010 року розірваний за згодою сторін, а тому є безпідставним посилання відповідача на те, що виконання ним обов'язку щодо поставки газосигналізаторів повинно здійснюватися після 100 відсоткової їх оплати, як передбачено договором дистрибуції № 26/07/2010-ДК.

Не погоджуючись із даним рішенням відповідач приватне мале підприємство «Кристал» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 06.07.2012 р. у даній справі скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити (т.2, а.с.16-20).

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Між сторонами 26.07.2010р. будо укладено договір дистриб'юції № 26/07/2010-ДК (ПМП «Кристал»- Компанія, ПФ «Діта»- дистриб'ютор), згідно з яким товаром є газосигналізатори, що поставляється компанією дистриб'юторові, а дистриб'ютор здійснює дистриб'юцію товару та проводить його оплату. На час розгляду судом справи Договір дистриб'юції від 26.07.2010р. № 26/07/2010-ДК сторонами не розірвано, відповідно, дія даного договору не припинилася. Позивач здійснював оплату за газосигналізатори відповідно до договору дистриб'юції від 26.07.2010р. № 26/07/2010-ДК. Лист ПФ «Діта», отриманий ПМП «Кристал» 11.09.2010р., підтверджує помилкові записи в платіжних дорученнях щодо оплати за будівельні матеріали. Допущена позивачем помилка у графі призначення платежу була виправлена за погодженням сторін.

Виконання замовлення ПФ «Діта»по виготовленню сигналізаторів газу було зупинено відповідно до умов Додатку № 2 від 29.01.2010р. до договору дистриб'юції. Договір дистриб'юції не виконаний позивачем, оскільки останнім не здійснено 100 % передоплати замовлення № 1 від 17.08.2010р. на загальну суму 511 354,10 грн. А тому вимога позивача поставити товар на суму фактичної проплати при неповній оплаті погодженого рахунку, є односторонньою зміною умов договору. Окрім того, апелянт вказує, що податкові накладні, виписані ПМП «Кристал» по факту надходження оплати від ПФ «Діта», підтверджують проведення оплати позивачем за газосигналізатори відповідно до умов Договору дистриб'юції.

Таким чином, скаржник вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, просить рішення місцевого господарського суду скасувати.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів та вимог скарги, вказавши, що господарський суд Хмельницької області при винесенні рішення правомірно застосував норми матеріального та процесуального права, повністю з`ясував обставини справи та дослідив докази у справі, постановив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить рішення господарського суду Хмельницької області від 06.07.2012р. у справі № 20/5025/472/12 залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

29 серпня 2012 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції.

Скаржник Приватне мале підприємство «Кристал» участі повноважного представника в судовому засіданні 29.08.2012р. не забезпечив; згідно з поштовим повідомленням № 971 ухвалу від 03.08.2012р. у справі № 20/2025/472/12 про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 29.08.2012р. апелянт отримав 08 серпня 2012 року /т.2, а.с.26/.

27 серпня 2012 року скаржником подано до суду заяву від 27.08.2012р. № 276/01 про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю юрисконсульта ОСОБА_4 29 серпня 2012 року в іншому судовому засіданні в іншому місті /т.2, а.с.28/.

Представник позивача в судовому засіданні 29.08.2012р. проти відкладення розгляду апеляціної скарги заперечив.

Колегією суддів відхилено письмову заяву від 27.08.2012р. № 276/01 апелянта про відкладення розгляду скарги у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника, поскільки в обгрунтування даної заяви не подано доказів; ПМП "Кристал" було своєчасно, 08.08.2012р., повідомлено про дату, час і місце розгляду скарги, відповідно, скаржник мав достатньо часу забезпечити явку в судове засідання іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

За наведеного, враховуючи приписи ст.ст.101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені сторонам у справі, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Між ПФ „Діта" та ПМП „Кристал" протягом липня 2010 року - квітня 2011 року були укладені усні договори купівлі-продажу продукції, зокрема, газосигналізаторів та будівельних матеріалів.

21.07.2010р. позивачем отримано рахунок-фактуру № СФ-0000230 на придбання сигналізаторів газу на загальну суму 202404,00 грн. (т.1, а.с.22).

Позивачем згідно рахунку-фактури № СФ-0000230 від 21.07.2010р. перераховано відповідачу кошти в сумі 80000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 3225 від 22.07.2010р. на суму 30000 грн.

- № 3226 від 22.07.2010р. на суму 50000 грн.

Відповідачем поставлено позивачу газосигналізатори на загальну суму 46402,70 грн. згідно з видатковими накладними:

- № РН-0000395 від 11.11.2010 року на суму 2890,50 грн. (т.1, а.с.12);

- № РН-0000423 від 08.12.2010 року на суму 16482,00 грн. (т.1, а.с.13);

- № РН-0000422 від 08.12.2010 року на суму 11808,00 грн. (т.1, а.с.13);

- № РН-0000445 від 28.12.2010 року на суму 10427,60 грн. (т.1, а.с.14);

- № РН-0000448 від 28.12.2010 року на суму 4794,60 грн. (т.1, а.с.14).

Решту зобов'язань по поставці газосигналізаторів на суму 33597,30 грн. відповідачем не виконано.

Окрім того, позивачем перераховано на рахунок відповідача 220000,00 грн. за будівельні матеріали, що підтверджується платіжними дорученнями з призначенням платежу «за будівельні матеріали»:

- № 3227 від 23.07.2010р. на суму 20000,00 грн.,

- № 3580 від 11.07.2010р. на суму 50000,00 грн.,

- № 3753 від 19.08.2010р. на суму 50000,00 грн.,

- №3960 від 01.09.2010р. на суму 50000,00 грн.,

- № 4031 від 06.09.2010р. на суму 50000,00 грн..

Відповідно до платіжних доручень № 4224 від 17.09.2010р. на суму 25000,00 грн., № 4237 від 20.09.2010р. на суму 25 000,00 грн. позивачем перераховано відповідачу 50000,00 грн. за газосигналізатори (т.1, а.с. 29, 30).

У відповідності до рахунку № СФ-0000396 від 25.11.2010 року позивачем на рахунок відповідача перераховано кошти на загальну суму 25000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 5656 від 03.12.2010р. на суму 5000 грн.,

- № 6018 від 24.12.2010р. на суму 5000 грн.,

- № 6065 від 27.12.2010р. на суму 5000 грн.,

- № 6069 від 28.12.2010р. на суму 5000 грн.,

- № 6125 від 29.12.2010р. на суму 5000 грн.

04.01.2011р. відповідачем поставлено позивачу газосигналізатори на суму 4 480,20 грн. по накладній № РН-0000049 (т.1, а.с.12).

Платіжним дорученням № 1381 від 20.04.2011 року позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 20000,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 та ст.509 Цивільного кодексу України, в силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено вище, позивачем перераховано на рахунок відповідача за газосигналізатори та будівельні матеріали грошові кошти на загальну суму 395000,00 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, частково поставивши позивачу газосигналізатори на суму 50882,90 грн.

Тобто заборгованість відповідача перед позивачем складає 344117,10 грн.

Суд не приймає твердження відповідача про перерахування позивачем коштів на підставі укладеного між сторонами договору дистриб'юції від 26.07.2010р. № 26/07/2010-ДК з огляду на таке.

26.07.2010р. між приватним малим підприємством "Кристал" (компанія) та приватною фірмою "Діта" (дистриб'ютор) укладено договір дистрибуції № 26/07/2010-ДК , відповідно до якого Компанія на умовах, визначених даним договором, поставляє товар дистриб'юторові, а дистриб'ютор здійснює його дистрибуцію, а також проводить своєчасну оплату товару (т.1, а.с.97-100).

Відповідно до розділу 4 Договору кожна окрема партія товару поставляється відповідно до замовлення дистриб'ютора. В замовленні визначаються кількість товару, асортимент товару. Компанія інформує дистриб'ютора про те, що замовлення отримане. Компанія зобов'язана надати дистриб'юторові товар, вказаний в замовленні, не пізніше 2-х місяців після дня оформлення замовлення. Замовлення, підтвердження замовлення і рахунок на оплату можуть бути передані або направлені іншій стороні в оригіналі, а також в копії по факсимільному зв'язку або по електронній пошті.

Згідно з умовами Договору дистриб'юції позивачем було надіслано відповідачу заявку від 17.08.2010р. №1/08/10 на поставку товару на загальну суму 361354,10 грн.

29.01.2011р. сторони уклали доповнення № 2 до договору дистрибуції № 26/07/2010-ДК від 26.07.2010р., яке є його невід'ємною частиною і за умовами якого сторони вирішили призупинити виконання заявки № 1/08/10 від 17.08.2010р. до договору на строк, необхідний для проведення робіт по сертифікації сигналізаторів газу. Після отримання сертифікату сторони вирішили погодити нову заявку на виготовлення сигналізаторів газу. При цьому зазначено, що сторони матеріальних претензій один до одного не мають.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Тобто, без зазначення у видаткових накладних додаткових реквізитів, зокрема, підстави проведення господарської операції неможливо ідентифікувати факт її здійснення безпосередньо на підставі умов певного договору, зокрема, Договору дистриб'юції від 26.07.2010р. № 26/07/2010-ДК.

Згідно з п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976, реквізит платіжного доручення "Призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

З матеріалів справи вбачається, що у платіжних документах як підставу оплати зазначено рахунки-фактури, а не Договір дистриб'юції від 26.07.2010р. № 26/07/2010-ДК.

Враховуючи викладене, поскільки у всіх видаткових накладних та платіжних дорученнях відсутні посилання на Договір дистрибуції від 26.07.2010р. № 26/07/2010-ДК, то поставка товару за зазначеними видатковими накладними здійснювалась на загальних підставах, а не на виконання укладеного між сторонами Договору дистрибуції.

Відтак, апеляційний суд вважає, що у відповідача зобов'язання по поставці газосигналізаторів та будівельних матеріалів повинні виникати за приписами частини 2 ст.530 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

20.03.2012 року позивач звернувся до відповідача з вимогою (лист № 60) виконати зобов'язання у семиденний строк по поставці будівельних матеріалів та газосигналізаторів (т.1, а.с.8-9).

У відповіді на лист від 20.03.2012р. за № 60 ПМП „Кристал" листом від 06.04.2012 року № 85/01 повідомив ПФ „Діта" про готовність відпустити будівельні матеріали, які позивач може отримати за адресою м.Хмельницький, вул.Курчатова, 118 з понеділка до п'ятниці (включно) з 10.00 до 17.00 (т.1, а.с.146).

05.04.2012р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 94, в якій вказується про відмову від прийняття виконання зобов'язань за вказаними угодами та вимагається у відповідності до приписів ст.530 та ст.612 ЦК України відшкодувати збитки на протязі 7 днів шляхом повернення коштів в сумі 124 117,10 грн., сплачених за сигналізатори, та у сумі 220 000,00 грн., сплачених за будівельні матеріали. Зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення (т.1, а.с.10-11).

На час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, а ні під час розгляду справи в господарському суді апеляційної інстанції, відповідач не повернув позивачу сплачених 344 117,10 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 344 117,10 грн. є такими, що підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

05.01.2012 року позивачем на адресу відповідача надіслано пропозицію про розірвання договору дистриб'юції № 26/07/2010-ДК від 26.07.2010р., у відповіді на яку від 23.01.2012р. за № 10/01 ПМП „Кристал" надало згоду на розірвання договору дистриб'юції № 26/07/2010-ДК від 26.07.2010р. (т.1, а.с.43, 63).

Відтак, Договір дистриб'юції № 26/07/2010-ДК від 26.07.2010 року є розірваним за згодою сторін і зобов'язання за ним у позивача та відповідача припинилися. А тому безпідставним є посилання відповідача на те, що виконання ним обов'язку щодо поставки газосигналізаторів буде здійснено після 100 відсоткової їх оплати, як передбачено договором дистриб'юції № 26/07/2010-ДК.

Водночас, колегія суду не бере до уваги твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що кошти, які були перераховані позивачем за будматеріали, фактично перераховувались останнім за газосигналізатори, згідно договору, на підставі досягнутої між сторонами домовленості, оскільки, відповідачем не надано доказів які б підтверджували даний факт, відсутнє в матеріалах справи і погодження позивача про зарахування сплачених ним коштів з призначенням платежу „за будівельні матеріали" в рахунок коштів, сплачених за придбання газосигналізаторів.

Відповідно до п.п.7.3.1 п. 7.3 Закону України „Про податок на додану вартість" (чинний на час виникнення спірних правовідносин), датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку

Податковим зобов'язанням, відповідно до п.1.6 Закону України "Про податок на додану вартість", є загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, визначена згідно з цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що податкові накладні, на які посилається відповідач, підтверджують лише факт виникнення у сторін податкових зобов'язань, що виникають з поставки товарів (робіт, послуг), а не виникнення чи припинення господарського зобов'язання, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, першою подією, на підставі якої виникло податкове зобов'язання є дата перерахування коштів позивачем з призначенням платежу "за будівельні матеріали", а не з призначенням платежу "за газосигналізатори відповідно до договору дистрибуції № 26/07/2010-ДК від 26.07.2010 року".

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 06.07.2012р. по справі № 20/5025/472/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПМП «Кристал» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 20/5025/472/12 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.