ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" серпня 2012 р. Справа № 5019/900/12

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 20.06.2012 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 05 від 15.04.2011 року.

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна МХ" ЛТД (далі ТОВ "Фортуна МХ" ЛТД)

до Публічного акціонерного товариства "АЕС Рівнеобленерго" (далі ПАТ "АЕС Рівнеобленерго")

про визнання недійсним рішення

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортуна МХ" ЛТД звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства АЕС "Рівнеобленерго" в якій просить визнати недійсним рішення комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією ПАТ АЕС "Рівнеобленерго", по розгляду акта № 000844 від 26 серпня 2011 року оформленого у формі протоколу № 217 від 26 квітня 2012 року; визнати відсутність права у ПАТ АЕС "Рівнеобленерго" на вимогу у ТОВ "Фортуна МХ" ЛТД суми в розмірі 52 939 грн. 48 коп. нарахованої на підставі вищезазначеного рішення та стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою суду від 7 червня 2012 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 22 червня 2012 року.

Ухвалою суду від 22 червня 2012 року розгляд справи було відкладено на 6 липня 2012 року.

6 липня 2012 року у судовому засіданні оголошувалась перерва до 17 липня 2012 року.

Ухвалою суду від 17 липня 2012 року розгляд справи було відкладено на 3 серпня 2012 року.

В судовому засіданні 3 серпня 2012 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Фортуна МХ" ЛТД є споживачем електричної енергії на підставі договору № 1-2/448 від 04.10.2006р. про постачання електричної енергії, укладеного з закритим акціонерним товариством "Ей-І-Ес Рівнеобленерго" правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "АЕС Рівнеобленерго" згідно статуту від 12.04.2011 року.

Згідно з цим договором відповідач прийняв на себе обовязки постачати електричну енергію позивачу для забезпечення потреб його електроустановок, а позивач, як споживач електричної енергії, зобовязаний оплачувати відповідачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.1 вищевказаного договору сторони узгодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, вони зобовязані керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

26.08.2011р. представники ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" здійснили контрольний огляд на обєкті позивача (територія ковбасного цеху), що знаходиться за адресою вул. Центральна, 16, с. Вересневе, Рівненського району, Рівненської області для здійснення перевірки дотримання Правил користування електричною енергією.

Перевіркою встановлено порушення п. 6.40. Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 (далі ПКЕЕ), а саме: механічні пошкодження та повторне використання пломб енергопостачальної організації № 312830 та № 5312217, а також відсутня пломба держповірки та встановлення на її місце пломби невідомого зразка.

Факт виявленого представниками енергопостачальника порушення споживачем вимог ПКЕЕ було оформлено актом про порушення від 26.08.2011р. № Р 000844. Акт підписаний представниками енергопостачальника та свідком. Електролічильник та пломби енергопостачальної організації були вилучені працівниками товариства для проведення експертизи.

26 квітня 2012 р., на засіданні комісії з розгляду актів про порушення було прийнято рішення виконати розрахунок недоврахованої електричної енергії по акту згідно пункту 2.1.2 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією затвердженою постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. №562, за період з 19.03.2011 року по 26.08.2011 року, та визначити обсяг недоврахованої електричної енергії у кількості 53 740 кВт/год. на суму 52 939 грн. 48 коп. Дане засідання було проведене за відсутності споживача.

Рішення комісії оформлено протоколом № 217 від 26.04.2012р., копія якого, разом з рахунком на сплату отримано споживачем 17.05.2012 р. особисто під розпис. З цього дня рішення комісії набрало чинності (пункт 6.42. ПКЕЕ).

Отже, кінцевим терміном сплати вартості недоврахованої електричної енергії є 26.02.2012р. Позивач в зазначений термін, рахунок на сплату недоврахованої електричної енергії не сплатив.

Позивач з рішенням комісії не погодився та звернувся до суду з позовом у даній справі.

Предметом позову є вимоги про визнання недійсним рішення засідання комісії ПАТ АЕС "Рівнеобленерго" з розгляду акту про порушення Правил користування електричною енергією № Р 000844 від 26.08.2011р., оформлене протоколом № 217 від 26.04.2012р., та визнання відсутності права на вимогу ПАТ АЕС "Рівнеобленерго" у ТОВ "Фортуна МХ" ЛТД суми в розмірі 52 939 грн. 48 коп. нарахованої на підставі вищезазначеного рішення.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно пункту 3.1. ПКЕЕ, електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію. Відповідальність за технічний стан засобів обліку несе та організація, на балансі якої вони перебувають, або організація, яка здійснює їх експлуатацію на підставі відповідного договору (пункт 3.2. ПКЕЕ).

Відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені (пункт 3.3. ПКЕЕ).

Пунктом 10.2. ПКЕЕ визначено, що споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; забезпечувати функціонування власних розрахункових засобів обліку електричної енергії відповідно до вимог нормативно-технічних документів та паспортних даних заводу-виробника відповідних засобів обліку; додержуватись вимог нормативно-технічних документів та умов договорів, та інше.

Відповідно до пункту 6.41. ПКЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень. У разі відмови споживача підписати акт в ньому робиться запис про відмову.

Пунктом 6.42. ПКЕЕ передбачено, що на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків.

Споживач має оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта, визначення розміру коштів, належних до оплати, здійснення платежів вирішуються у судовому порядку.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, права та законні інтереси суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як вбачається зі змісту наведених норм, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання та у спосіб, передбачений законом.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З викладеного слідує, що суд, як державний орган, може захистити порушене або оспорюване право лише у спосіб, який передбачений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

У п. 1 Розяснення Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Таким чином, предметом розгляду в господарському суді можуть бути лише акти, які мають характер рішень, породжують певні правові наслідки та є обов'язковими для субєктів спірних правовідносин.

Оскаржуване позивачем рішення комісії з розгляду акта № Р 000844 від 26.08.2011р., яке оформлене протоколом № 217 від 26.04.2012р., за своїми ознаками не є актом в розумінні ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, оскільки воно не є рішенням державного чи іншого органу (комісія не є органом), не спрямоване на регулювання тих чи інших суспільних відносин, не має обов'язкового характеру для учасників відповідних правовідносин.

Верховний Суд України у постанові від 29.11.2010р. по справі № V1570731-10 вказав на те, що рішення комісії щодо проведення розрахунку недорахованої електричної енергії є оперативно-господарською санкцією, а не актом ненормативного характеру в розумінні ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, рішення комісії не може оскаржуватися в суді шляхом подання позову про визнання його недійсним.

Касаційний перегляд судових рішень у наведеній справі здійснювався Верховним Судом України з підстав різного застосування судами законодавства при розгляді аналогічних справ.

Відповідно до положень ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 29.11.2010р. по справі № V1570731-10, з приводу застосування законодавства у спірних правовідносинах, є обовязковим для врахування судом при розгляді даної справи.

Оперативно господарською санкцією, відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського кодексу України, є заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

Частиною 1 статті 236 Господарського кодексу України встановлено види оперативно-господарських санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Таким чином, зі змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що рішення постачальника електричної енергії про нарахування вартості недоврахованої спожитої електроенергії є саме оперативно-господарською санкцією, а не актом ненормативного характеру в розумінні ч.2 ст. 20 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 236 Господарського кодексу України, перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Порядок здійснення перерахунку обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, в даному випадку передбачено пунктом 6.40 Правил користування електричною енергією, які є обовязковими для сторін.

Пунктом 6.42 цих же Правил передбачено право на оскарження в суді рішення комісії з нарахування обсягу недоврахованої електроенергії.

Однак, захист прав у випадку незгоди з цим рішенням має здійснюватися відповідно до передбачених законодавством способів захисту прав.

У ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України зазначено, що порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Отже, належним способом захисту прав позивача у випадку його незгоди з донарахованою вартістю електричної енергії є звернення до суду з позовом про скасування даної оперативно-господарської санкції.

Вимога про визнання недійсним рішення комісії є неналежним способом захисту прав, тому ця вимога не підлягає задоволенню.

У звязку з тим що частина позову про визнання недійсним рішення комісії по розгляду актів про порушення ПКЕЕ ПАТ АЕС "Рівнеобленерго"не підлягає до задоволення, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про визнання відсутності права на вимогу ПАТ АЕС "Рівнеобленерго" у ТОВ "Фортуна МХ" ЛТД суми в розмірі 52 939 грн. 48 коп. нарахованої на підставі вищезазначеного рішення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати з розгляду справи покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено "3" серпня 2012 року

Суддя Пашкевич І.О.