РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2012 р. Справа № 16/5025/1459/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Бригинець Л.М.

суддів Демидюк О.О.

суддів Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Риштун О.М.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Селекційно-генетичний центр по рибництву "Поділля" на рішення господарського суду Хмельницької області від 31.10.11 р. у справі № 16/5025/1459/11

за позовом Заступник прокурора м. Хмельницького в інтересах держави, в особі Державного агентства рибного господарства України та Регіонального Фонду державного майна України по Хмельницькій області

до відповідачів: 1) ОСОБА_1 підприємство "Селекційно-генетичний центр по рибництву "Поділля" 2) Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про - визнання недійсним договору зберігання з правом користування №4 від 30.04.10р.

- зобов"язання повернути майно, яке передано актом приймання-передачі від 30.04.10р. по договору зберігання з правом користування №4 від 30.04.2010р. .

За участю представників:

від органу прокуратури - ОСОБА_3 (посвідчення №30 від 20.06.08р., наказ №1032 від 08.11.11р.)

Державного агентства рибного господарства України - не з'явився

Регіонального Фонду державного майна України по Хмельницькій області - не з"явився

відповідача - не з'явився

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.10.2011р. у справі №16/5025/1459/11 (суддя - Мегера В.В.) частково задоволено позов заступника прокурора м. Хмельницького в інтересах держави, в особі Державного агентства рибного господарства України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області. Визнано недійсним договір зберігання з правом користування №4 від 30.04.10р. Стягнуто з Державного підприємства „Селекційно-генетичний центр по рибництву „Поділля державне мито в сумі 42,50 грн. (сорок дві гривні 50 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн. (сто вісімнадцять гривень 00 коп.). Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 державне мито в сумі 42,50 грн. (сорок дві гривні 50 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн. (сто вісімнадцять гривень 00 коп.). В частині зобов'язання повернути майно, яке передано актом приймання-передачі від 30.04.10 р. по договору зберігання з правом користування № 4 від 30.04.10 р., відмовлено.

Дане рішення мотивоване тим, що спірні угоди укладались без участі Фонду державного майна України та за відсутності його згоди на передачу об"єктів оренди в платне строкове користування згідно укладеного договору від 30.04.2010р. №4, а тому даний договір є таким, що укладений із порушенням норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ОСОБА_1 підприємство "Селекційно-генетичний центр по рибництву "Поділля" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області по справі №16/5025/1459/11 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позивачу відмовити повністю.

Апелянт вважає, що рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Так в порушення ст.33 ГПК України заступником прокурора м. Хмельницький подано позов в інтересах держави в особі Держрибагентства та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області, однак не додано доказів порушення прав чи інтересів вище зазначених осіб.

До дня судового засідання від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому Регіональне відділення ФДМ України по Хмельницькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 31.10.2011р. у справі №16/5025/1459/11 - без змін.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв"язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Апелянт у скарзі покликається на те, що прокурором подано позов в інтересах держави, але не надано доказів порушення прав чи інтересів позивачів не заслуговують на увагу з огляду на таке.

На вказане апеляційний господарський суд зазначає.

Згідно статті 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійснені прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, не визначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за ново виявленими обставинами.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень, або загрози порушень внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Оскільки даний спір стосується інтересів держави, державного майна, яке передано в користування без погодження із органами управління державним майном та без відома належного орендодавця, тобто порушено інтереси позивачів, заступником прокурора правильно визначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом у справі №16/5025/1459/11 згідно наказів Державного комітету рибного господарства України №532 від 04.12.2009 р., №44 від 25.02.2010 р. та №446 від 01.11.2010 р. та актів приймання-передачі від 17.12.2009 р. та від 03.11.2010 р., що затверджені ОСОБА_1 комітетом рибного господарства України, з балансу Державного підприємства "Укрриба" на баланс Державного підприємства „Селекційно-генетичний центр по рибництву „Поділля передано 52 гідротехнічні споруди рибницьких ставів, що знаходяться на території Хмельницької області.

ОСОБА_1 підприємством „Селекційно-генетичний центр по рибництву „Поділля (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (зберігач) укладено договір зберігання з правом користування №4 від 30.04.2010р., умовам якого передбачено, що їх предметом є передача замовником зберігачу нерухомого державного майна із правом користування, а саме: гідротехнічних споруд рибницьких ставів, згідно актів приймання-передачі, для здійснення інших видів рибогосподарської діяльності, які не суперечать цільовому призначенню зазначеного майна.

Відповідно до п.п.1.1. вказаного договору замовник передає, а зберігач приймає на зберігання із правом користування згідно акту приймання-передачі нерухоме державне майно (гідротехнічні споруди рибницьких ставів), яке знаходиться на балансі ДП „Селекційно-генетичний центр по рибництву „Поділля: нагульні стави Тарноруда с.Тарноруда, Волочиського району, став площею 255,8га, с.Поляни, Волочиського району, став площею 110,1га с.Сарнів, Волочиського району.

Вартість майна, що передається зберігачу, визначається на підставі даних експертної оцінки і відображається в акті приймання-передачі майна, що є додатком до договору (п.п. 1.2, 1.3 Договорів). Майно використовується з метою риборозведення та для здійснення інших видів рибогосподарської діяльності, які не суперечать цільовому призначенню зазначеного майна.

Згідно із п.п.2.2. договору №4 від 30.04.2010р. на зберігача (ФОП ОСОБА_2.) покладено обов'язок щомісячної плати за користування майном, (згідно з Додатком №1 "Акт приймання-передачі державного майна"), яку потрібно вносити щомісячно до 15 числа наступного за звітним.

У випадку дострокового припинення договору або закінчення терміну дії договору повернення переданого на збереження майна оформляється актом приймання-передачі. Майно вважається повернутим із дати підписання акту приймання-передачі (п.п. 2.15 договору №4).

За відповідальне зберігання майна (згідно акт приймання-передачі державного майна) замовник зобов"язаний був щомісячно оплачувати 10 грн. в тому числі ПДВ, з врахуванням щомісячного індексу інфляції. Плата за відповідальне зберігання майна перераховується на розрахунковий рахунок зберігача один раз на рік по закінченню календарного року до 15 січня наступного року. (п.п. 4.1 договору №4 від 30.04.2010р).

Строк дії договору - 01.12.2015р. (п.6.1 договору №4 від 30.04.2010р.).

По акту приймання-передачі від 30.04.2010р. (додаток №1 до договору №4 від 30.04.2010р.) замовник передав, а користувач прийняв наступне майно: нагульний став Тарноруда №1 198,7 га, нагульний став Тарноруда №2 - 94,4 га, нагульний став Тарноруда №3 - 52,2 га , загальною площею 345,3 га, став Поляни, став Сарнів. Вказаний акт підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками.

30.04.2011р. замовником та зберігачем укладено додаткову угоду до договору №4 від 30.04.2010р., згідно якої сторони дійшли згоди про зупинення дії договору зберігання №4 від 30.04.2010р. (п.п. 2.1 додаткової угоди). П.п. 2.2. зазначено, що для забезпечення завершення господарського виробничого циклу вирощування рибопродукції, дія договору №4 від 30.04.2010р. припиняється з 30.04.2011р., що оформляється відповідним актом приймання-передачі.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно статті 944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Із змісту додаткової угоди від 30.04.2011р. вбачається, сторони дійшли згоди про зупинення дії договору №4 від 30.04.2010р., проте це не є фактичним його розірванням в розумінні вимог ст. 188 ГК України та ст. 26, 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна.

Згідно із актом приймання-передачі від 30.04.2011р. зберігач передав, а замовник прийняв наступне майно, а саме по договору №4 від 30.04.2010р. - стави Тарноруда 345,3 га, став Поляни 255,8 га, став Сарнів 110,1 га, які розташовані на території Тарнорудської, Полянської та Сарнівської сільських рад Волочинського району Хмельницької області. Зазначений акт підписано представниками обох сторін, скріплено печатками.

Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства свідчить що, договір зберігання як правило, укладається без права користування річчю. Право користування річчю зберігач може отримати за попередньою згодою поклажодавця, і в такому разі виникають правовідносини найму (якщо користування платне).

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили; якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети - приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

Частиною 1 статті 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9 передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини; за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину; встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним; до удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що спірний договір зберігання з правом користування №4 від 30.04.2010р. є удаваним правочином, оскільки за своєю суттю є договором оренди майна з огляду на те, що основною ознакою спірного договору є користування майном за плату, а плата за користування майном є неспіврозмірною з платою за послуги зберігання за даним договором.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч.1 ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Аналогічні положення щодо оренди державного майна передбачено ст.5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992р. №2269-ХІІ передбачено, що орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю.

Відповідно до підпунктів а, б, в пункту 2 статті 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" Фонд державного майна України щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна: а) виступає відповідно до законодавства орендодавцем державного майна; б) розробляє методичні засади визначення орендної плати відповідно до ринкової вартості майна; в) здійснює контроль за використанням майна, переданого в оренду, виконанням договорів оренди державного майна.

Підпунктом 30 пункту 1 статті 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

Місцевим господарським судом встановлено та доведено матеріалами справи, що спірний договір №4 від 30.04.2010р. укладався без участі Фонду державного майна України та за відсутності згоди на передачу обєктів оренди в платне строкове користування, а тому даний договір є таким, що укладений із порушенням вимог чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог прокурора в частині визнання недійсним договір зберігання з правом користування №4 від 30.04.2010 р..

Щодо вимог прокурора про повернення майна, переданого згідно актів приймання-передачі від 30.04.10 р. по договору зберігання з правом користування № 4 від 30.04.2010 р., судом враховується, що майно, а саме: стави Тарноруда 345,3 га, став Поляни 255,8 га, став Сарнів 110,1 га, які розташовані на території Тарнорудської, Полянської та Сарнівської сільських рад Волочинського району Хмельницької області., повернуто відповідачу-1, про що свідчить акт приймання-передачі від 30.04.2011р. Вказаний акт підписаний представниками від ДП „СГЦПР „Поділля та від ФОП ОСОБА_2, скріплено печатками. Доказів на спростування зазначеного, суду не подано.

Згідно із ст.33 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про відмову в задоволені позову прокурора в частині повернення майна, переданого згідно акта приймання-передачі від 30.04.10 р. по договорам зберігання №4.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105, ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 31.10.2011р. у справі №16/5025/1459/11 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного агентства "Селекційно-генетичний центр по рибництву "Поділля" - без задоволення.

2. Матеріали справи №16/5025/1459/11 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Бригинець Л.М.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Грязнов В.В.

1064/12