РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2012 р. Справа № 5019/2502/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Яковлєв Д.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник (довіреність № 636 від 04.01.2012р.);

від відповідача - ОСОБА_2, представник (довіреність № 18 від 16.01.2012р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю

«Санком-Рівне»на рішення господарського суду Рівненської області від 20.12.2011р. у справі №5019/2502/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне»

до Комунального автотранспортного підприємства 1728

про стягнення 142 335 грн. 31 коп. збитків (упущеної вигоди),-

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Відповідно до рішення господарського суду Рівненської області від 20.12.2011р. у справі №5019/26962502/11 (суддя Павлюк І.Ю.) Товариству з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне»(надалі в тексті ТзОВ «Санком-Рівне») відмовлено в задоволенні позову до Комунального автотранспортного підприємства 1728 (надалі в тексті КАТП 1728) про стягнення 142 335 грн. 31 коп. збитків.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між Позивачем та Відповідачем відсутні цивільно-правові зобовязання щодо предмету спору вимоги Позивача про стягнення завданих збитків є неправомірними.(арк.справи 40-41).

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального автотранспортного підприємства 1728 збитки (упущену вигоду) в сумі 142 335 грн. 31 коп.

Скаржник зазначає, що висновки суду викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийняте при неповному зясуванні обставин справи та при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Як і в позовній заяві, Скаржник зазначає, що КАТП 1728 безпідставно отримало кошти за послуги з вивезення побутових відходів із території ТзОВ «Санком-Рівне».(арк.справи 69-71).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 22.03.2012р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.(арк.справи 84).

Представник Позивача у судовому засіданні 03.04.2012р. підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

Представник Відповідача у судовому засіданні 03.04.2012р. заперечив проти доводів скаржника. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «СанкомРівне»згідно протоколу конкурсної комісії з визначення виконавця послуг зі збирання та вивезення побутових відходів в межах території міста Рівного спеціально обладнаними для цього транспортними засобами від 17.06.2011р. оголошено переможцем конкурсу з надання цих послуг.(арк.справи 9).

Згідно протоколу до території обслуговування ТзОВ «Санком-Рівне»відноситься територія, яку обслуговують: ЖКП «Сонячне», ЖКП «Західне», ЖКП «ВВ», ПП «Житловик ВВ», ТзОВ «ЖЕО «ЖБК», ЖКП «Галицьке», ЖКП «Центральне», ЖКП «Паркове», ЖКП «Покровське».

24.06.2011р. Рівненська міська рада-замовник та ТзОВ «Санком-Рівне»-виконавець уклали Договір №1 на здійснення у межах території міста Рівного збирання, вивезення спеціально обладнаним для цього транспортом та захоронення побутових відходів.(арк.справи 10-11).

У пункті 1 Договору зазначено, що виконавець-ТзОВ «Санком-Рівне»є єдиним надавачем послуг зі збирання та вивезення побутових відходів в межах визначеної території.

Відповідно до розпорядження міського голови від 08.08.2011р. №772-р «Про закріплення територій»встановлено межі територіального розподілу в розрізі житлово-комунальних підпри-ємств.(арк.справи 12-13). Враховуючи даний поділ, ЖКП «Промислове»та ЖКП «Перспективне»продовжує обслуговувати КАТП 1728.

Як встановлено місцевим господарським судом та стверджується матеріалами справи, КАТП 1728 перебувало в договірних відносинах та надавало послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів житлово-комунальним підприємствам «Паркове», «Центральне», «Га лицьке»та «Покровське». Проте, 01.10.2011р. зазначені правовідносини припинили свою дію, що стверджується повідомлення про припинення дії договорів, надіслані житлово-комунальними підприємствами на адресу КАТП 1728.(арк.справи 21-24).

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний суд приймає до уваги наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Кожна особа, відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У справах позовного провадження порушене право чи інтерес можуть бути захищені лише у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено коло можливих способів захисту прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.(п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Статтею 20 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) також передбачено відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязань, що випливають з договору.

Позивачем заявлена вимога про відшкодування збитків (упущеної вигоди) в сумі 142 335 грн. 31 коп.

В позовній заяві ТзОВ «Санком-Рівне»вказало, що з 24.06.2011р. по 24.09. 2011р. КАТП 1782 надало послуги з вивезення побутових відходів із території житлово-комунальних підприємств «Центральне», «Паркове», «Галицьке», «Покровське», разом з тим, Позивач вважає, що Від-повідачем було безпідставно отримано кошти в сумі 142 335 грн. 31 коп. за надані послуги з виве-зення побутових відходів і необґрунтовано відмовлено у задоволенні претензії від 25.10.2011р., оскільки зазначені послуги надавались на території ТзОВ «Санком-Рівне». (арк.справи 3).

Зважуючи на характер зазначеної вимоги, як вимоги про стягнення збитків, судова колегія приймає до уваги, що згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті пору-шення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому ро-змірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов-язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина 1 статті 225 ГК України відносить до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкоду-вати кредиторові завдані цим збитки.

Таким чином, загальними підставами для настання цивільно-правової відповідальності за завдані збитки є наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність збитків; б) протиправна поведінка заподіювача; в) причинний звязок між збитками та протиправною поведінкою заподі-ювача; г) вина.

Судова колегія звертає увагу, що вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо Позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

Між тим, упущеною вигодою є ті втрати, яких фактично зазнала особа внаслідок порушення цивільного права та інтересу, тобто ті доходи, які особа могла б отримати, якби не управнена сторона не порушила її прав. При обчисленні розміру упущеної вигоди має значення достовірність (реальність) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обовязок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Згідно ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Тобто, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру, а їх стягнення (відшкодування) передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачене законом. Для цього необхідно виконати певні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які беззастережно підтверджували б їх реальний розмір на визначену дату.

Відповідно до п.4 ст.623 ЦК України, при визначені неодержаних доходів (втраченої вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку належного виконання боржником своїх зобовязань.

На думку апеляційного суду, наведені правові норми передбачають, що збитки, в тому числі упущена вигода, відшкодовуються лише в разі неналежного виконання однією із сторін зобовязання і їх розмір зобовязаний довести позивач.

Крім того, вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен зясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, господарському суду слід відрізняти обовязок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що випливає з договору (ст.623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобовязання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України). Такої ж правової позиції притримується Вищий господарський суд України, що вбачається з рекомендацій президії ВГСУ від 29.12.2007р. №04-5/239.

Враховуючи, що позовна вимога обґрунтована статтями 22 ЦК України та 225 ГК України, які передбачають відшкодування збитків, а не позадоговірної шкоди; протокол конкурсної комісії та договір від 24.06.2011р., укладений Позивачем з Рівненською міською радою не зумовлюють як автоматичного розірвання чинних договорів житлово-комунальних підприємств з КАТП 1728 на вивезення побутових відходів, так і автоматичного укладення таких із Позивачем; протягом спірного періоду КАТП 1728 надало послуги з вивезення побутових відходів з територій житлово-комунальних підприємств «Центральне», «Паркове», «Галицьке», «Покровське»на підставі чинних на той час договорів, вартість наданих послуг підлягала оплаті і цих обставин Позивачем не спростовано; при цьому, ТзОВ «Санком-Рівне»та КАТП 1728 не перебувають в безпосередніх договірних відноси-нах, тому для відшкодування збитків, завданих невиконанням або не належним виконанням зобовязань, що випливають з договору правові підстави відсутні.

Крім того, аналіз поданого Позивачем розрахунку суми дає колегії суддів підстави вва-жати, що походження зазначених в ньому сум не пояснено і не підтверджене жодним доказом, а загальна сума «упущеної вигоди»ґрунтується лише на припущеннях.(арк.справи 16).

Відтак, висновок місцевого суду про безпідставність позовних вимог є вірним.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає, оскільки рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Рівне»на рішення господарського суду Рівненської області від 20.12.2011р. у справі №5019/2502/11 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №5019/2502/11 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Савченко Г.І.