ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" вересня 2012 р. Справа № 5019/1461/12

За позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств

про визнання права власності

Суддя Мамченко Ю. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1Т.( НОМЕР_1 від 19.12.1997 року);

від відповідача: не зявився

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

В засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств про визнання права власності на обєкт нерухомості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Приватним підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 районною спілкою споживчих товариств укладено Договір купівлі-продажу магазину, за адресою с.Даничів, вул.Шевченка, 48, Корецького району, Рівненської області, загальною площею 30 кв.м.. Договір укладено в простій письмо вій формі, нотаріально не посвідчено, через ухилення відповідача. Позивач вважає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за договором, а саме: оплатив вартість придбаного майна встановлену п.2.2 ціну договору в розмірі 5000,00 грн. та прийняв у власність обєкти купівлі-продажу за актом прийому-передачі від 01.03.2005 року у відповідності до п.3.2 договору. Позивач не зареєстрував своє право власності на придбаний обєкт незавершеного будівництва в КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" одразу після виконання умов договору, відтак на даний час позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, набуте у 2005 році на підставі Договору купівлі-продажу від 01.03.2005 року, укладеного у простій письмовій формі. Зазначене, в свою чергу, відповідно до вимог чинного законодавства обмежує його права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, проте у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги, зазначивши, що сторонами умови Договору купівлі-продажу виконано в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні позивача, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2005 року між Приватним підприємцем ОСОБА_1 (далі - покупець) та ОСОБА_2 районною спілкою споживчих товариств ( далі - продавець) укладено Договір купівлі-продажу. Згідно п.1.1 Договору, продавець зобов'язується передати (продати), а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити (придбати) на умовах і протягом дії договору майно, а саме: магазин, за адресою с.Даничів, вул.Шевченка, 48, Корецького району, Рівненської області, загальною площею 30 кв.м..

Договір укладено в простій письмо вій формі. Відповідно до п.2.2. Договору загальна сума договору складає 5000,00 грн., Приватний підприємець ОСОБА_1 обовязки по оплаті вартості майна виконала належним чином, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.03.2005 року.

Право власності на магазин за адресою с.Даничів, вул.Шевченка, 48, Корецького району, Рівненської області, загальною площею 30 кв.м., який належав ОСОБА_2 районній спілці споживчих товариств, підтверджується витягом з аналітичного обліку за рахунком 10 "Основні засоби".

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст.220 Цивільного кодексу України, у разі недодерження сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У відповідності до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України, правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Так, відповідно до ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зі спірного Договору купівлі-продажу вбачається, що покупець і продавець дійшли згоди щодо істотних умов договору, а саме: сторонами був встановлений предмет договору, визначені ціна, порядок та умови передачі об'єкту та інше. Умови Договору купівлі-продажу №1 від 01.03.2005 року були повністю виконані сторонами, а саме: відбулася передача будівлі за актом приймання передачі та повна оплата, проте відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, кожен субєкт господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів шляхом визнання права.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності визнається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи будівля магазину використовуються для здійснення господарської діяльності позивача і утримуються за його рахунок. З врахуванням вищевикладеного позовні вимоги про визнання за приватним підприємцем ОСОБА_1 права власності на магазин, за адресою с.Даничів, вул.Шевченка, 48, Корецького району, Рівненської області, загальною площею 30 кв.м. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати, передбачені ст.44 Господарського процесуального кодексу України і понесені позивачем в зв`язку з зверненням до суду за захистом порушеного права, за клопотанням заявленим позивачем в судовому засіданні, лишаються за ним.

Керуючись ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задоволити.

2. Визнати за Приватним підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) право власності на магазин, що знаходиться за адресою с.Даничів, вул.Шевченка, 48, Корецького району, Рівненської області, загальною площею 30 кв.м..

Суддя Мамченко Ю. А.

Повний текст рішення підписаний «27»вересня 2012 року