КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2012 № 18/046-10/21

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Суліма В.В.

ОСОБА_1

секретарі судового засідання Анісімовій М.О.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.08.2012 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Київської області від 09.07.2012 року у справі № 18/046-10/21 (Повний текст рішення підписано 12.07.2012 р.), (суддя Ярема В. А.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_3»

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2

про розірвання договорів

за зустрічним

позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_3»

про стягнення 162 486, 58 грн., розірвання договорів та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 09.07.2012 р. у справі № 18/046-10/21 заяву Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_3» про перегляд рішення господарського суду Київської області від 17.08.2010 р. за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення господарського суду Київської області від 17.08.2010 р. по справі № 18/046-10/21 в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Український ОСОБА_3» на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 153 000, 00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 9 486, 58 грн. заборгованості по оплаті витрат на комунальні послуги, 1 624, 87 грн. витрат по сплаті державного мита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу скасовано, та прийнято нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_3» 1 643, 48 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач по первісному позову звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 09.07.2012 р. у справі № 18/046-10/21, та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви та рішення від 17.08.2010 року залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, а також оскаржуване рішення прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи та докази, подані до апеляційної інстанції, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.08.2010р. у справі №18/046-10 у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено повністю, а зустрічні позовні вимоги задоволені. Розірвано укладені між сторонами договори оренди нежитлового приміщення №4651-ЮР та №4652-ЮР від 14.03.2008р., зобов'язано ВАТ Український ОСОБА_3 Банкзвільнити від власного майна, будівельних матеріалів та конструкцій орендоване ним за спірними договорами оренди приміщення, а також стягнуто з ВАТ Український ОСОБА_3 Банкна користь ФОП ОСОБА_2 153 000,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 9 486,58 грн. заборгованості по оплаті витрат на комунальні послуги, 1 624,87 грн. витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приймаючи вказане рішення господарський суд Київської області виходив з того, що згідно виданої ПАТ Український ОСОБА_3 довідки за період оренди з 01.04.2008р. по 04.08.2010р., останнім передано ПАТ Український ОСОБА_3 нарочно в день їх складання рахунки №№ 1-9, № 1 ГМ-9 за 2008 рік, та №№ 1-12, № ГМ-19 за 2009, 2010 роки, з яких залишено без оплати рахунки на оплату оренди за період грудень 2009р. серпень 2010р. на загальну суму 153 000,00 грн. та комунальних платежів в сумі 9 486,58 грн. за період вересень 2008р. - серпень 2010р.

Враховуючи, визнання постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2012 р. у справі № 2/047-11 договорів оренди нежитлового приміщення № 4651-ЮР та №4652-ЮР недійсними позивач звернувся до господарського суду Київської області з заявою про преегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Стаття 112 ГПК України встановлює право господарського суду переглянути прийняте ним судове рішення. Перегляду підлягає рішення, яке набрало законної сили.

Перегляд рішення здійснюється у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлена обставина - це: юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов'язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

При перегляді судового акта за нововиявленими обставинами суддя фактично продовжує працювати з тією ж позовною вимогою, що була заявлена в суді першої інстанції. Поява нововиявлених обставин свідчить про те, що в момент розгляду предмет доказування був визначений неправильно.

Стаття 112 ГПК України не містить переліку обставин, котрі слід уважати нововиявленими, а також не визначає, які обставини мають істотне значення для справи. Тому у вирішенні цих питань слід керуватися правилами ст. 43 ГПК щодо оцінки доказів: господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили; визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, викладені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2012р. у справі №2/047-11, якою договори оренди нежитлового приміщення №4651-ЮР та №4652-ЮР від 14.03.2008р. визнані недійсними, є нововиявленими в розумінні п. 4 ч. 2 ст. 112 ГПК України, оскільки за своєю юридичною суттю спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення від 17.08.2010р. у даній справі, як-то: наявність між сторонами договірних правовідносин, на яких ґрунтувались зобовязання відповідача за зустрічним позовом щодо сплати орендної плати та відшкодування витрат на комунальні послуги, і на момент винесення рішення у даній справі не були і не могли бути відомі сторонам у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Приписами статей 236, 216 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи визнання договірів оренди недійсним, господарський суд Київської області рішенням від 09.07.12 року дійшов вірного висновку про задоволення заяви про перегляд рішення господарського суду Київської області 17.08.10 року у справі №18/046-10 та скасування вказаного рішення та винесенні нового, яким відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Згідно норм ст. 101 ГПК України апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Київської області від 09.07.2012 року у справі № 18/046-10/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 09.07.2012 року у справі № 18/046-10/21 без змін.

3. Видачу наказу доручити господарському суду Київської області.

4. Матеріали справи № 18/046-10/21 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тарасенко К.В.

Судді Сулім В.В.

ОСОБА_1