КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2012 № 18/029-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

ОСОБА_1

при секретарі Браславській А.В.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного

підприємства «Агроукррос» на рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2012

року (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Приватного підприємства «Агроукррос»

до Приватного акціонерного товариства «ДПД Україна»

про стягнення 23386,81 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.06.2012 року в частині стягнення 2700 грн. провадження у справі припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2012 року повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування позивач вважає те що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, також на думку позивача судом порушенно норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2012 року Приватному підприємству «Агроукррос» відновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 04.09.2012 року.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2012 року здійснено заміну у складі колегії суддів та передано справу № 18/029-12 для подальшого апеляційного провадження колегії у складі головуючого судді Шапрана В.В., суддів: Буравльова С.І., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2012 року розгляд справи було відкладено на 09.10.2012 року.

У судове засідання 09.10.2012 року зявилися представники сторін.

Представник позивача підтримав доводи наведені ним в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2012 року скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представником позивача були надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких він підтримав рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2012 року та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Згідно зі ст. 91 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Між Приватним підприємством «Агроукррос» та Приватним акціонерним товариством «ДПД Україна» було укладено договір перевезення № 1/057 від 01.04.2011 року, згідно умов якого Приватне підприємство «Агроукррос» зобовязувалось доставляти наданий Приватним акціонерним товариством «ДПД Україна» (вантажоодержувач) вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій особі вантажоодержувача, а Приватне акціонерне товариство «ДПД Україна» зобов'язувалоась оплачувати послуги. (т. 1 а.с.14-20 )

Згідно п. 7.1. договору за результатами наданих перевізником протягом календарної неділі транспортних послуг, сторони складають та підписують акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг. Оплата послуг з перевезення, по яких замовником заявлені претензії, не може бути здійснена до повного зясування вини перевізника.

Відповідно до п. 7.2 вищезазначеного договору перевезення, перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника проводиться протягом 7 (семи) банківських днів але не пізніше 14 (чотирнадцяти) днів з дати формування акту виконаних послуг, рахунків і податкової накладної.

Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку порушення терміну оплати, замовник сплачує перевізникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми, що підлягає сплаті.

12.02.2012 року Приватне підприємство «Агроукррос» звернулось з претензією № 1202 до Приватного акціонерного товариства «ДПД Україна» про стягнення заборгованості.

Оскільки, Приватне акціонерне товариство «ДПД Україна» не погасило заборгованість в повному обсязі, то Приватне підприємством «Агроукррос» звернулось з позовом про стягнення заборгованості у сумі 3728,12 основного боргу, пені 9051,57 грн., річних 1593,49 грн. та інфляційні втрати в сумі 1352,13 грн.

Під час розгляду справи Господарським судом Київської області позивачем було уточнено позовні вимоги в частині основного боргу, а саме позивач просив стягнути з відповідача 2700 грн.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про припинення провадження у справі в частині стягнення 2700 грн. та у відмові в задоволенні решти позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків є зокрема договори та інші правочини.

В частні 1 ст 909 Цивільного Кодексу України зазначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частина 2 стаття 909 Цивільного кодексу України передбачає, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 307 Господасрського кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобовязані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Пунктом 6.1.6. договору встановлено, що перевізник зобовязаний доставити вантаж до пункту призначення, у строки зазначені у заявці і передати їх уповноваженій особі вантажоодержувача. Уповноважена особа вантажоодержувача при отриманні вантажу, зобовязана належним чином оформити товарно-транспортну накладну.

Згідно п. 6.1. додатку №2 від 01.05.2011 року до договору 1/057 сторони погодили, що для оплати послуг перевізник повинен надати наступні документи: рахунок і акт виконаних робіт (з зазначенням обєму виконаних послуг, тривалості (кілометраж), тарифу, суми), податкову накладну (для платників ПДВ), один примірник ТТН (товарно-транспортної накладної), один примірник карти загрузки (забезпечує замовник послуг) з підписами і штампами замовника.

У відповідності до п. 11.1 Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до правил товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 14.4 правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, визначений порядок остаточного розрахунку за перевезення вантажів, що проводиться за замовником на підставі рахунку перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Наказом Міністерства статистики України, Міністерства транспорту України від 7 серпня 1996 року N 228/253 затвердженно Інструкцію про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи.

Пунктом 3 вказаної інструкції, чітко визначені вимоги щодо заповнення форм єдиної первинної транспортної документації.

Дослідивши товарно-транспортні накладні по спірному договору, колегія суддів вважає, що вони не відповідають вимогам нормативно правових актів, оскільки в них співпадають час відправлення та час прибуття в місце призначення, не зазначено кілометраж та витраченого на перевезення часу. Дана обставина суперечить умовам договору перевезення №1/057 від 01.04.2011 року, пунктом 2.1. додатку № 1 від 01.04.2011 року передбачено, що вартість наданих послуг розраховується за погодинними, поденними та кілометражними тарифами. Також позивачем не доведено належним обставин про надання відповідачу товарно-транспортних накладних в складі пакету документів.

Лише після отримання всіх первинних документів, зокрема, товарно-транспортних, відповідач мав змогу перевірити правильність складення актів наданих послуг та відповідність вказаних в них сум реальним обсягам наданих послуг, але вказані первинні документи надавались позивачем з запізненням.

Таким чином, отримання відповідачем примірника товарно-транспортної накладної на вимогу, як це передбачено додатком до договору № 1/057 від 01.04.2011 року як обовязкова умова, було необхідним для пересвідчення в фактичному та в повному обсязі наданні послуги з перевезення, оскільки виписана в момент відправлення вантажу товарно-транспортна накладна не засвідчує факту надання послуги без відповідної відмітки вантажоотримувача.

Тому, перевірити виконання послуги позивачем, без первинних документів, в яких відображено хід надання послуги та її обсяги, виявляється не можливим.

Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 та 3 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач оплата послуг відповідачем здійснював вчасно, у встановлені договором строки, з моменту отримання належним чином оформлених розрахункових документів. Прострочка відповідача тривала всього по декілька днів, не більше місяця, і як зазначено відповідачем, така прострочка була повязана саме з несвоєчасним наданням позивачем необхідних для оплати послуг первинних документів.

Сума боргу 2700 грн. виникла в акті звірки розрахунків згідно рахунку № 4 від 21.01.2012 року, в результаті несвоєчасного надання відповідачу первинної документації, тому оплата по рахунку була проведена частково за даними внутрішнього обліку за період з 16.01.2012 року по 20.01.2012 року, оскільки первинних документів для визначення повного обсягу наданої послуги позивачем своєчасно не було надано.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок на оплату відповідної суми було виставлено відповідачу 28.05.2012 року, що підтверджується відповідним супровідним листом з додатками. Документи були прийняті уповноваженою особою ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності № 25-05/12 від 25.05.2012 року, вхідний № 993 від 28.05.2012 року ( т. 3 а.с. 96 ).

01.06.2012 року, сума 2700,00 грн. була сплачена відповідачем в повному обсязі згідно копії платіжного доручення №9253 після отримання всіх документів від позивача в підтвердження об'єму виконаних робіт (т. 3 а.с. 101).

Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно зі ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем значно порушено умови договору, а саме несвоєчасним переданням відповідачу товарно-транспортних накладних по завершенню наданних послуг, до отримання яких відповідач не міг перевірити факту та обсягу наданої позивачем послуги, а від так, підписати та оплатити послуги, тому у останього виникла заборгованість, яка була погашена ним, після оримання вказаних документів.

Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і обєктивно зясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга Приватного підприємства «Агроукррос» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2012 року у справі № 18/029-12 не підлягає скасуванню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агроукррос» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 07.06.2012 року у справі № 18/029-12 - без змін.

2. Матеріали справи № 18/029-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Шапран В.В.

Судді Буравльов С.І.

ОСОБА_1

З оригіналом згідно

Суддя Шапран В.В.