КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2012 № 5011-13/9718-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

ОСОБА_1

при секретарі Коваленко В.С.,

за участю представників:

від позивача не зявились,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства

«Центренерго» на рішення Господарського суду міста Києва 29.08.2012 року

(суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства ХАРТРОН ІНКОРН ЛТД

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 297 729,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

29.08.2012 року Господарським судом міста Києва було прийнято рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства ХАРТРОН ІНКОРН ЛТД задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємства ХАРТРОН-ІНКОР ЛТД три відсотка річних у розмірі 5113 грн. 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 1682 грн. 17 коп., пеню у розмірі 10 710 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 954 грн. 59 коп.

В частині стягнення суми основного боргу 280 224 грн. припинено провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог в частині пені 10 710 грн відмовити.

Підставами для скасування рішення позивач вважає, не правильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 18.10.2012 року.

У судове засідання 24.09.2012 року зявився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився

Враховуючи те, що про дату та час судового засідання учасники апеляційного провадження були повідомлені належним чином, направленими на їх адресу копіями ухвали суду, а також те, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія апеляційного господарського суду прийняла рішення про можливість розгляду справи за його відсутності.

Згідно зі ст. 91 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

31 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір № 12/367 про закупівлю (поставку) товарів, відповідно до умов якого постачальник, зобовязався поставити покупцю, товар (продукцію) згідно умов договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору (а.с. 6-10).

Згідно пункту 1.3 договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки, ціна на продукцію, умови розрахунків зазначені в додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору загальна вартість продукції є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, яка дорівнює сумі в розмірі 280 224 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 46 704 грн.

Пунктом 3 додатку № 1 до договору передбачено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 днів з моменту поставки продукції та підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу приборні модулі «Діамант» АСМ (мод. ASM 02) в кількості 6 штук на загальну суму - 280 224 грн., що підтверджується накладною № 12/367 від 27.10.2011 року (а.с. 11).

Також, факт передачі товару підтверджується актом прийому-передачі товару № 27/10/11-1 від 27.10.2011 року. (а.с. 53)

Відповідач умови договору належним чином не виконав та за отриманий товар не розрахувався, тому в останнього утворилась заборгованість у сумі 280 224 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача листи № 17000/820 від 01.12.2011 року, № 17000п/55 від 25.01.2012 року та №17000п/183 від 12.03.2012 року з вимогою сплатити борг у розмірі 280 224 грн.

Оскільки, відповідач на вказані листи не надав відповіді та грошові кошти і не погасив заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, 3% річних пені та інфляційних втрат.

Під час розгляду справи Господарським судом міста Києва відповідачем було сплачено суму основного боргу 280 224 грн., що підтверджуєтся платіжним дорученням № z/2527 (#88571215) від 28.08.2012 року (а.с. 67 ).

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства ХАРТРОН ІНКОРН ЛТД підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Договір № 12/367 від 31.08.2011 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства ХАРТРОН ІНКОРН ЛТД та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» відповідає вимогам Цивільного Кодексу України та Господарського Кодексу України.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства

Відповідно до ч 1. ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один субєкт господарського зобовязання повинен вчинити певну дію на користь іншого субєкта, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Місцевим господарским судом правомірно застосовані норми п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки, відповідачем було погашено суму основної забаргованості 280 224 грн.

Позивачем в позовній заяві, окрім стягнення суми основногоборгу, заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 5 113,13 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 682,17 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення.

Колегія сіддів, перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних втрат погоджується з судом першої інстанції та визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 710 грн.

Пункт 9.6. договору встановлює, у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікованої ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Стаття 612 ЦК України, встановлює, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

В ст. 230 ГК України зазначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Приймаючи до уваги викладене та те, що факт порушення відповідачем зобовязання по сплаті пені на суму 10 710 грн.належним чином доведений, документально підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований, тому колегія суддів вважає правомірним рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 10 710 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він знаходиться в стадії банкротства, не приймається до уваги судом виходячи з Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», яким передбачено, що процедура погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу діє до 01.01.2013 року, механізм погашення включає в себе погашення сум заборгованості, які входять до складу заборгованості, у тому числі заборгованості зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, які внесені до Реєстру, та іншими суб'єктами господарської діяльності після підтвердження заборгованості може використовуватися механізм погашення повної суми заборгованості шляхом її часткової оплати кредитору за ціною товару (робіт, послуг), що встановлюється сторонами, на основі укладення відповідного договору. (ст. 8 ЗУ «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з зобовязань поточних кредиторів, то за цими зобовязаннями, згідно із загальними правилами, нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовується інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкові платежі). За своєю природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобовязаннями, які забезпечують належне виконання основного зобовязання. З огляду на наведене, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію, то, відповідно, і не припиняє заходів спрямованих на їх забезпечення.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 25.06.2011 року за позовом Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» до Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси про визнання протиправним та скасування рішення, встановлено, що мораторій

Стаття 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і обєктивно зясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2012 року у справі № 5011-13/9718-2012 не підлягає скасуванню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2012 року у справі № 5011-13/9718-2012 - без змін.

2. Матеріали справи №5011-13/9718-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Шапран В.В.

Судді Андрієнко В.В.

ОСОБА_1

З оригіналом згідно

Суддя Шапран В.В.