КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2012 № 21/032-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі Гордова Г.Л.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 дов. б/н від 09.04.2012 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. б/н від 13.04.2012 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком

на рішення Господарського суду Київської області

від 21.05.2012 року

у справі № 21/032-12 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Арсенал-Центр

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком

про стягнення 337 526,97 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Арсенал-Центр про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком заборгованості за поставлений товар у розмірі 337 526,97 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем, не своєчасно та не в повному обсязі здійснив розрахунок за поставлені позивачем товари. Станом на момент звернення до суду з позовом відповідач має заборгованість за поставлений товар на загальну суму 337 526,97 грн., яку позивач просить стягнути.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.03.2012р. заяву позивача про забезпечення позову було частково задоволено та накладено арешт на грошові кошти відповідача, що знаходяться на його банківських рахунках у розмірі 337 526,97 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.05.2012 р. у справі № 21/032-12 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» 337 526, 97 грн. заборгованості та 8 360,04 грн. судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що договір між сторонами у формі єдиного документа не укладався, поставка товару позивачем здійснювалась не на підставі договору, а на підставі видаткових накладних. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за отриманий товар у семиденний строк з моменту отримання претензій, проте претензії залишені без задоволення. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 337 526,97 грн. є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2012 р. у справі № 21/032-12, прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Скаржник стверджує, що факт отримання ним претензій від відповідача не доведено належним чином, а отже висновок суду про необхідність стягнення з нього заборгованості у звязку з неналежним виконанням зобовязань є передчасним. Крім того апелянт вказує на помилку допущену судом першої інстанції у резолютивній частині рішення, яка полягає у стягнення з останнього судового збору у розмірі 8 360,04 грн., в той час як сума позову становить 337 526,97 грн., а отже сума судового збору яка підлягає стягненню з урахуванням приписів Закону України «Про судовий збір» повинна становити 6 750,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2012 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.07.2012 року.

У судовому засіданні 25.07.2012 року у звязку з необхідністю надання позивачу часу для надання власних пояснень з приводу виставлення позивачу претензій було оголошено перерву у справі до 01.08.2012 року.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_4 за № 21/032-12 від 24.07.2012р., керуючись статтею 46 , 69 Господарського процесуального кодексу України, статтею 29 Закону України «Про судовий устрій та статус суддів», у відповідності до пунктів 3.1.12. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно рішення Зборів суддів Київського апеляційного господарського суду, оформленого протоколом від 12.09.2011р., згідно наказу Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2011р. № 78 «Про розподіл обовязків між Головою Київського апеляційного господарського суду, заступниками Голови, секретарями палат» враховуючи значну завантаженість судді Зеленіна В.О. в інших судових засіданнях, з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, розгляд справи № 21/032-12 здійснити у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2012 р. у справі № 21/032-12 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2012 р. у справі № 21/032-12.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач зазначає, що згідно досягнутих між позивачем та відповідачем домовленостей з приводу поставки товару, Товариство з обмеженою відповідальністю „Арсенал-Центр " здійснило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" поставку товару згідно накладних № KIV025901 від 01.02.2010р. на суму 7 355,96 грн., № KIV054419 від 26.04.2011р. на суму 132 469,99 грн., № KIV057036 від 14.06.2011р. на суму 53 821,50 грн., № KIV057296 від 15.06.2011р. на суму 249 871,00 грн., №KIV058639 від 20.07.2011р. на суму 171,00 грн., які відповідачем оплачені не у повному обсязі.

Вищенаведені видаткові накладні зі сторони відповідача підписані уповноваженими представниками, які на підставі довіреностей форми № М-2 № 14 від 01.02.2010р., № 28 від 26.04.2011р., № 57 від 10.06.2011р., № 61 від 15.06.2011р., № 71 від 19.07.2011р., № 61 від 15.06.2011р., № 71 від 19.07.2011р., уповноважені на отримання від ТОВ Агроком матеріальних цінностей. Строк дії вказаних довіреностей відповідає часовим межам відпуску відповідачу товарів за спірними видатковими накладними.

Відповідачем проведена оплата поставленого товару на суму 106 162,49 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з поточного рахунку позивача за спірний період.

Оплата, за отриманий товар, відповідачем проведена не у повному обсязі, заборгованість відповідача складає 337 526,97 грн.

З метою досудового врегулювання даного спору, 27.10.2011р. та 18.11.2011р. позивачем направлялись відповідачу претензії №1 та №2, відповідно до яких позивач інформував останнього про наявність заборгованості за спірними накладними та вимагав її оплати. Копії зазначених претензій містяться в матеріалах справи.

Зазначені претензії були проігноровані відповідачем, відповіді не них позивач не отримав, боргові зобовязання у розмірі 337 526,97 грн. на момент звернення до суду залишилися не виконаними.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За таких обставин, виходячи з аналізу наведених законодавчих положень, суб'єктного складу та характеру правовідносин, суд дійшов висновку, що відносини між сторонами в частині заявленої позовної вимоги підпадають під дію правових норм, що регулюють правовідносини в сфері поставки, оскільки угода, яка відбулася між сторонами у вигляді підписання спірних накладних за своєю правовою природою є договором поставки. Наведене спростовує посилання відповідача на відсутність між сторонами майнового-господарських зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20.10.2011р. у справі № 5005/2708/2011.

Стаття 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір у формі єдиного документа між сторонами не укладався, позивачем 27.10.2011р. та 18.11.2011р. направлялись відповідачу вимоги про сплату боргу у вигляді претензій №1 та №2, в якій вказано про необхідність погасити заборгованість у семиденний строк з моменту їх отримання, що підтверджується поштовими відбитками №27.10.11.11 та №18.11.11.10 на описах вкладень у цінні листи. Копії зазначений претензій, як і описів вкладень у цінні листи містяться в матеріалах справи.

Посилання апелянта про неналежність описів вкладень у цінні листи наданих позивачем у якості доказів надсилання відповідачу претензій №1 та №2 судом не береться до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку затверджених постановою Кабінету міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270 у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як вбачається з витягу № 13587544 від 17.04.2012 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджує, місцезнаходженням ТОВ «Агроком» визначено Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе,192-В.

Враховуючи те, що в наявних матеріалах справи описах вкладень у цінні листи зазначено аналогічну адресу відповідача (Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе,192-В), якому кореспондувалися претензій №1 та №2 від 27.10.2011р. та 18.11.2011р. та засвідченні вказаних описів підписами працівника поштового звязку та відбитками календарного штемпелю, суд вважає наведені докази достатніми для встановлення факту належного надсилання відповідачу претензій №1 та №2.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996р. за № 293/1318 (далі - Інструкція) бланки довіреностей є документами суворої звітності.

Відповідно до п. 6 Інструкції, довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

У разі анулювання довіреності, за якою отримуються цінності частинами або розрахунки за які здійснюються у порядку планових платежів чи доставка яких здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями, підприємство, що видало довіреність, негайно повідомляє постачальника про анулювання відповідної довіреності. З моменту отримання такого повідомлення відпуск цінностей за анульованою довіреністю припиняється. За відпуск цінностей за анульованими довіреностями відповідальність несе постачальник, а втрати від цього відшкодовуються у встановленому порядку (п. 9 Інструкції).

Відповідно до п. 10 Інструкції особа, якій видана довіреність, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі.

В матеріалах справи наявні довіреності форми № М-2 № 14 від 01.02.2010р., № 28 від 26.04.2011р., № 57 від 10.06.2011р., № 61 від 15.06.2011р., № 71 від 19.07.2011р., № 61 від 15.06.2011р., № 71 від 19.07.2011р., якими уповноважено представників відповідача на отримання від ТОВ Арсенал-Центр матеріальних цінностей, на підставі яких представниками відповідача було підписано видаткові накладні, при цьому суд зазначає що даний факт стороною відповідача не спростовується, відомостей про анулювання чи відкликання вказаних довіреностей відповідачем не надано.

З огляду наведеного, підписання відповідачем спірних накладних без будь-яких заперечень щодо кількості чи якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем товару, а направлення позивачем 27.10.2011р. та 18.11.2011р. вимог про сплату породжує у відповідача обов'язок по оплаті поставленого товару у повному обсязі у строки, передбачені ч. 2 ст. 530 ЦК України, що спростовує посилання відповідача на відсутність в нього обов'язку по сплаті боргу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який повинен був довести належними засобами доказування факт порушення відповідачем його прав.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості перед позивачем за отриманий товар на загальну суму 337 526,97 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 337 526,97 грн. є обґрунтованою, отже судом першої інстанції правомірно задоволена.

Щодо посилання апелянта на невідповідність суми судового збору присудженого до стягнення з відповідача дійсним обставинам справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судові витрати - це витрати, пов'язані з розглядом і вирішенням справ у судочинстві, що покладаються на сторони, третіх осіб із самостійними вимогами з метою їх відшкодування державі, спонукання зацікавлених осіб до врегулювання спорів відповідно до закону без втручання суду.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 Закону ставка судового збору за подання позовної заяви до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат:

З урахуванням того, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 337 526,97 грн., судовий збір становить 6 750,53 грн.

Як вбачається з резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області суд задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі стягнув з відповідача 8 360,04 грн.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Таким чином, судом першої інстанції у резолютивній частині було не вірно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у звязку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, а тому рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2012 року у справі № 21/032-12 підлягає зміні в частині стягнення судових витрат.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2012 року у справі № 21/032 змінити.

Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2012 року у справі № 21/032 викласти в наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 192 В, ідентифікаційний код 30615677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» (03067, м. Київ, пров. Чугуївський, 21, ідентифікаційний код 31202310) 337 526 (триста тридцять сім тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 97 коп. заборгованості та 6 750 (шість тисяч сімсот пятдесят) грн. 53 коп. судового збору

В решті рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2012 року у справі № 21/032 залишити без змін.

Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ.

Матеріали справи № 21/032-12повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Смірнова Л.Г.

ОСОБА_1