РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" грудня 2012 р. Справа №2/55/2012/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підприємства "Компанія "Володимирський масив"

на рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2012р.

у справі №2/55/2012/5003 (суддя Мельник П.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплексінвест"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Компанія "Володимирський масив"

про стягнення 19 280,00 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.10.2012р. у справі №2/55/2012/5003 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплексінвест" до ОСОБА_1 підприємства "Компанія "Володимирський масив" про стягнення 19 280,00 грн. заборгованості задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 підприємства "Компанія "Володимирський масив" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомплексінвест" 19 280,00 грн. переплати за товар та 1609,50грн. судового збору.

При прийнятті вказаного вище рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкомплексінвест" та ОСОБА_1 підприємством "Компанія "Володимирський масив" виникли договірні правовідносини на підставі укладеного 01.06.2010р. договору поставки №01/П-ВШ (надалі-Договір).

Місцевим судом було враховано, що на виконання умов укладеного договору позивач свої зобов`язання за договором виконав перерахувавши відповідачу оплату за цеглу в розмірі 830 820,00грн., що підтверджується копіями банківських виписок (а.с.18-21).

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання по договору виконав частково, поставивши товару на загальну суму 811 540,00грн., що підтверджується довідкою №84/1 від 02.10.2012р., яка підписана головним бухгалтером ПП "Компанія "Володимирський масив" (а.с.36).

Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 19 280,00 грн..

Відповідач в свою чергу заперечив проти даної заборгованості, обґрунтовуючи свої доводи тим, що свої зобовязання перед позивачем щодо поставки цегли виконав у повному обсязі, проте позивач в порушення вимог п.7.3. Договору не повернув тару (піддони) відповідачеві в термін 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту прийняття товару, а тому сума в розмірі 19 280,00 грн. не є переплатою за отриману цеглу, а зарахована як частина вартості заставної тари згідно з п.7.1. договору.

Однак, суд першої інстанції дане твердження до уваги не прийняв пояснивши це тим, що дана обставина не є предметом позову та судового розгляду у даній справі.

Враховуючи положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження факту заборгованості у відповідача, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, ПП "Компанія "Володимирський масив" звернулось з апеляційною скаргою від 22.10.2012р. (вих.№90) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2012р. у справі №2/55/2012/5003 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, що у процесі судового розгляду справи суму заборгованості за неповернуту заставну тару (піддони) на загальну суму 21240,00грн., наведену в відзиві на позовну заяву ПП "Компанія "Володимирський масив" до ТзОВ "Будкомплексінвест" по договору поставки №01/П-ВШ від 01.06.2010 року, господарським судом до уваги не взято, оскільки не є предметом позову у даній справі. Водночас суд приймає до уваги взаємозалік, проведений ТзОВ "Будкомплексінвест" за вищенаведеним договором поставки в якому останній з сумою заборгованості перед ПП "Компанія "Володимирський масив" за неповернуту заставну тару не погоджується та за даними бухгалтерського обліку позивача заборгованість на їхню користь складає 19 280,00грн.. Однак, суд першої інстанції, під час розгляду справи не врахував того факту, що сума боргу, зазначеного у позові ТзОВ "Будкомплексінвест" до ПП "Компанія "Володимирський масив", не відповідає сумі фактичної заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки, на думку скаржника, дана сума не є переплатою, а є лише частковою оплатою вартості заставної тари, відповідно до п.7.1. Договору та заставної вартості, відповідно до п.3.5. Договору.

З огляду на викладене, скаржник наголошує на тому, що господарський суд невірно застосував норми матеріального права, крім того, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, викладені у рішенні місцевого господарського суду, а тому суд першої інстанції неправомірно задоволив позовні вимоги.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів та вимог скарги, вказавши, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає про наявність заборгованості в сумі 21 240,00грн. щодо неповернутої тари (піддонів). При цьому, відповідач посилається на видаткову накладну №Рпн-00000564 від 23 травня 2011 року (зазначена накладна, підписана тільки з боку відповідача, була надіслана разом з відповіддю на претензію, раніше вона взагалі жодним чином позивачу не передавалась). Зі слів останнього, вказана накладна була складена відповідачем вже після закінчення строку дії Договору та припинення поставок за договором (тобто факт передачі піддонів за вказаною датою вже не міг мати місце). Зазначена накладна не підписувалась позивачем та піддони від відповідача позивачем не приймалися.

24 грудня 2012 року представники сторін в судове засідання Рівненського апеляційного господарського суду не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст.101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені сторонам у справі (т.1, а.с.117, 118), колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 01.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкомплексінвест" (далі-покупець) та ОСОБА_1 підприємством "Компанія "Володимирський масив" (далі-продавець) укладено договір поставки №01/П-ВШ (а.с.7-10).

Згідно з п.1.1 договору продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця цеглу керамічну (надалі-товар) відповідно до специфікацій (прайс-листів) продавця, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п.6.4. договору оплата здійснюється покупцем на підставі договору та рахунків-фактур. виставлених продавцем покупцю на вартість відповідної партії товару.

Покупець сплачує суму вартості відповідної партії товару, зазначену в рахунку-фактурі, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника у наступному порядку: 50% вартості - протягом 5 (пяти) банківських днів з дня одержання рахунку - фактури, 50% вартості - протягом 5 (пяти) банківських днів з дня прийняття покупцем останньої партії товару згідно зі ст. 5 та 6 цього договору (п.п. 6.6, 6.6.1., 6.6.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копій банківських виписок позивач свої зобов'язання за договором виконав перерахувавши відповідачу оплату за цеглу в розмірі 830 820,00 грн. (а.с.18-21).

Однак, відповідач в порушення умов укладеного договору поставив товару на загальну суму 811 540,00 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.2 а.с. 5-121) та довідкою відповідача від 02.10.2012р. №84/1 (т.1 а.с.36).

Позивачем була предявлена відповідачу вимога вих. №252 від 26.10.2011 року про повернення грошових коштів в суму 19 280,00 грн., яка направлялась відповідачу 09.11.2011 року, що стверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку №0694 від 09.11.2011 року та опису вкладення в цінний лист (а.с.12-13).

Однак, зазначена вимога листом №120 від 17.11.2011 року відповідачем відхилена з мотивів неповернення позивачем зворотної тари (піддонів) вартістю 21 240,00 грн. (а.с.15-16).

Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість в сумі 19 280,00грн..

Приймаючи постанову у даній справі колегією суддів Рівненського апеляційного господарського суду враховано наступні норми законодавства та обставини справи.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.1 ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу ст.629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги (ч.2, ст.527).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, позивач виконав свої зобов`язання по оплаті товару (керамічної цегли) в сумі 830 820,00грн.. Вказаний факт оплати підтверджується копіями банківських виписок.

З видаткових накладних та довідки ПП "Компанія "Володимирський масив" від 02.10.2012р. №84/1 вбачається, що відповідач, в порушення умов Договору, свій обов`язок щодо поставки товару (керамічної цегли) виконав частково, а саме здійснив поставку на загальну суму 811 54,00грн. (т.1 а.с.36, т.2 а.с. 5-121).

Враховуючи викладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, прийшла до висновку , що вимога ТзОВ "Будкомплексінвест" про стягнення з ПП "Компанія "Володимирський масив" 19 280,00грн. переплати за керамічну цеглу підлягає до задоволення, оскільки підтверджується наявним в матеріалах справи доказами та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Заперечення скаржника на рахунок того, що відповідно до пунктів 3.5, 7.3. договору поставки №01/П-ВШ від 01.06.2010р. товар (цегла) поставлявся позивачу на піддонах і відповідачу не повернуто звороньої тари (піддонів) на загальну суму 21 240,00грн., правомірно не була взята місцевим судом до уваги, оскільки з видаткових накладних вбачається, що піддони у вартість цегли не включені, окремо вартість піддонів у накладних не зазначена, отже попередня оплата та поставка товару здійснювалася виходячи лише з вартості самої цегли без піддонів.

Разом з тим, вимога про повернення вартості піддонів може бути предметом окремого судового позову. В той же час, Приватне підприємство "Компанія "Володимирський масив" не скористалося своїм правом подання зустрічного позову у відповідності до ст.60 ГПК України, тому на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та не врахував вказане заперечення відповідача.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта, так як останні спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи та суперечать положенням діючого законодавства.

Отже, судовою колегією не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства "Компанія "Володимирський масив" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105, Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2012р. у справі №2/55/2012/5003 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства "Компанія "Володимирський масив" - без задоволення.

2. Справу №2/55/2012/5003 надіслати господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.