ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" червня 2012 р. Справа № 5019/913/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Заступника прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі Рівненської міської ради та Комунального підприємства Теплотранссервіс Рівненської міської ради, м. Рівне

до відповідача ОСОБА_1 підприємства (далі ЖКП) «Промислове», м. Рівне

про стягнення 12 327,73 грн.

за участю представників:

прокурор - Герасимчук Ю.М. помічник прокурора;

від позивача (Рівненська міська рада) - не зявився;

від позивача (КП «Теплотранссервіс») - ОСОБА_2 - представник;

від відповідача - ОСОБА_3 - представник.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора м. Рівне звернувся в інтересах держави в особі Рівненської міської ради та Комунального підприємства «Теплотранссервіс»Рівненської міської ради до господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Промислове»про стягнення 11693 грн. 60 коп. заборгованості по розрахунках, 328 грн. 20 коп. пені, 220 грн. 99 коп. трьох процентів річних, 84 грн. 93 коп. збитків від інфляції відповідно до Договору № 1361 на відпуск теплової енергії від 01.02.2009 року.

25 червня 2012 року прокурором та представником позивача КП «Теплотранссервіс»подано заяву про зменшення позовних вимог від 22.06.2012р. № 01-10 (вхідний номер канцелярії суду 6057/12), відповідно до якої вони просять стягнути з відповідача 11693 грн. 60 коп. заборгованості по розрахунках, 317 грн. 62 коп. пені, 220 грн. 99 коп. три проценти річних та 84 грн. 93 коп. збитків від інфляції, тобто, зменшено розмір пені.

У судовому засіданні 25.06.2012р. представники позивача КП «Теплотранссервіс»та прокуратури підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача не заперечив проти прийняття судом заяви про зменшення позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на викладене, вищезгадана заява прийнята судом до розгляду.

20 червня 2012 року відповідач подав господарському суду відзив на позовну заяву вих.. № 543 (вхідний номер канцелярії суду 5942/12), в якому просить відмовити у позові у звязку із скрутним матеріальним становищем, яке утворилось внаслідок неповної сплати квартплати мешканцями квартирі борг мешканці за станом на 19.06.2012р. перед відповідачем становить 1 354 873,32 грн. Також, відповідач свій відзив обґрунтовує тим зокрема, що відповідно до пунктів 5.3, 5.10 договору, укладеного між ЖКП «Промислове»та КП «Теплотранссервіс»від 01 лютого 2009 року № 1361 за несвоєчасну оплату послуг на споживання теплової енергії до рахунку включають пеню про яку зобовязані інформувати ЖКП «Промислове». У рахунку № 1361 від 30.04.2012р. вказано лише поточне нарахування та сума заборгованості, нарахування пені, штрафних санкцій та інфляційних втрат відсутнє. Тобто КП «Теплотрансервіс» не повідомляв і не проводив нарахування пені, штрафних санкцій та інфляційних втрат. Позивачем не подано доказів отримання і повідомлення ЖКП «Промислове»нарахування пені, штрафних санкцій та інфляційних втрат, тому це пряме порушення умов договору.

Представник позивача та прокурор у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу у судовому засіданні, суд встановив наступне.

01 лютого 2009 року між КП «Теплотранссервіс»Рівненської міської ради (далі - постачальник) та ЖКП «Промислове»(далі - споживач) було укладено Договір на відпуск теплової енергії № 1361 (далі - Договір; а.с.а.с.10-12).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобовязується надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно пункту 1.2. Договору відпуск теплової енергії здійснюється після підєднання і заключення даного Договору між постачальником і споживачем на підставі проектної, інвентарної та технічної документації.

У відповідності до пункту 1.3. Договору відповідальність підприємства і споживача за технічний стан і обслуговування систем водопостачання та теплоспоживання визначається їх балансовою належністю і додається до даного Договору у вигляді схеми розмежування (додаток №1).

Пунктом 1.4. Договору визначено, що теплова енергія подається споживачу за адресою: вул. Будівельників, 1, вул. О. Дундича, 12.

Відповідно до пункту 2.1. Договору підприємство здійснює відпуск теплової енергії після представлення споживачем акту технічної готовності обєкту систем теплопостачання, підписаного представником підприємства (визначеного наказом директора). Акт подається щорічно до 15 вересня (додаток № 2).

Відповідно до пункту 3.2.1. Договору споживач зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Згідно з п.5.1 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що розмір щомісячної плати за опалення та підігрів води на момент укладання даного договору становить: а) теплоенергія на опалення при відсутності приладів обліку в розмірі 13 грн. 26 коп. в місяць протягом опалювального періоду за 1 м2 загальної площі для інших споживачів.; б) теплоенергія на опалення: при наявності приладів обліку в розмірі 489,05 грн. в місяць за 1 Гкал для інших споживачів.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04.01.2011р. № 6 для бюджетних установ вартість 1 Гкал становить 600,80 грн. з ПДВ, 282,05 грн. для населення, місячна вартість опалення 1 м 2 опалювальної площі в опалювальний період становить 6,77 грн., 16,22 грн. для інших споживачів.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11.10.2011р. № 177 (додаток № 1 до рішення) для бюджетних установ вартість 1 Гкал становить 904,20 грн. з ПДВ, місячна вартість опалення 1 м 2 опалювальної площі в опалювальний період становить 24,41 грн.

У відповідності до пункту 5.3. Договору споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства, при цьому споживач самостійно отримує рахунок.

Відповідно до пункту 5.4. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

У відповідності до п.8.1. Договору договір укладався терміном на 1 рік. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.8.4. Договору).

На виконання умов Договору Комунальне підприємство «Теплотранссервіс»здійснило ЖКП «Промислове»відпуск теплової енергії. Cпоживач не виконав належним чином зобовязання за договором, внаслідок чого у нього за станом на 21.05.2012р. виникла заборгованість у розмірі 11693 грн. 60 коп.

На момент розгляду справи борг відповідача перед позивачем становить 11693 грн. 60 коп. Відповідачем не подано доказів погашення відповідачем вказаної заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що і є у цьому випадку.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача в частині 11693 грн. 60 коп. основного боргу підтверджуються Договором, розрахунком, іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 509, 526, 714 Цивільного кодексу України та ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Щодо заперечення відповідача проти задоволення позову, то такі посилання є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.5.3, п.5.10 договору, на які посилається відповідач, споживач проводить оплату за отриману теплову енергію шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства протягом 5-ти днів з дня отримання рахунку, при цьому споживач самостійно отримує рахунок до 5-го числа кожного наступного місяця. В інформативному порядку підприємством можуть направлятись рахунки споживачу. В рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня та інші фінансові санкції за порушення умов даного договору.

Як вбачається з наведених положень умов договору, пеня та інші фінансові санкції за порушення умов даного договору включається тільки у той рахунок, який позивач сам направляє відповідачу в інформативному порядку. Проте, у цьому випадку, позивач не направляв відповідачу такого рахунку в інформативному порядку. Окрім того, відповідачем не подано суду доказів того, як невключення позивачем в основний рахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, позбавляє відповідача обовязку виконати зобовязання по сплаті коштів за надані послуги, а також сплаті пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 6.3.3. Договору за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також 3% річних від простроченої суми та сплачує основний борг з урахуванням індексу інфляції.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобовязання з оплати наданих послуг, позивачем на суму боргу за період з 11.05.2011р. по 28.09.2011р. нараховано пеню в розмірі 328 грн. 20 коп. (розрахунок є у матеріалах справи). Розрахунок перевірено судом та визнано вірним.

Крім того, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, позивачем на суму боргу за період з 11.05.2011р. по 20.04.2012р. нараховано три проценти річних в розмірі 220 грн. 99 коп. та 84,93 грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2011р. по 30.04.2012р. (розрахунок а.с.9). Розрахунок перевірено судом та визнано вірним.

З огляду на викладене та враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не оплачений, його розмір підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 11693 грн. 60 коп., пені у розмірі 317 грн. 62 коп., трьох процентів річних у розмірі 220 грн. 99 коп. та 84,93 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими доведеними, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 509, 526, 530, 549, 625, 714 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 193, 230, 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, у звязку з чим підлягають задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір»покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 1609 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Промислове»(33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 1, , р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478) на користь Комунального підприємства «Теплотранссервіс»Рівненської міської ради (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, , р/р 00 в РОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 333368) основний борг у розмірі 11693 грн. 60 коп., пеню у розмірі 317 грн. 62 коп., три проценти річних у розмірі 220 грн. 99 коп. та втрати від інфляції у розмірі 84,93 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Промислове»(33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 1, , р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478) в доход Державного бюджету України 1609 грн. 50 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 червня 2012 року.

Суддя Трускавецький В.П.