ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2012 р.Справа № 5023/3026/12 вх. № 3026/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Шевчук Ю.В.

за участю

Представник позивача: не з"явився

Представник відповідача: ОСОБА_1, дов. № 16 від 05.01.2012; ОСОБА_2, дов. № 869 від 24.04.2012

розглянувши справу за позовом ФО-П ОСОБА_3., с. Подвірки

до Пісочинської селищної ОСОБА_1 с. Пісочин

про визнання недійсним рішення, визнання права на оренду земельної ділянки та зобов*язання надати в користування земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ФОП ОСОБА_3 звернувся до господарського суду із позовною заявою, яку 31.07.12р. було уточнено, про визнання недійсним рішення 13 сесії 6 скликання Пісочинської селищної ради Харківського району про відмову в наданні в довгострокову оренду земельних ділянок за адресою: смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1-а та вул.Квартальна, 17; про визнання за позивачем права на оренду земельних ділянок з земель Пісочинської селищної ради Харківського району, розташовані за адресою: смт.Пісочин, вул.Квартальна, 17 в розмірі 47,20 кв.м. та смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1-а, в розмірі 248,0 кв.м., для будівництва та подальшої експлуатації об"єктів комерційної діяльності; про зобов"зання відповідача - Пісочинську селищну раду Харківського району надати у користування (на праві довгострокової оренди) позивачеві земельні ділянки, розташовані за адресою: смт.Пісочин, вул.Квартальна, 17 в розмірі 47,20 кв.м. та смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1-а, в розмірі 248,0 кв.м., для будівництва та подальшої експлуатації об"єктів комерційної діяльності, шляхом винесення відповідного рішення про надання вищевказаних земельних ділянок в довгострокову оренду.

Позовні вимоги мотивовані незаконною, на думку позивача, відмовою відповідача надати йому у користування земельні ділянки, на яких розташовано побудовані позивачем об"єкти нерухомості, право власності на які визнано рішенням суду, а також наявністю у позивача права користування спірними земельними ділянками, у зв"язку із знаходженням на них об"єктів нерухомості, що належать позивачеві.

В судових засіданнях 17.07.12р., 31.07.12р. та 05.09.12р. позивач та його представник підтримували позовні вимоги в повному обсязі та просили його задовольнити.

31.08.2012 р. від відповідача через канцелярію суду надійшли клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПАТ „Харківгаз та Інспекції ДАБК в Харківській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

В абзаці 5 п. 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України у судами першої інстанції зазначено, що при встановленні наявності юридичного інтересу у третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, необхідно зясувати чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Згідно положень ст.ст.4-3, 32, 33 ГПК України, кожна сторона на засадах змагальності повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, відповідачем не необгрунтовано та не надано суду доказів на підтвердження того, що рішення у даній справі може вплинути на права та/або обовязки ПАТ „Харківгаз та Інспекції ДАБК в Харківській області щодо позивача та/або відповідача, натомість відповідач зазначив, що дані особи можуть надати пояснення стосовно деяких обставин справи.

З огляду на наведене, суд не вбачає передбачених ст.27 ГПК України підстав для залучення вказаних осіб до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та в задоволенні вказаного клопотання.

В судове засідання 17.09.2012 р. позивач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується їх підписами на повідомленні про дату, час та місце судового засідання (т.1 арк.с.126), натомість, 17.09.2012 р. через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, мотивоване його зайнятістю в судовому засіданні Барвінківського районного суду.

Однак, доказів на підтвердження викладених в заяві обставин представником позивача не надано.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги стислість строків розгляду справи, враховуючи, що судом у відповідності до ст.4-3 ГПК України були створені належні умови сторонам для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, судовий розгляд справи відбувався у чотирьох судових засіданнях протягом липня - вересня 2012 року, суд відмовляє представнику позивача в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

13.11.2001 р. рішеннями виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району №№ 956 та 965 позивачу по справі було дозволено установити кіоск по вул. Квартальній, біля будинку 17 та торгівельний павільйон по вул.. Молодіжній, зобовязано останнього оформити договіри оренди з Пісочинською селищною радою в тижневий строк.

08.02.2003 р. між Пісочинською селищною радою та ФО-П ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Молодіжна, площею 120 кв.м., строком на три роки, до 08.02.06р.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.11.2009 р. по справі 29/415-09 за ФО-П ОСОБА_3 було визнано право власності на магазин, кафе літ.А-1 загальною площею 160 кв.м, розташований по вул. Молодіжній, 1а в с.м.т. Пісочин, Харківського району; торговий павільйон літ. А-1площею 23,20 кв.м, розташований по вул. Квартальній в с.м.т. Пісочин, Харківського району.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.06.2010 р. у вказаній справі було виправлено описку, допущену у вищевказаному рішенні щодо зазначення в резолютивній частині точної адреси торгового павільйону - вул.Кваратльна, 17.

Ухвалою від 08.02.11р. ФО-П ОСОБА_3 було розяснено вищезгадане рішення та зазначено, що право власності було визнано на торговий павільйон літ. А-1, розташований по вул. Квартальній в с.м.т. Пісочин, Харківського району, площа якого становить саме 47,20 кв.м.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.11р.по справі №29/415-09 рішення Господарського суду Харківської області суду від 02.11.2009 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.11р. ухвалу від 08.02.11р. про роз"яснення рішення Господарського суду Харківської області суду від 02.11.2009 р. по справі №29/415-09 скасовано.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 17.01.2012 р. по справі № 29/415-09 постанову Харківського апеляційного господарського суду скасовано та залишено в силі рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2009 р. по справі №29/415-09.

На підставі рішення господарського суду Харківської області по справі № 29/415-09 від 02.11.2009 р., ухвали господарського суду Харківської області від 23.06.2012 р. по справі № 29/415-09 та ухвали господарського суду Харківської області від 08.02.2011 р. по справі № 29/415-09 в КП „Харківське районне бюро технічної інвентаризацій було зареєстровано право власності на торгівельний павільйон, який знаходиться по вул. Квартальній, 17 та на магазин, кафе по вул. Молодіжній, 1а, смт. Пісочин, Харківський район, Харківська область.

12.03.2012 р. позивач по справі звертався до відповідача з заявою про винесення на сесію Пісочинської селищної ради питання про надання в довгострокову оренду земельних ділянок за адресами: сел.. Пісочин, вул. Молодіжна, 1А та вул. Квартальна, 17 вих. № б/н від 12.03.2012 р. (т. спр. 1 арк. спр. 21).

26.06.2012 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відповіді на заяву вих. № б/н від 12.03.2012 р. (т. спр. 1 арк. спр. 34).

Рішенням XIII сесії VI скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 12.04.2012 р. позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про надання в довгострокову оренду спірних земельних ділянок.

Листом від 13.04.2012 р. вих. № 820 Голова Пісочинської селищної ради повідомив позивача про відмову в задоволенні вищевказаної заяви № б/н від 12.03.2012 р. про надання в довгострокову оренду спірних земельних ділянок.

Позивач вважає відмову відповідача у наданні йому в довгострокову оренду земельних ділянок незаконною та такою, що порушує права позивача, а тому просить суд визнати недійсним рішення XIII сесії VI скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 12.04.2012 р., визнати за ним право на оренду земельних ділянок, та зобовязати відповідача надати в користування земельні ділянки. В якості правового обгрунтування позовних вимог позивач визначає ст.20, 116, 120, 123-125, 152 Земельного кодексу України, ст.16 Закону України "Про оренду землі".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 93 ЗК України).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, спірні земельні ділянки перебувають у комунальній власності територіальної громади смт.Пісочин.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ч.2 ст.3 Закону України "Про оренду землі").

Згідно ч.2, 11 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Мотивуючи позовні вимоги позивач, зокрема, посилається на наявність у нього права на оренду земельних ділянок з земель Пісочинської селищної ради Харківського району, розташованих за адресою: смт.Пісочин, вул.Квартальна, 17 в розмірі 47,20 кв.м. та смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1-а, в розмірі 248,0 кв.м., у зв"язку із знаходженням на вказаних земельних ділянках побудованих позивачем об"єктів нерухомості, у відповідності до ст.120 ЗК України.

Однак, суд вважає такими, що базуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства вказані твердження позивача, з огляду на наступне.

У застосуванні положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності (п 2.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 N 6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин).

Приписами ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тобто, і будинок, і земельна ділянка нерозривно пов'язані між собою особою власника. В такому випадку, при переході права власності на будинок від однієї особи до іншої, переходить і право на земельну ділянку, у зв'язку з чим, у попереднього власника припиняється право власності як на будинок, так і на земельну ділянку, розташовану під ним. Між тим, обставини спору, що розглядається, свідчать про те, що на земельних ділянках, що належать позивачу третьою особою збудовано об'єкти нерухомого майна (перелік власників (орендарів) зазначених приміщень міститься в матеріалах справи). При цьому, право власності на зазначені об'єкти нерухомості не перейшло до нового власника від попереднього, а набуто ним в результаті будівництва. Зазначене виключає перехід права власності та користування земельними ділянками, що знаходяться під об'єктами нерухомості у зв'язку із набуттям права власності на вказані об'єкти нерухомості. Як і виключає застосування до спірних правовідносин ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Аналогічної позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, в постанові від 24.01.2012 по справі № 10/312.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на оренду земельних ділянок з земель Пісочинської селищної ради Харківського району, розташованих за адресою: смт.Пісочин, вул.Квартальна, 17 в розмірі 47,20 кв.м. та смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1-а, в розмірі 248,0 кв.м., у зв"язку із знаходженням на вказаних земельних ділянках побудованих позивачем об"єктів нерухомості, у відповідності до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, а отже й про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання такого права.

Щодо позовних вимог про зобов"зання відповідача - Пісочинської селищної ради Харківського району надати у користування (на праві довгострокової оренди) позивачеві земельні ділянки, розташовані за адресою: смт.Пісочин, вул.Квартальна, 17 в розмірі 47,20 кв.м. та смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1-а, в розмірі 248,0 кв.м., для будівництва та подальшої експлуатації об"єктів комерційної діяльності, шляхом винесення відповідного рішення про надання вищевказаних земельних ділянок в довгострокову оренду, суд суд вважає за необхідне зазначити наступне..

Як вже вказувалося вище, за приписами ст.ст.123-124 ЗК України та ч.2 ст.3 Закону України "Про оренду землі", передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (які є орендодавцями таких земельних ділянок) згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Суд враховує, що чинним законодавством передбачено спосіб волевиявлення ради, яка здійснює управління власністю від імені відповідної територіальної громади, яким є прийняття рішення сесією цієї ради, що є необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності. Водночас зобов"язання цього органу в судовому порядку винести рішення про надання особі в оренду земельної ділянки є неможливим, оскільки це порушувало б передбачену Конституцією України виключну компетенцію органу місцевого самоврядування.

Суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, зокрема, про надання земельних ділянок у користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначити яке саме рішення має бути прийнято. (Аналогічну позицію викладено й Вищим господарським судом України в п. 2.14 постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.11р., а також у постанові №15/5026/1447/2011).

З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач, обравши такий спосіб захисту як зобов"язання відповідача (Пісочинської селищної ради) винести рішення про надання йому в користування земельних ділянок, фактично просить прийняти рішення з питань, що віднесені до виключної компетенції Пісочинської селищної ради як органу місцевого самоврядування, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем не обгрунтовано того, яким чином порушені його права та охоронювані законом інтереси через відмову відповідача надати йому у користування спірні земельні ділянки, як передумови для їх судового захисту та застосування ст.152 ЗК України, адже як вже було встановлено вище, позивачем не доведено наявності права на вказані земельні ділянки.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним рішення 12 сесії 6 скликання Пісочинської селищної ради Харківського району про відмову в наданні в довгострокову оренду земельних ділянок за адресою: смт.Пісочин, вул.Молодіжна, 1- а та вул.Квартальна, 17, мотивованих необгрунтованістю відмови відповідача, ухиленням його від обов"язку з передачі в оренду вказаних ділянок та порушенням процедури прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Розпорядженням від 22.03.2012 „Про засідання ХІІІ сесії Пісочинської селищної ради VІ скликання було призначене пленарне засідання, на порядок денний якого було поставлено питання, зокрема, про надання дозволу на оформлення проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди.

Факт розгляду та обговорення вказаного вище питання порядку денного підтверджується протоколом засідання постійної депутатської комісії з аграрних питань, екології, земельних відносин та використання природних ресурсів від 22.03.2012 р. та протоколом ХІІІ сесії VІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. (т. спр. 2 арк. спр. 69-77).

За результатами обговорення присутніми на пленарному засіданні було прийнято рішення від 12.04.2012 р. про відмову ОСОБА_3 у виділенні в довгострокову оренду спірних земельних ділянок.

Президія Вищого Арбітражного Суду України в абз. 1 п. 2 своїх розяснень від 26.01.2000 р. N 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів (далі „Розяснення), які є чинними на сьогоднішній день, в якості підстав для визнання акта недійсним зазначила: його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність оскаржуваного позивачем рішення 12 сесії 6 скликання Пісочинської селищної ради Харківського району вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції Пісочинської селищноїї ради, яка прийняла вказане рішення.

Твердження позивача щодо відсутності в газеті „Пісочинські вісті рішення про скликання сесії Пісочинської селищної ради не є достатньою підставою для скасування вказаного вище рішення.

Відповідно до ч. 11. ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 2.2 Регламенту роботи Пісочинської селищної ради VI (далі „Регламент) рішення про скликання сесії селищної ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніше 10 днів до сесії, а у виняткових випадках не пізніше як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради. Інформація доводиться індивідуально до відома кожного депутата, а також через газету „Пісочинські вісті.

Тобто на загальнодержавному рівні для органів місцевого самоврядування не визначено однозначного способу оприлюднення своїх рішень.

З врахуванням того, що рішення в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийняте відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то дане окреме порушення встановленої самим відповідачем процедури не може бути підставою для визнання самого рішення в цілому недійсним.

Позиція позивача щодо визнання недійсним спірного рішення з мотивів не наведення відповідачем в рішенні підстав відмови, а лише зазначення ст..ст. 123, 124 ЗК України є юридично неспроможною, оскільки чинним Законом України „Про місцеве самоврядування передбачено вимоги до порядку прийняття рішення, однак не передбачено вимоги щодо змісту рішення.

Окрім того, фактично відповідач в описовій частині спірного рішення вказав на причини відмови у задоволенні заяви позивача, зазначивши врахування ним при здійсненні висновку чинних рішень Господарського суду Харківської області (по справам 5023/7333/12 та 5023/7496/12), а також зазначивши норми чинного законодавства України, якими він керувався при прийнятті такого рішення.

Розглядаючи дану справу та приймаючі по ній рішення, в тому числі, в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення 12 сесії 6 скликання Пісочинської селищної ради Харківського району, суд враховує позицію Вищого господарського суду України викладену у п.1.2.5 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.11р., згідно якої спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 202, 210, 376, 377, 627, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 78, 92, 93, 116, 120 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, ст..ст. 179, 180, 181 Господарського Кодексу України, ст.ст., 26, 59 Закону України „Про місцеве самоврядування, ст. 16, 18, 20 Закону України „Про оренду землі та керуючись ст..ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 38, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 21.09.2012 р.

Суддя Суярко Т.Д.