Господарський суд Харківської області
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" липня 2012 р. Справа № 5023/9742/11

вх. № 9742/11

Суддя Усатий В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

За участю:

представника ініціюючого кредитора - ОСОБА_2о., дов. від 20.12.2011 р.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

представник Харківського центру професійної, медичної , трудової та соціальної реабілітації інвалідів правоохоронних органів Всеукраїнської організації інвалідів "Союза організацій інвалідів України" - керуючий санацією ОСОБА_4, ліц серія АВ № 498997 від 17.11.2009 р.,

розпорядника майна - ОСОБА_5, (ліц. серії АВ № 766943 від 20.09.2011 р.),

розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника по справі за заявою : ПАТ "Кредитпромбанк" в о. Харківської філії ПАТ "Кредитпромбанк", м. Харків

до ТОВ "АБТ-Алтек", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

На адресу господарського суду після публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство (газета "Урядовий кур*єр" № 241 від 24.12.2011 р.) надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 (вх.№ 321 від "24" січня 2012 р.) з грошовими вимогами до боржника ТОВ "АБТ-Алтек", м. Харків 5600000,00 грн.

Ухвалою суду від 05.06.2012 р. зобов"язано ОСОБА_1 надати суду оригінали доданих до заяви документів, в тому числі оригінал довіреності № 16/10 від 16.10.2008 р. на ім"я ОСОБА_6

В судовому засіданні 05.07.2012 р. представник ОСОБА_1 надав для огляду суду оригінал договору позики, договору поруки, довіреності та протоколу, однак оригіналу розписки та оригіналу письмових повідомлень-вимог, а також доказів надсилання боржнику повідомлень-вимог та доказів невиконання ним основного зобов"язання не представив.

Розпорядником майна-керівником боржника зазначено, що вимоги ОСОБА_1 ним не визнані у зв"язку з недостатністю доказів в підтвердження кредитором його вимог .

Розглянувши в судовому засіданні 05.07.2012 р. вимоги ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

29.02.2008 р. між ОСОБА_1 (позикодавець) та громадянином ОСОБА_7 (позичальник) було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 5600000,00 грн., а останній був зобов"язаний повернути позику в строк до 29.02.2010 р. 29.02.2012 р. ОСОБА_7 написав ОСОБА_1 розписку про отримання позики в сумі 5600000,00 грн.

18.10.2008 р. між ТОВ "АБТ-Альтек" та фізичною особою ОСОБА_1 укладений договір поруки, відповідно умов якого поручитель - ТОВ "АБТ-Альтек" зобов"язався відповідати перед позикодавцем - ФО ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_7 своїх зобов"язань, що випливають з договору позики від 29.02.2008 р.

Відповідно п.5 ст.1 Договору поруки, поручитель бере на себе обов"язок відповідати перед позичальником в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті строки, що і позичальник.

Відповідно п.1 ст.2 Договору поруки, поручитель зобов"язаний у разі порушення Позичальником обов"язку за Договором позики, самостійно виконати зазначений обов"язок Позичальника перед Позикодавцем на підставі письмової вимоги Позикодавця в пятиденний строк.

Відповідно до п.п.1,2 ст.5 Договору поруки, відповідальність Поручителя настає з моменту порушення основного зобов"язання. Позикодавець звертається до Поручителя не раніше наступного дня після настання строку виконання основного зобов"язання, якщо основне зобов"язання не було виконане.

Згідно п.4 ст.5 Договору поруки, Поручитель зобов"язується виконати свої зобов"язання відповідно цього договору не пізніше п"яти днів з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця.

В підтвердження повідомлення Поручителя ТОВ "АБТ-Альтек" про порушення ОСОБА_7 зобов"язань за Договором позики, ОСОБА_1І надав дві копії повідомлення-вимоги про необхідність Поручителя сплатити заборгованість, проте доказів направлення цих вимог ТОВ "АБТ-Альтек" чи отриманням їх ним не представив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно п.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до 32 ГПУ України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до т.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПУ України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Таким чином, враховуючи ненадання кредитором оригіналів розписки та доказів повідомлення Поручителя - ТОВ "АБТ-Альтек" про оплату заборгованості, а також доказів невиконання ОСОБА_7 Договору позики, що в тому числі, позбавляє суд визначити момент виникнення відповідальності ТОВ "АБТ-Альтек", суд не знаходить правових підстав для визнання вимог ОСОБА_1 в сумі 5600000,00 грн.

Керуючись ст.ст.13.15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст.

УХВАЛИВ:

Відхилити вимоги фізичної особи ОСОБА_1 до ТОВ "АБТ-Альтек" в сумі 5600000,00 грн.

Ухвалу направити розпоряднику майна-керівнику боржника.

Суддя Усатий В.О.