ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2012 р. Справа № 5023/1958/12 (н.р. 29/463-08)

вх. № 1958/12 (н.р. 7647/5-29)

Суддя господарського суду Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання Шевченко А.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1С, протокол б/н від 25.01.2010р.; відповідача - не з`явився;

прокуратури - ОСОБА_2, посвідчення №242 від 15.11.11р.;

3-ї особи - ОСОБА_3, довіреність №12 від 15.12.11р.;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіндерела", м. Харків

до Харківської міської ради, м. Харків

за участю Прокуратури Харківської області, м. Харків

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області, м. Харків

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа №29/463-08 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіндерела" до Харківської міської ради про визнання права власності.

Рішенням суду від 24.10.08р. позов задоволено частково, визнано за ТОВ "Сіндерелла" право власності на об`єкт нерухомого майна літ. А-2 загальною площею 57,5 кв. м. з яких по першому поверху 30 кв. м., по другому поверху 27,5 кв. м. за адресою м. Харків, пр. Гагаріна, 24, в решті позову провадження по справі припинено.

11.11.11р. справу №29/463-08 направлено до Харківського апеляційного господарського суду за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 24.10.08р. та ухвалу суду від 24.02.11р. про виправлення описки.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.11р. апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 24.10.08р. та ухвалу суду від 24.02.11р. про виправлення описки задоволено, рішення господарського суду Харківської області від 24.10.08р. та ухвалу суду від 24.02.11р. про виправлення описки скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено повністю.

10.01.12р. справу №29/463-08 направлено до Вищого господарського суду України за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіндерела" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.11р.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.12р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіндерела" на Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.11р. задоволено частково, рішення господарського суду Харківської області від 24.10.08р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.11р. - скасовано, справу №29/463-08 направлено до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

На підставі витягу автоматизованої системи документообігу суду від 26.04.12р. справі присвоєно новий номер та для розгляду справи №5023/11958/12 (н. р. 29/463-08) призначено суддю Добрелю Н.С.

Ухвалою суду від 28.04.12р. було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

03.07.12р. представник позивача надав заяву в якій просить суд не приймати рішення по позовним вимогам в частині введення в експлуатацію нерухомого майна літ. А-2 загальною площею 57,5 кв. м. з яких по першому поверху 30 кв. м., по другому поверху 27,5 кв. м. за адресою м. Харків, пр. Гагаріна, 24. А також просить суд відновити позивача в праві власності на збудований магазин за адресою: пр. Гагаріна, 24.

Представник позивача в судовому засіданні 11.07.12р. підтримав позовні вимоги в частині визнання праві власності.

Представник відповідача в судове засідання 11.07.12р. не зявився, документів, витребуваних судом не надав.

Представник прокуратури в судовому засіданні 11.07.12р. заперечував проти позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.07.12р. вирішення питання щодо позовних вимог поклав на розсуд суду.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також те, що ухвалою суду від 03.07.12 року сторони було повідомлено, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів, суд має право розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з чим, суд, згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

01.08.08р. між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 24, для експлуатації нежилої будівлі, яка була збудована ТОВ «Сіндерела» з метою ведення торгівлі.

На виконання договору оренди 11.09.08р. сторонами підписано акт приймання передачі.

В результаті проведеного будівництва Позивачем було створено новий об'єкт права власності.

За результатами технічної інвентаризації проведеної комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації, відображеної в технічному паспорті позивач збудував нежитлову будівлю літ. А-2 загальною площею 57,5 кв.м. з яких по першому поверху 30 кв.м., по другому поверху 27,5 кв.м. за адресою м. Харків, пр. Гагаріна, 24.

Виходячи з того, що будівництво спірних приміщень проводилось без отримання належного дозволу на початок будівельних робіт та даний об'єкт не був прийнятий в експлуатацію в установленому порядку, він вважається самочинно збудованим.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації реконструйованих приміщень Позивачем було замовлено у АТ "Флас" технічний висновок, відповідно до якого стан будівельних конструкцій задовільний, відповідає своєму призначенню та вони придатні до подальшої експлуатації.

У відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на самочинно збудований обєкт.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно абз.2 ч.2 ст.16 ЦК України ч.2 ст.20 ГК України суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України в постанові від 14.03.2012 року по справі №29/463-08 в яких було зазначено, що суду при новому розгляді необхідно звернути увагу на ту обставину, що строк дії договору оренди землі закінчився 19.07.2009 року суд, вважає за необхідне щодо цього зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 11.06.2012 року між ТОВ "Сіндерела" та Харківською міською радою було укладено договір оренди землі строком до 01.04.2014 року. Вищезазначений договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Харкові в державному реєстрі земель за № 00711.

З матеріалів справи відповідачем на орендованій земельній ділянці самовільно побудував об`єкт нерухомого майна Літ. А-2, площею 57,5 кв.м., з них по 1-му поверху 30 м. кв., по 2-му поверху 27,5 м. кв., за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 24.

Також в постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2012 року по справі №29/463-08 було зазначено, що суду при новому розгляді необхідно надати об'єктивну оцінку відповідності збудованого об'єку нерухомого майна, на яке позивач просить визнати право власності, будівельним нормам правилам і стандартам, суд дослідивши матеріали справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи в них міститься лише технічний паспорт виготовлений 21.02.2006 року, технічний висновок АТ "Флас" та робочий проект 1998 року виготовлений ОО "Харківреконстукція".

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що нерухоме майно відповідає будівельним нормам правилам і стандартам.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про планування та забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності або на праві користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів, зокрема міських рад, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Статтею 29 Закону України "Про планування та забудову територій", встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством; документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а у разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, - нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на її забудову; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Необхідність прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, передбачена Законом України "Про основи містобудування".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 22 вересня 2004 року № 1243 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем не надано суду відповідних доказів, що свідчать про наявність законних підстав для створення нового об'єкту нерухомого майна, дотримання встановленої процедури спорудження відповідних об'єктів, а саме документу на отримання дозволу на будівництво, погодження проектної документації з державними органами, прийняття побудованих обєктів в експлуатацію, затвердження та реєстрації відповідного акту приймальної комісії, в звязку з чим у суду не має підстав для задоволення вимог позивача про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про прийняття об'єкту до експлуатації то суд ввожає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 11.072012 року через канцелярію господарського суду Харківської області подав заяву про часткову відмову від позову в частині прийняття об'єкту до експлуатації.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі, до прийняття рішення по справі, змінити підставу, або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, або зменшити позовні вимоги.

Відповідно ч. 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Заява позивача від 11.07.2012р. підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіндерела" - ОСОБА_4

Відповідно п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З урахуванням викладеного, приймаючі до уваги, що прийняття відмови від позову не порушує права і охоронювані законом інтереси відповідача, відсутність у матеріалах справи даних про можливість порушення відмовою від позову чиїх не-будь ще прав та інтересів, суд приходить до висновку про те, що відмова від позову не суперечить чинному законодавству і тому підлягає прийняттю судом.

Суд звертає увагу позивача на те, що наслідком відмови позивача від позову є припинення провадження у справі та недопустимість повторного звернення до господарського суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем подано заяву про часткову відмову від позову в частині прийняття об'єкту до експлуатації, то суд приходить до висновку щодо припинення провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даному разі, залишається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 22 Закону України "Про основи містобудування", ст. 24 Закону України "Про планування та забудову територій", ст. 29 Закону України "Про планування та забудову територій", ст. 331 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47-49, п.4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Припинити провадження у справі в частині вимог про прийняття об'єкту до експлуатації на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 13.07.12р.

Суддя Добреля Н.С.