КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2012 № 48/526

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Коваленко В.С.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

від третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2012 року (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_6

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 акціонерне товариство «Завод «Маяк»

про стягнення 68 300,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» (далі відповідач) про стягнення 68 300,34 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2011 року порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7 акціонерне товариство «Завод «Маяк» (далі третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 збитки у розмірі 54 967 грн., державне мито у розмірі 549,67 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 189,93 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агат» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2012 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Агат» відновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 11.09.2012 року.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.01.2012 року без змін.

У судове засідання 11.09.2012 року зявилися представники сторін.

Відповідно до положень ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агат» (орендодавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 (орендар) виникли на підставі укладеного 02.11.2009 року договору суборенди приміщення №41-11/2009.

Предметом даного договору є те, що орендодавець зобовязався передати, а орендар зобовязався прийняти у строкове платне користування частину торгівельних площ, площею 41,00 кв.м. (надалі «обєкт оренди»), що знаходяться на шостому поверсі торгівельного комплексу за адресою: м. Київ, просп. Московський, 8, корпус 16-А (надалі «Торгівельний комплекс»).

25.06.2011 року внаслідок випадання опадів у вигляді дощу було залито водою орендоване позивачем за договором приміщення.

В якості обґрунтування розміру завданих протиправними діями відповідача збитків позивач вказує на пошкодження його майна, що знаходилося в орендованому приміщенні, зокрема: кухні у кількості 3 шт., шафа-купе 1 шт., стіл офісний 1 шт., кухонне обладнання 3 комплекти, а перебування такого майна у власності позивача підтверджується договором купівлі-продажу товарів №1 від 29.03.2008 року та актом приймання-передачі предмета продажу (обєкта нерухомості) від 01.04.2008 року.

Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку завданої шкоди окремо визначеному майну, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Московський, 8, корпус 16 «А», 6 поверх від 08.07.2011 року, вартість завданих позивачу внаслідок залиття вказаного майна збитків становить 51 822,00 грн.

Наведений звіт складено субєктом оціночної діяльності Задоріною Крістіною Володимирівною, що підтверджується сертифікатом субєкта оціночної діяльності №8502/09, виданим Фондом державного майна України 15.04.2009 року.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

На підтвердження наявності протиправної поведінки та вини Товариства позивач вказує на здійснення останнім будівельних робіт з реконструкції даху Торгівельного комплексу, в якому знаходилося майно Підприємця, без відповідного дозволу на виконання таких робіт, що призвело до залиття такого майна.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній на момент здійснення спірних будівельних робіт) проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку. Порядок розроблення, погодження і затвердження проектної документації на будівництво об'єктів містобудування встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній на момент здійснення спірних будівельних робіт) встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

З огляду на викладені норми вбачається, що для здійснення будівельних робіт (реконструкції) законодавець (на момент здійснення спірних робіт) встановлював обовязковість наявності у замовника (генпідрядника) дозвільної документації на проведення таких робіт, зокрема, проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт.

За змістом п. 3, п.п. 6 п. 4, п.п. 12 п. 5 Положення про інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві і м. Севастополі, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 19.11.2007 року № 317, та ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування» Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю є органом, уповноваженим державою на здійснення контролю за додержанням вимог законодавства у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Із наданих Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (акту перевірки додержання вимог містобудівного законодавства від 26.07.2011 року, приписів від 26.07.2011 року, акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 05.12.2011 року) вбачається, що при проведенні перевірки виконання Товариством будівельних робіт з реконструкції даху Торгівельного комплексу було встановлено порушення вимог містобудівного законодавства, а саме: виконання таких робіт без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт (без затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт).

Встановлені незаконні будівельні роботи Товариства призвели до пошкодження стелі Торгівельного комплексу (зафіксовані в постанові ст. ДІМ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.06.2011 р.), що призвело до пошкодження майна Підприємця, яке знаходилося в орендованому за Договором приміщенні (останній поверх будівлі), шляхом його залиття під час дощу.

Враховуючи, що наведені обставини відповідачем не спростовані, а відтак здійснення ним незаконних дій, які призвели до пошкодження стелі Торгового комплексу, внаслідок чого під час випадання опадів у вигляді дощу було пошкоджено майно підприємства, належним чином підтверджують наявність протиправної поведінки та вини Товариства у завданні позивачу збитків та причинного зв'язку між такою поведінкою і збитками, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню збитків у розмірі 51 822,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Водночас, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині понесених позивачем витрат на оплату послуг експерта у розмірі 1 150,00 грн., що підтверджується договором №37-06.11/ю на проведення незалежної оцінки збитку від 08.07.2011 року, з огляду на те, що такі витрати в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України є витратами, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 13 333,34 грн., розмірі якої розраховано, як середнє арифметичне значення розмірів доходів позивача за попередні періоди, як вірно встановлено судом першої інстанції не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Вказаний позивачем розмір прибутку та обґрунтування вимог про стягнення збитків не дають підстав для висновку про доведеність позивачем причинно-наслідкового звязку між залиттям обєкту оренди, внаслідок неправомірних дій відповідача, та можливим отриманням доходу у розмірі 13 333,34 грн., тобто не надано належних доказів того, що у випадку не залиття обєкту оренди позивач дійсно отримав би дохід у заявленому розмірі.

Враховуючи наведене колегія суддів, дійшла до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.01.2012 року слід залишити без змін в частині задоволених позовних вимог щодо відшкодування збитків у розмірі 51 822,00 грн., витрат на оплату послуг експерта у розмірі 1 150,00 грн. та в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 13 333,34 грн.

Рішення в частині задоволення позовних щодо стягнення витрат на перевезення пошкодженого майна у звязку із неможливістю використання обєкту оренди після його залиття, яке спричинено протиправною поведінкою відповідача у розмірі 1 995,00 грн. підлягає зміні, шляхом відмови в задоволенні вказаних вимог з огляду на таке.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Важливим елементом доказування наявності міри відповідальності, як відшкодування збитків, є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками.

Згідно частини 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказу понесених витрат на перевезення пошкодженого майна у розмірі 1 995,00 грн. позивач надає товарний чек № 01/08 від 08.07.2011 року, однак із наданого товарного чеку не вбачається, що здійснювалось перевезення пошкодженого майна у звязку з його залиттям, яке спричинено протиправною поведінкою відповідача.

За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на перевезення пошкодженого майна у розмірі 1 995,00 грн., шляхом відмови в задоволенні вказаних вимог.

Судові витрати по справі, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агат» при поданні апеляційної скарги згідно квитанції № F151955623 від 20.07.2012 року сплачено судовий збір у розмірі 810,00 грн.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року , в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до підпунктів 1,2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, що набрав чинності 01.11.2011 року, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2012 року складає 1073 грн.

Апелянт мав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 804,75 грн.

Проте, відповідачем, як вбачається з квитанції № F151955623 від 20.07.2012 року сплачено судовий збір у розмірі 810,00 грн., тобто у більшому розмірі ніж передбачено законом.

Пункт 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, зайво сплачений позивачем судовий збір в сумі 870 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 16.01.2012 року у справі № 48/526 змінити, абзац 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» (04073, м. Київ, просп. Московський, 8; ідентифікаційний код 14307423) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (03148, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) збитки у розмірі 52 972,00 грн. (пятдесят дві тисячі девятсот сімдесят дві гривні 00 коп.), державне мито у розмірі 529,72 грн. (пятсот двадцять девять гривень 72 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 189,93 грн. (сто вісімдесят дев'ять гривень).».

В решті рішення Господарського суду м. Києва від 16.01.2012 року залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (03148, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» (04073, м. Київ, просп. Московський, 8; ідентифікаційний код 14307423) 180,60 грн. (сто вісімдесят гривень 60 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агат» (04073, м. Київ, просп. Московський, 8; ідентифікаційний код 14307423) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в розмірі 5,25 грн. (пять гривень 25 коп.), що перерахований квитанцією № F151955623 від 20.07.2012 року. Оригінал квитанції № F151955623 від 20.07.2012 року залишити в матеріалах справи № 48/526.

Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 48/526 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Шапран В.В.

Судді Андрієнко В.В.

ОСОБА_1