РІШЕННЯ

Справа № 5011-13/401-2012 02.02.12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Линарт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Ютам"

про стягнення 79 607,00 грн.

Суддя Курдельчук І.Д.

Представники :

від позивача Терещенко С.В. -дов. № б/н від 10.10.2010 р.

від відповідача не з'явився

В судовому засіданні 02.02.2012 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну і резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ і СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.

Позов мотивований наявністю заборгованості, яка утворилася у відповідача перед позивачем у зв'язку з несплатою відповідачем вартості поставленого позивачем товару за Договором № 28/12/10 від 28.12.2010 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 5011-13/401-2012, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2012, сторони зобов'язано вчинити дії.

В судове засідання з'явився представник позивача, надав витребувані судом документи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову.

Учасники судового процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою господарського суду за місцезнаходженням відповідно до довідок ЄДРПОУ про що свідчить повідомлення про вручення з відміткою Укрпошти про отримання.

Відповідно до положень ст.ст.64, 77, 87 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі (про відкладення розгляду справи) надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Господарський суд визнав представлені позивачем документи достатніми для вирішення спору та відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача ознайомлено з його правами та обов'язками у відповідності із ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України в судових засіданнях складено протоколи, які долучено до матеріалів справи.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Линарт" (надалі -позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Ютам" (надалі -відповідач, покупець) було укладено договір поставки обладнання № 28/12/10 від 28.12.2010 року (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити холодильне обладнання, а саме: компресор у кількості і шт., відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, вартість обладнання, яке поставляється відповідно до Договору складає 70 500,00 грн.

Пунктом 2.2 Договору сторони передбачили порядок та строки здійснення розрахунків, згідно якого оплата обладнання здійснюється шляхом зарахування грошових коштів в розмірі 70 500,00 грн. на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 12.01.2011 року.

Як встановлено судом, позивачем на виконання зобов'язань, передбачених Договором було поставлено відповідачу обладнання на загальну суму 70 500,00 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи видатковою накладною № РН-0000001 від 05.01.2011 року (належним чином засвідчена копія видаткової накладної долучена до матеріалів справи).

Проте відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати поставленого позивачем обладнання не виконав, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість в розмірі 70 500,00 грн.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу за поставлений позивачем, але неоплачене відповідачем обладнання в розмірі 70 500,00 грн. є належним чином доведеними, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Надані позивачем докази відповідачем спростовані не були.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, тому є підстави для застосування встановленої договором та законодавством відповідальності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежним чином виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 7 050,00 грн. пені.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що в разі порушення покупцем строків оплати, передбачених Договором, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого обладнання за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості неоплаченого обладнання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як передбачено ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок розміру пені, з урахуванням ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 7 050,00 грн. пені, а саме в розмірі 5 448,78 грн.

Крім суми основного боргу та пені, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 2 057,00 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 2 057,00 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 70 500,00 грн. суми основного боргу та 2 057,00 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі, вимоги в частині стягнення 7 050,00 грн. пені підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 5 448,78 грн.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Ютам" (04053, м. Київ, вул.. Воровського, буд. 4; 04655, м. Київ, Московський просп., 24-а; 04080, м. Київ, вул.. Костянтинівська, 68-А, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час примусового виконання рішення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Линарт" (99704, м. Севастополь, вул.. Ангарська, буд. 10А, ) 70 500,00 грн. суми основного боргу, 2 057,00 грн. 3% річних, 5 448,78 грн. пені, 1 560,14 грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя І.Д. Курдельчук

дата складення 02.02.2012