ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" серпня 2012 р. Справа № 5019/1009/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Єзгор Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд», м. Рівне

до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, м. Рівне

про стягнення 2 941, 09 грн.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_3 представник;

від відповідача - ОСОБА_4 адвокат.

Представникам сторін права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Рівнебуд»(надалі ПАТ «Рівнебуд») звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2Л.) про стягнення коштів на суму 2 941, 09 грн., з яких: 1 848 грн. заборгованість по орендній платі за жовтень-листопад 2011р., 927, 41 грн. заборгованість за комунальні послуги за період жовтень-листопад 2011р. та лютий 2012р., 135, 65 грн. пеня, 30, 03 грн. три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду від 15 червня 2012 року порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.07.2012р.

9 липня 2012р. в судовому засіданні, за згодою представників сторін, було оголошено перерву до 07.08.2012р.

Ухвалою суду від 07.08.2012р. з метою надання сторонам конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, у звязку з неявкою в засідання суду представників сторін, розгляд справи було відкладено на 15.08.2012р.

У судовому засіданні 15.08.2012р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача позов визнала в частині стягнення 1 848 грн. заборгованості по орендній платі за жовтень-листопад 2011р. В іншій частині заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, суд встановив наступне.

1 лютого 2010р. між сторонами у справі було укладено договір № 12 оренди приміщення, відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає в тимчасове платне користування приміщення, що знаходиться у м. Рівне по вул. С.Бандери, 41, загальною площею 15, 4 кв. м. (номер кімнати 196). Строк дії Договору сторонами встановлено до 01.02.2011р.(п. 3.1 Договору).

На виконання п. 5.2 Договору 01.02.2010р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі приміщення (а.с. 10).

Відповідно до п. 4.1 Договору розмір орендної плати в місяць складає 831, 60 грн. з ПДВ,

Додатком № 1 від 01.02.2011р. до Договору № 12 від 01.02.2010р. сторони дійшли згоди про продовження строку дії Договору № 12 до 01.09.2012р., а Додатком № 2 від 01.04.2011р. збільшили розмір орендної плати до 924 грн. з ПДВ в місяць (а.с.11, 12).

Відповідно до п. 4.2 Договору орендна плата сплачується Орендарем в термін, не пізніше 5 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.5 Договору плата за комунальні послуги проводиться Орендарем згідно окремих розрахунків.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку прострочення орендних платежів Орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не сплатив орендної плати за жовтень-листопад 2011р., внаслідок чого в останнього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 1 848 грн. Вказаний факт не заперечується відповідачем. За станом на момент винесення рішення вказані кошти відповідачем не сплачені.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 1 848 грн. заборгованості по орендній платі за жовтень-листопад 2011р., оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобовязань (цивільних прав та обовязків) встановлені ст.11 ЦК України, вони виникають зокрема з договорів (що і є у цьому випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобовязання за договором не виконав, заборгувавши позивачу 1848 грн. за користування його приміщенням в період жовтень-листопад 2011р.

Відповідно до п.8.1 договору за несвоєчасну сплату орендних платежів у строки, зазначені в п. 4.2. Договору, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу.

На підставі цього позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 135, 65 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1, ч.3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем дані строки порушені, в звязку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору (п.8.1.), у вигляді сплати пені, що становить 135, 65 грн.

Оскільки розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем, відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, а також є арифметично вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача 135, 65 грн. також підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем невчасно виконані умови Договору щодо оплати орендних платежів, а тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми, розмір яких становить 30, 03 грн.

З врахуванням того, що заявлений позивачем до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми також підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 927, 41 грн. плати за спожиті комунальні послуги суд відзначає наступне.

Умовами Договору № 12 сторонами визначено, зокрема, права та обовязки сторін, порядок здійснення розрахунку по орендній платі та відповідальність за порушення зобовязань.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 4.5 Договору плата за комунальні послуги проводиться Орендарем згідно окремих розрахунків.

Як стверджує позивач, за період жовтень-листопад 2011р. та лютий 2012р. заборгованість відповідача за комунальними платежами склала 927, 41 грн.

В підтвердження своїх доводів, позивачем на розгляд суду подано рахунки-фактури (а.с.а.с.14, 16, 17), розрахунки орендної плати по договору та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за лютий 2012р.

Однак, вказані документи, в розумінні вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, не є належними та допустимими доказами, які з достовірністю підтверджують доводи позивача про підставність заявленої до стягнення суми, оскільки складені позивачем в односторонньому порядку.

Щодо акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) за лютий 2012р. в який ввійшли і послуги по комунальних платежах, то такий також не приймається судом як належний доказ у справі, оскільки на ньому відсутня печатка відповідача, а факт його підписання заперечується останнім. Доказів, які б свідчили про вручення позивачем відповідачу вказаних вище документів, зокрема, рахунків (розрахунків) на оплату комунальних платежів, позивачем суду не подано.

Відтак, судом встановлено, що за станом на день прийняття рішення у справі, вимога виконати зобовязання з оплати комунальних послуг позивачем відповідачу, відповідно до норм ч. 2 ст. 530 ЦК України, не надсилалась. За відсутності такої вимоги у суду відсутні докази порушення відповідачем встановленого договором обовязку з оплати комунальних послуг, а відтак, і докази порушення права позивача на оплату цих послуг відповідачем.

Посилання позивача на долучену до матеріалів справи копію листа від 13.01.2012р., який, на переконання останнього, свідчить про повідомлення відповідача про наявну у нього суму заборгованості, в тому числі 927, 41 грн. за комунальні послуги, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що вказаний лист було вручено саме відповідачу чи уповноваженій ним на те особі.

За таких обставин суд не вбачає нормативно обґрунтованих підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комунальними платежами в сумі 927, 41 грн., а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (33000, АДРЕСА_1, код: НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Рівнебуд»(33014, м. Рівне, вул. С. Бандери, 41, ) 1 848 (одну тисячу вісімсот сорок вісім) грн. заборгованості по орендній платі за жовтень-листопад 2011р. та лютий 2012р., 135 (сто тридцять пять) грн. 65 коп. пені, 30 (тридцять) грн. 03 коп. три відсотки річних, 1 101 (одну тисячу сто одну) грн. 98 коп. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (33000, АДРЕСА_1, код: НОМЕР_1) 927, 41 грн. плати за спожиті комунальні послуги відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 серпня 2012 року.

Суддя Трускавецький В.П.