КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2012 № 9/028-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Шипка В.В.

Скрипка І.М.

при секретарі

судового засідання: Бездолі Ю.О.

за участі представників

сторін:

позивача: Шестаков Д.М. - дов. № 0103 від 01.03.2012 р.;

відповідача: Бойко О.О. - дов. б/н від 30.09.2010 р.;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмежено відповідальністю „Граніттранссервіс"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р.

у справі № 9/028-12 (суддя Сокуренко Л.В.)

позивач Товариство з обмежено відповідальністю „Золотий екватор"

відповідача Товариства з обмежено відповідальністю „Граніттранссервіс"

про стягнення заборгованості у розмірі 324 705,47 грн..

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ „Золотий екватор" звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача - ТОВ „Граніттранссервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 324 705,47 грн., з яких 287 008,24 грн. - основного боргу, 7 035,06 грн. - пені, 16 311,76грн. - 35% річних та 14 350,41 грн. - штрафу.

Позовні вимоги мотивовані на тому, що відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі розрахувався за поставлений по Договору купівлі-продажу від 01.04.2011 р. № С 08077 товар (паливно-мастильні матеріали), в зв'язку з чим, позивач просив господарський суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу та передбачені названим Договором та законом штрафні санкції.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом, позивач неодноразово подавав до суду Заяви про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з поступовою частковою сплатою відповідачем суми основного боргу.

Останню Заяву про зменшення розміру позовних вимог позивач подав 21.06.2012 р., згідно якої просив господарський суд стягнути з відповідача на свою користь 265 891,07 грн. загальної заборгованості, а саме, 210 008,24 грн. - основного боргу, 12 490,74 грн. пені, 29 041,68 грн. - 35% річних та 14 350,41 грн. - штрафу.

Подальший розгляд даної справи здійснювався з урахуванням вищеназваної Заяви позивача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р. № 9/028-12 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- стягнуто з відповідача на користь позивача 210 008,24 грн. - основного боргу, 12 490,74 грн. - пені, 29 041,68 грн. - 35% річних та 6 207,10 грн. - судового збору.

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Непогоджуючись із вищевказаним Рішенням, відповідач - ТОВ „Граніттранссервіс" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить: «прийняти за наслідками розгляду цієї апеляційної скарги постанову, якою Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р. № 9/028-12 змінити, позовні вимоги ТОВ „Золотий екватор" до ТОВ „Граніттранссервіс" задовольнити частково, стягнути з ТОВ „Граніттранссервіс" на користь ТОВ „Золотий екватор" 210 008 грн. основного боргу та 6 245 грн. неустойки у вигляді пені, а в решті позовних вимог - відмовити».

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення було допущено неправильне застосування норм матеріального права, що відбулося при неповному з'ясуванні всіх обставин справи, які мають значення для справи.

Ухвалою КАГС від 18.07.2012 р. № 9/028-12 вказану апеляційну скаргу ТОВ „Граніттранссервіс" прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 11.09.2012 р..

07.09.2012 р. через канцелярію суду скаржник подав додаткові пояснення по справі, у яких наголосив на своєму тяжкому фінансово-економічному стані, в підтвердження чого надав ксерокопії поквартальних фінансових звітів по своєму Підприємству.

11.09.2012 р. через канцелярію суду позивач надав письмовий Відзив на апеляційну скаргу, за яким категорично заперечив проти доводів апеляційного оскарження, просив колегію суддів відмовити скаржнику у задоволенні його апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необгрунтованість, оскаржуване Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р. № 9/028-12 просить залишити в силі.

11.09.2012 р. через канцелярію суду скаржником подано Клопотання про зменшення розміру неустойки у формі пені та Заяву про зміну вимог за апеляційною скаргою.

У судове засідання від 04.09.2012 р. з'явилися представники обох сторін та надали усні пояснення по справі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ „Граніттранссервіс", Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р. № 9/028-12 залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2011 р. між ТОВ "Золотий екватор" в особі директора Київської філії Руль Ігора Івановича, діючого на підставі довіреності від 02.02.2011 р. № 17 та Положення про філію (надалі - продавець) з однієї сторони та ТОВ "Граніттранссервіс" в особі директора Ковтуненко К.В, діючого на підставі Статуту (надалі - покупець) з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу мастильних матеріалів № С 08077 з використанням смарт-карт на автозаправних станціях (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця через автозаправні станції (надалі -АЗС), що розміщені на території України з використанням смарт-карт паливно-мастильні матеріали (надалі - ПММ), а покупець зобов'язується прийняти у власність ПММ та оплатити їх вартість.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що продавець повинен постачати покупцю ПММ частинами на умовах EXW (Правил Інкотермс -2000) франко-термінали АЗС, шляхом вибірки покупцем або його довіреною особою ПММ з АЗС.

Згідно п. 3.7 Договору, враховуючи періодичність та ритмічність поставок ПММ протягом дії даного Договору, накладна на відпуск товарно-матеріальних цінностей та податкова накладна повинні формуватись продавцем один раз на місяць - останнім числом місяця. При цьому по факту відпустку ПММ, продавцем за відповідний період надається покупцю для підписання акт приймання передачі та видаткова накладна. Акт приймання-передачі підтверджує факт передачі ПММ у власність покупця за відповідний період. Вищевказані документи надаються покупцеві для підписання після 7 (сьомого) робочого числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 4.3 Договору, продавець незалежно від призначення платежу вказаного покупцем у платіжних документах, зараховує отримані від покупця кошти в міру погашення вартості попередньо відпущених покупцю партій ПММ.

Згідно п. 4.4 Договору, оплата покупцем вартості відпущених (поставлених) ПММ повинна здійснюватися періодично, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту фактичного отримання покупцем або його довіреною особою ПММ на АЗС. При цьому оплата здійснюється за ціною, встановленою на день відпустку ПММ.

Факт передачі ТОВом "Золотий екватор", ПММ та їх отримання ТОВом "Граніттранссервіс" підтверджується Актами приймання-передачі ПММ у період: з 01.12.2011 по 31.12.2011 року; з 01.01.2012 по 31.01.2012 року; з 01.01.2012 по 31.01.2012 року; з 01.02.2012 по 29.02.2012 року; з 01.02.2012 по 29.02.2012 року та видатковими накладними №43829 від 31.12.2011 р.; № 2211 від 31.01.2012 р.; № 2212 від 31.01.2012 р.; № 7798 від 29.02.2012 р.; № 7799 від 29.02.2012 року, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Заперечення відповідача про відсутність належних доказів, які б підтверджували факт підписання вказаних документів уповноваженою особою ТОВа "Граніттранссервіс" правомірно не взяті господарським судом до уваги з огляду та не, що відповідач не надав жодних належних доказів, які б вказували на те, що Акти приймання-передачі та видаткові накладні підписані представником ТОВ "Граніттранссервіс", який не мав належних повноважень на їх підписання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підпис представника ТОВ "Граніттранссервіс" на Актах приймання-передачі та видаткових накладних співпадає з підписом директора ТОВа "Граніттранссервіс" Ковтуненко К.В. на Договорі купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів № С 08077 від 01.04.2011 р., дійсність якого сторонами не оспорювалася.

29.02.2012 р. між позивачем та відповідачем був підписаний Акт звірки взаєморозрахунків за яким відповідач визнав суму заборгованості за отриманий товар, що був поставлений відповідно до вказаних Актів приймання-передачі та видаткових накладних, що свідчить про визнання вказаних документів такими, які підписані уповноваженим представником ТОВ "Граніттранссервіс".

Господарським судом встановлено, що згідно вищеназваних документів, загальна сума поставки ПММ відповідачу становила 339 792, 73 грн..

Встановлено також і те, що відповідачем в повному обсязі умови оплати ПММ не виконані, сума боргу відповідачем оплачена частково, станом на день звернення до господарського суду сплата боргу становила на загальну суму 52 784, 49 грн.. Таким чином, сума заборгованості ТОВ "Граніттранссервіс" перед позивачем на день подання позову становила 287 008, 24 грн..

Листом-вимогою від 16.03.2012 р. вих. № 159 відповідачеві було запропоновано погасити заборгованість.

Відповідачем було отримано Лист-вимогу, що підтверджується відміткою відповідача про отримання на її копії, але вказані вимоги в повному обсязі виконані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, після підписання Акту звірки взаєморозрахунків відповідачем, в рахунок оплати суми основного боргу, було здійснено безготівкове перерахування коштів на рахунок позивача на загальну суму - 77 000, 00 грн. (28.03.2012 р. - 10000,00 грн., 29.03.2012 р. - 5000,00 грн., 09.04.2012 р. - 5000,00 грн., 11.04.2012 р. - 5000,00 грн., 10.05.2012 р. - 10000,00 грн., 11.05.2012 р. - 7000,00 грн., 16.05.2012 р. - 10 000, 00 грн., 25.05.2012 р. - 10 000, 00 грн., 06.06.2012 р. - 10 000, 00 грн., 15.06.2012 р. - 5 000, 00 грн., 19.06.2012 р. - 15 000, 00 грн.).

За наведених обставин, під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме, у судовому засіданні від 21.06.2012 р. представником позивача було подано Клопотання про зменшення суми позовних вимог. Позивач зазначив, що станом на 21.06.2012 р. загальна сума заборгованості ТОВ "Граніттранссервіс" з урахуванням сплаченого боргу становить 210 008,24грн..

Господарським судом констатовано, що представник відповідача проти зазначеної суми боргу не заперечував, що підтверджується Протоколом судового засідання від 21.06.2012 р. (арк. с. 105-106).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надав суду першої інстанції доказів погашення суми основного боргу перед позивачем у повному обсязі, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовної вимоги ТОВ "Золотий екватор" щодо стягнення з ТОВ "Граніттранссервіс" суми основного боргу у розмірі 210 008, 24 грн..

При апеляційному перегляді даної справи, відповідач-скаржник подав Заяву про зміну вимог за апеляційною скаргою в якій просить колегію суддів стягнути з нього на користь позивача 200 000грн. - основного боргу та 6 245 грн. - неустойки у вигляді пені, в решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вказаної Заяви скаржник зауважив про те, що 10.09.2012 р. його Підприємство сплатило на користь позивача 10 008,25 грн. - основного боргу за поставлені паливно-мастильні матеріали, в підтвердження чого надав оригінал платіжного доручення від 10.09.2012 р. № 1034.

Колегія суддів відхилила Заяву скаржника про зменшення суми основного боргу на 10 008,25 грн., оскільки дана оплата проведена після прийняття оскаржуваного судового Рішення від 21.06.2012 р..

Відповідно до п. 9.2. Договору № С 08077 від 01.04.2012 р., у випадку непроведення розрахунків покупцем, згідно умов Розділу 4 даного Договору, покупець зобов'язується на користь продавця сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочки.

На підставі вищевикладеного, позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 12 490,74 грн. за період прострочки з 08.01.2012 р. по 18.06.2012 р..

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В силу ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, в Постанові Верховного суду України від 07.11.2011 р. № 5002-2/5109-2010, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення про пріоритетність норм ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким обмежено розмір пені подвійною обліковою ставком НБУ, над положеннями ч. 2 ст. 551 ЦК України зазначено, що яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Місцевим господарським судом констатовано, що при перевірці розрахунку суми пені, було встановлено, що розмір пені є більшим ніж той, який заявлений позивачем, проте відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

У пункті 11 Інформаційного листа ВГСУ від 20.10.2006 р. N 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" зазначено, що згідно з пунктом 2 статті 83 ГПК господарський суд вправі виходити за межі позовних вимог за одночасної наявності двох умов: по-перше, якщо це потрібно для захисту прав і законних інтересів позивача або третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору і, по-друге, за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони.

Відсутність клопотання заінтересованої сторони, позбавляє господарський суд виходити за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ "Золотий екватор" щодо стягнення з ТОВ "Граніттранссервіс" пені підлягають задоволенню в заявленому розмірі 12 490,74 грн..

Окрім того, господарський суд, розглянувши Клопотання відповідача про зменшення суми пені до 3 500 грн. на підставі ч. 1 ст. 83 ГПК України вирішив відмовити у його задоволенні з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до абз. 1, 4 п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне договірне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення назначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Зважаючи на вищенаведені норми чинного законодавства, а також на те, що відповідачем не було надано господарському суду доказів погіршення його майнового стану, тому, слід вважати правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованої пені до 3 500 грн., в зв'язку з чим дане Клопотання відповідача було правомірно відхилено.

Як і в суді першої, так і в апеляційній інстанції, відповідач-скаржник звернувся до колегії суддів з Клопотанням, у якому просить зменшити розмір неустойки у формі пені до 6 245 грн. (50% від суми пені, присудженої судом першої інстанції до виплати позивачу), про що винести відповідну постанову.

В обґрунтування названого Клопотання, скаржник зауважив на тому, що господарський суд, при вирішенні питання щодо можливості зменшити розмір неустойки у формі пені неповно дослідив такі істотні обставини як: наявність та розмір заподіяних позивачу збитків, спричинених неналежним виконанням зобов'язання зі сторони відповідача, ступінь виконання зобов'язання відповідачем, майновий стан сторін, в зв'язку з чим безпідставно відмовив скаржнику у задоволенні Клопотання про зменшення розміру нарахованої пені.

В підтвердження свого тяжкого фінансово-економічного стану, скаржником було надано колегії суддів ксерокопії поквартальних фінансових звітів по своєму Підприємству станом на 31.12.2011 р., на 31.03.2012 р., на 30.06.2012 р..

За наданими у судовому засіданні від 11.09.2012 р. поясненнями, представник позивача заперечив проти Клопотання скаржника, щодо можливості зменшити розмір присудженої до стягнення пені, підтримавши при цьому позицію суду першої інстанції при вирішенні аналогічного Клопотання, у зв'язку з чим просив відмовити у його задоволенні як заявленому необґрунтовано.

Розглянувши Клопотання скаржника про зменшення розміру неустойки у формі пені до 6 245 грн., колегія суддів вирішила відмовити у його задоволенні, оскільки мотивування та докази щодо зменшення розміру пені не надавалися суду першої інстанції.

Колегією суддів не приймаються як належні та допустимі докази по справі надані скаржником фінансові звіти по його Підприємству, оскільки вони за своїм змістом носять характер внутрішньо-бухгалтерської звітності та не завірені відповідним контролюючим державним органом, як то податковою інспекцією тощо. Тобто, на підтвердження прохання про зменшення пені не надано доказів об'єктивного характеру.

Окрім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з ТОВ "Граніттранссервіс" 35% процентів річних у розмірі 29 041, 68 грн. за період з 08.01.2012 р. по 18.06.2012 р..

Господарським судом встановлено, що пунктом 9.3. Договору передбачено, покупець, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу продавця повинен сплачувати проценти, у розмірі 35 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочки, згідно зі ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором.

Оскільки, сторонами в Договорі визначений інший розмір річних, ніж встановлений законом, Договір на час розгляду справи є дійсним, то господарський суд цілком обгрунтовано дійшов висновку, що умова Договору щодо стягнення 35% річних є погодженою між сторонами на основі загально-правових принципах свободи укладання господарських договорів.

Тому, зважаючи та вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним оскаржуване Рішення суду першої інстанції і в тій його частині, що стосується задоволення позовної вимоги ТОВ "Золотий екватор" щодо стягнення з ТОВ "Граніттранссервіс" 35% річних у повному обсязі у розмірі 29 041,68 грн..

Таким чином, прохання скаржника, щодо зменшення розміру основного боргу та розміру пені колегія суддів залишила без задоволення з огляду на їх необґрунтованість.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши наявні в справі матеріали та докази дійшла до висновку, що підстав для скасування чи зміни Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р. № 9/028-12 не має, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ «Граніттранссервіс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2012 р. № 9/028-12 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 р.

№ 9/028-12 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 р.

№ 9/028-12 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 9/028-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Шипко В.В.

Скрипка І.М.