КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2012 № 23/033-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі Дмитрина Д.О.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 дов. № 01-07/92 від 19.01.2012 року

від відповідача : ОСОБА_3 дов. № б/н від 05.07.2012 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Єврофлекс

на рішення Господарського суду Київської області

від 30.05.2012 року

у справі № 23/033-12 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства, м. Славутич

до Закритого акціонерного товариства Єврофлекс

про стягнення 149 403, 58 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані вимоги Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства, м. Славутич до Закритого акціонерного товариства Єврофлекс про стягнення 149 403, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 71-09-Т від 01.01.2009 року та вимог чинного законодавства, яке регулює відносини у цій сфері господарювання, не в повному обсязі проводить розрахунки за спожиту теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого за період з 01.01.2012 року по 31.03.2012 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 146 808,01 грн., додатково за прострочення виконання зобовязання позивач нарахував пеню в розмірі 1 444,68 грн., 3% річних в розмірі 432,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 718,72 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.05.2012 р. у справі № 23/033-12 позов задоволено частково. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства Єврофлекс на користь Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства, м. Славутич 146 808, 68 грн. основного боргу, 1 444, 68 грн. пені, 626,15 грн. інфляційних втрат, 432,17 грн. - 3% річних, 2 986,22 грн. судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що свої зобовязання за зазначеним договором відповідач не виконав належним чином, внаслідок чого за період з 01.01.2011 по 31.03.2012 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка на 04.04.2012 становить 146 808,68 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2012 р. у справі №23/033-12 скасувати в частині стягнення із ЗАТ «Єврофлекс» суми боргу у розмірі 33 241, 68 грн. та прийняти нове рішення, яким позивачу в цій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Київської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було необґрунтовано встановлено факт постачання позивачу теплової енергії у березні 2012 року на суму 33 241,68 грн., у звязку з тим, що акт про постачання теплової енергії не підписаний та не скріплений печаткою відповідача. З урахуванням наведеного, на думку скаржника поставлена теплова енергія протягом березня 2012 року на суму 33 241,68 грн. не отримала статусу заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2012 року заявнику відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Єврофлекс на рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2012 р. до розгляду у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Зеленін В.О., Смірнова Л.Г.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_4 за № 23/033-12 від 24.07.2012р., керуючись статтею 46 , 69 Господарського процесуального кодексу України, статтею 29 Закону України «Про судовий устрій та статус суддів», у відповідності до пунктів 3.1.12. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно рішення Зборів суддів Київського апеляційного господарського суду, оформленого протоколом від 12.09.2011р., враховуючи велику завантаженість судді Зеленіна В.О., з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, розгляд справи № 23/033-12 здійснити у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2012 року, у звязку з поданим представником позивача клопотання, розгляду справи було відкладено на 05.09.2012 року.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2012 р. у справі №23/033-12 скасувати в частині стягнення з ЗАТ «Єврофлекс» суми боргу у розмірі 33 241,68 грн. та прийняти нове рішення, яким в цій частині позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2012 р. у справі № 23/033-12.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2009 р. між Комунальним підприємством „Управління житлово-комунального господарства" (за договором - енергопостачальна організація) та Закритим акціонерним товариством „Єврофлекс" (за договором - споживач) 01 січня 2009 року укладено договір №71-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до пункту 1.1 договору енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах на об'єкт, розташований за адресою: м. Славутич, вул. Сосновий проїзд, 7 (санпропускник № 3), а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

У відповідності до пункту 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з Додатком 1 до договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення -в період опалювального сезону.

У пункті 6.1. вказано, що вартість теплової енергії в гарячій воді визначається відповідно до затверджених уповноваженим державним органом тарифів.

Згідно пункту 6.2 тариф на теплову енергію згідно Рішенню виконавчого комітету Славутицької міської ради № 769 від 03.12.2008р. з 01.12.2008 року складає 437,71 грн./Гкал з ПДВ.

Відповідно до п. 6.3 Договору тарифи на теплову енергію визначені в пункті 6.2. договору можуть змінюватися у разі прийняття уповноваженими органами відповідних нормативних актів та рішень.

Згідно п. 6.4 у разі зміни тарифів на теплову енергію Сторонами здійснюється перерахунок спожитої теплової енергії за новими тарифами, що оформляється додатковими угодами до договору.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.(п. 6.5 Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. (п. 6.6 Договору)

Споживач щомісячно до 1-го числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації попередню оплату у розмірі 70 % від суми послуг з постачання теплової енергії за поточний місяць, відповідно до заявлених обсягів постачання та затвердження тарифів на теплову енергію.

Остаточний розрахунок проводиться споживачем після пред'явлених енергопостачальною організацією відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків (п. 6.7 Договору).

Відповідно до пунктів 10.1 та 10.4 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання представниками сторін і діє до повного взаєморозрахунку. Термін надання послуги з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

У пункті 12.1 Договору зазначено, що до договору додаються і являються його невідємною частиною:

- Обсяги постачання теплової енергії Споживачу Додаток № 1;

- Межа балансової належності Додаток № 2;

- Умови припинення подачі теплової енергії Додаток № 3.

01.01.2009р. між Комунальним підприємством „Управління житлово-комунального господарства" (за договором - енергопостачальна організація) та Закритим акціонерним товариством „Єврофлекс" (за договором - споживач) укладено додаткову угоду до договору № 71-09-Т від 01.01.2009р. на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно п. 1 додаткової угоди № 1 від 01.01.2009р. сторони вирішили п. 6.8 договору викласти в наступній редакції: „За наявністю заборгованості у споживача за договором, енергопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за одержану теплову енергію в гарячій воді, спожиту в минулі періоди за договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу".

03.01.2011р. між Комунальним підприємством „Управління житлово-комунального господарства" (за договором - енергопостачальна організація) та Закритим акціонерним товариством „Єврофлекс" (за договором - споживач) укладено додаткову угоду № 2 до договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 71-09-Т від 01.01.2009р.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 від 03.01.2011р. сторони вирішили п. 6.2 договору викласти в наступній редакції: „Тариф на постачання теплової енергії діючий: з 01.01.2009р. складає -542,17 грн./Гкал з ПДВ, згідно рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 11.02.2009 року за № 39; з 01.05.2009р. складає -549,69 грн./Гкал з ПДВ, згідно рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 26.05.2009р. за № 208; з 01.11.2009р. складає -583,79 грн./Гкал з ПДВ, згідно рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 07.10.2009 року за № 370; з 01.01.2011р. складає -609,504/Гкал з ПДВ, згідно Постанови НКРЕ від 14.122010 року за № 1718".

30.09.2011р. між Комунальним підприємством „Управління житлово-комунального господарства" (за договором - енергопостачальна організація) та Закритим акціонерним товариством „Єврофлекс" (за договором - споживач) укладено додаткову угоду № 4 до договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 71-09-Т від 01.01.2009р.

Згідно п. 1 додаткової угоди № 4 від 30.09.2011р. сторони вирішили п. 6.2 договору викласти в наступній редакції: „Тариф на постачання теплової енергії діючий: з 01.10.2011р. складає -732,26 грн./Гкал з ПДВ, згідно Постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 44 від 30.09.2011р.".

На виконання п. 1.1. договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2009 року за №71-09-Т позивач за період з грудня 2011 року по лютий 2012 року поставив, а відповідач прийняв у позивача теплову енергію на загальну суму 125 295,56 грн., що підтверджується актами про використання теплової енергії за період з грудня 2011 року по лютий 2012 року на суму 125295,56 грн., підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, позивач у березні 2012 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 33 241,68грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом про використання теплової енергії за березень 2012р., підписаним та скріпленим печаткою позивача.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки теплової енергії в березні 2012 року за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2009 року за №71-09-Т свідчить відсутність претензій та зауважень відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх договірних зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем за період з грудня 2011 року по березень 2012 року поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 158 537,24 грн. (125 295,56 грн. + 33241,68грн.).

Також позивачем для оплати виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 158 537,24 грн., що містяться в матеріалах справи, які залишилися частково оплаченими відповідачем у розмірі 11 729,23 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про нарахування та оплату послуг за період з 01.01.2011р. по 05.04.2012р.

Таким чином станом на момент судового розгляду справи борг відповідача перед позивачем за поставлену за період з грудня 2011 року по березень 2012 року теплову енергію складає 146808,01 грн. (158537,24 грн. - 11729,23 грн.), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про нарахування та оплату послуг за період з 01.01.2011р. по 05.04.2012р.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобовязання за зазначеним договором не виконав належним чином, внаслідок чого за період з 01.01.2011 по 05.04.2012 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка на 04.04.2012 становить 146 808,01 грн.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною шостою ст. 19 Закону України „Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання приладів комерційного обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації за умови пред'явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов'язків (ч. 3 ст. 24 Закону України „Про теплопостачання").

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання п. 1.1. договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2009 року за №71-09-Т за період з грудня 2011р. по березень 2012р. поставив, а відповідач прийняв теплову енергію на загальну суму 158 537,24 грн.

Відповідач в порушення п. 6.7. договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2009 року за №71-09-Т за отриману від позивача теплову енергію розрахувався частково на загальну суму 11 729,23 грн., внаслідок чого станом на момент судового розгляду справи борг відповідача перед позивачем за поставлену за період з грудня 2011 року по березень 2012 року теплову енергію складає 146 808,01 грн.

Як встановлено судом станом на момент розгляду справи заборгованість у розмірі 146 808,01 грн. відповідачем не погашена.

Посилання представника відповідача на те, що позовна вимога в частині стягнення 33 241,68 грн. в якості оплати за теплову енергію за березень 2012 року є необґрунтованою, передчасною та не підтверджується матеріалами справи не приймаються судом до уваги.

Апелянт стверджує, що зобовязання за умовами договору переходить в статус «заборгованості» лише у відповідності до умов договору і тільки після отримання скаржником відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт.

У відповідності до п. 6.7. договору остаточний розрахунок проводиться споживачем після пред'явлених енергопостачальною організацією відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків.

Рахунок-фактуру № ТП-000000302 від 31.03.2012 р. на загальну суму 33 241,68 грн. отримано представником відповідача 05.04.2012 р., що підтверджується підписом останнього на спірному рахунку.

Суд зауважує, що умовами договору постачання теплової енергії не ставиться у залежність підтвердження постачання певного обсягу теплової енергії від наявності підпису скріпленого печаткою на акті про використання теплової енергії сторони споживача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на спростування факту постачання йому теплової енергії протягом березня 2012 року на суму 33 241, 68 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2011 р. до 31.03.2012 р. в розмірі 146 808,01 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобовязання, інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.3.3 договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, передбачених пунктом 6.7. договору споживач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно арифметичного розрахунку, зробленого судом на підставі чинного законодавства, розмір пені, нарахованої за період з 04.02.2012 р. по 10.04.2012 р. загалом становить 2 245,40 грн., зокрема: 238,84 грн. за період з 28.02.2012 р. по 10.04.2012 р. на суму боргу 13 305,28 грн., 1079,35 грн. за період з 04.02.2012 р. по 10.04.2012 р. на суму боргу 38390,93 грн., 927,21 грн. за період з 06.03.2012 р. по 10.04.2012 р. на суму боргу 61870,12 грн.

Відтак, вимога про стягнення 1444,68 грн. пені підлягає задоволенню повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого підлягають стягненню з відповідача інфляційні втрати за період з 01.01.2012 р. до 31.03.2012 р. у розмірі 626,15 грн. та 3% річних за період з 28.02.2012 р. до 10.04.2012 р. у розмірі 441,50 грн.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Єврофлекс залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2012 року по справі № 23/033-12 залишити без змін.

Матеріали справи № 23/033-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Смірнова Л.Г.

ОСОБА_1