ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" січня 2012 р. Справа № 5019/2765/11

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»

до відповідача-1: Приватного підприємства «Воллі»,

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс»

про визнання договорів недійсними

Суддя Мамченко Ю. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 2 від 12.10.2011 року);

від відповідача-1: представник не зявився;

від відповідача-2: представник не зявився;

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного підприємства «Воллі»та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс»про визнання недійсним договору № 267 від 01 червня 2011 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»та Приватним підприємством «Воллі»та Договору поруки № 01/06/1 від 01 червня 2011 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що при укладенні договору №267 від 01 червня 2011 року сторони не дійшли згоди щодо деяких істотних умов, а саме спірний договір не містить відомостей щодо матеріалів та засобів виконання робіт, відсутність прав та обовязків сторін при виконанні взятих на себе зобовязань, не передбачено порядку перевірки виконання робіт, якості виконання робіт та гарантійного строку їх використання. Просить суд визнати недійсним договір №267 від 01.06. 2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»та Приватним підприємством «Воллі»на проведення ремонту технологічної лінії. Посилаючись на ст.548 ЦК України, також просить визнати недійсним Договір поруки №01/06/1 від 01.06. 2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»таТовариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс»мотивуючи тим що, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню та те, що недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача-1 в судове засідання не зявився, проте надіслав суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає з підстав зазначених у ньому. Вказує що договір №267 від 01 червня 2011 року, укладений з дотримання норм цивільного та господарського законодавства, а також зазначає що сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов Договору, уклали договір у письмовій формі, підписали його і скріпили печатками підприємств. Кожна із Сторін виконала всі свої зобов'язання за вказаним договором, претензій сторін щодо виконання Договору не було, тому вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними, такими що не підлягають до задоволення. Справу просить розглядати за його відсутності.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс»в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надіслав.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»(далі Замовник) та Приватним підприємством «Воллі»(далі Підрядник) було укладено договір №267 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Замовник доручає, а Підрядник зобовязується на власний ризик виконати у відповідності до умов цього договору роботу по ремонту технологічної лінії № 1 та №2. Замовник зобов'язується прийняти роботу та оплатити її.

Згідно п. 2 Договору, ремонт технологічної лінії замовника виконуються згідно зведеного локального кошторису.

Відповідно до п.3 роботи за Договором виконуються протягом червня 2011 року.

Пунктом 4 Договору передбачено, що загальна вартість виконаних робіт, доручених за цим договором визначається кошторисною документацією, погоджується сторонами згідно договірної ціни і складає 693414 грн. 00 коп. в тому числі ПДВ 115569 грн. 00 коп..

Взаєморозрахунки між Замовником та Підрядником проводяться за фактично виконані роботи протягом одного місяця згідно актів виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем відповідач-1 виконав зобов'язання за Договором вчасно та в повному обсязі, здійснив ремонт технологічної лінії № 1 та № 2 у відповідності до умов договору та у відповідності до вимог які зазвичай ставляться при виконанні вказаного виду робіт. На підтвердження виконаних підрядником робіт, сторони договору підписали акт приймання виконаних будівельних робіт, згідно якого 29 червня 2011 року Замовник прийняв виконані роботи в повному обсязі. Претензій до виконаних робіт за даним договором у замовника не було, відповідно останній здійснив їх оплату на розрахунковий рахунок підрядника.

Договір № 267 від 01 червня 2011 року за своєю суттю є договором підряду.

Згідно Розяснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 року № 02-5/111, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Позивач просить визнати недійсним договір №267 від 01.06.2011 року з підстав невідповідності вимогам законодавства України, оскільки останній не містить істотних умов.

Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У позовних вимогах позивач зазначає, що при укладенні договору №267 від 01 червня 2011 року сторони не дійшли згоди щодо деяких істотних умов, а саме спірний договір не містить відомостей щодо матеріалів та засобів виконання робіт, відсутність прав та обовязків сторін при виконанні взятих на себе зобовязань, не передбачено порядку перевірки виконання робіт, якості виконання робіт та гарантійного строку їх використання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Аналогічний припис містить ст. 638 ЦК України.

В пункті 1.1. договору сторони передбачили його предмет, а саме: проведення ремонту технологічної лінії № 1 та № 2 у відповідності до зведеного локального кошторису. З матеріалів справи вбачається що роботи були виконані у відповідності та у спосіб передбачений локальним кошторисом № 2-1-1 та за вказівкою Замовника. Роботи були виконані належним чином. Сторони претензій по виконанню робіт одна до одної не мають. У п. 4 договору сторони також погодили ціну проведення ремонтних робіт, відповідно до якого, загальна вартість виконаних робіт, доручених за цим договором визначається кошторисною документацією, погоджується сторонами згідно договірної ціни і складає 693414 грн. 00 коп. в тому числі ПДВ 115569 грн. 00 коп.. Після виконання робіт розрахунок між сторонами було проведено в повному обсязі, претензій щодо не оплати чи оплати у меншому розмірі сторони не заявляли.

Те що позивач заявляє, що у договорі відсутні відомості щодо матеріалів та засобів виконання робіт, відсутні права та обовязки сторін при виконанні взятих на себе зобовязань, не передбачено порядок перевірки виконання робіт, якість виконання робіт та гарантійний строк їх використання, суд зазначає що у розумінні ст.638 ЦК України, вказані обставини не є істотними умовами договору. Відповідно до п.9 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань. З огляду на вищевказане, договір № 267 від 01 червня 2011 року містить усі істотні умови які необхідні для даного виду договорів та для забезпечення належного виконання взятих на себе зобовязань.

Згідно з п.8 ст.181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Із наведеного слідує, що наслідком відсутності істотної умови є відсутність договірних прав та зобов'язань, в той час як предметом позову позивач обрав визнання договору недійсним.

Статтями 33, 34 ЦПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими, засобами доказування.

Позивач не надав суду жодного доказу того, що договір № 267 від 01 червня 2011 року не відповідає вимогам ст.203 ЦК України.

Судом встановлено, що спірний договір укладений на реальне настання правових наслідків та не суперечить чинному законодавству України. Договір укладений в належній формі, встановленої законом, з вільним волевиявленням сторін.

Таким чином, відповідно до ст.215 ЦК України правочин не підлягає визнанню недійсним, оскільки сторонами в момент його вчинення додержані вимоги, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Отже, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що підстави для визнання спірного правочину недійсним як оспорюваного, а також ознаки нікчемності правочину відсутні. Відтак вимоги позивача про визнання договору № 267 від 01 червня 2011 року недійсним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо визнання недійсним договору поруки № 01/06/1 від 01 червня 2011 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1І.М.»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс»слід зазначити наступне.

Відповідно ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Рішенням суду не встановлено підстав для визнання недійсним договору №267 від 01.06.2011 року, та не виявлено ознак його нікчемності, а відтак відповідно відсутні підстави для визнання недійсним договору поруки № 01/06/1 від 01.06.2011 року.

Керуючись ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя Мамченко Ю. А.

Повний текст рішення суддею підписаний «06»січня 2012 року.