ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2012 р. Справа № 5023/1039/12

вх. № 1039/12

Суддя господарського суду Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Васильєва Л.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 відповідача - ОСОБА_2

розглянувши справу за позовом Публічне АТ "Іскра", м. Львів

до ФОП ОСОБА_3, смт. Солоницівка

про стягнення коштів в сумі 30 530,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ"Іскра" ( позивач) просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 ( відповідача) суму основного боргу 28877,58 грн., 173,27 грн. інфляційні втрати, 412,99 грн. 3 % річних, 1066,89 грн. штрафні санкції (пеню), судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов догогову на транспортне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 14.07.2011 року та заявки за № 14/07/11-1М від 14.04.2011 року.

07.05.12 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 28877,58 грн. основного боргу, 317,65 грн. інфляційних втрат, 609,99 3 % річних, 1680,10 грн. штрафних санкцій, 740,93 грн. завданих збитків.

Копія позовної заяви була вручена позивачем відповідачу в судовому засіданні.

Враховуючи, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує посилаючись на підробку документів позивачем, а саме договору та заявки, про що докладніше викладено у відзиві на позовну заяву .

В судовому засіданні відповідач змінив своє ставлення до заперечень та визнав суму основного боргу.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення позивача, відповідача, судом встановлено наступне, що 14.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на транспортне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні ( а.с.10-11). У відповідності до умов договора позивач зобов*язався згідно даного договора надавати послуги по організації перевезення ватажів автомобільним транспортом відповідно до чинного законодавства України, вимог міжнародних Конвенцій і угод в галузі міжнародних перевезень, Статуту автомобільного транспорту України, Правил перевезень вантажів та інших законодавчих та норматвиних актів, що регулюють правові відносини в галузі перевезень, вантажів в межах України та в міжнародному сполученні. ( п.1.1 договору). Перевезення вантажу здійснюється на підставі замовлення, форма якого встановлена та узгоджена сторонами( а.с.12).

14.07.2011 року між сторонами погоджена заявка № 14/07/11- 1 М у відповідності до якої визначено маршурут перевезення Німечина - Україна, адресу завантаження, дату завантаження 14.07.2011 року, тип автомобілю, виомги до автомобілю, необхідні документи, місце замитнення, митний перехід, місце розмитнення, Київ, Україна, , вартість перевезення 2550 евро,строк ополати 7 днів б/н по оригіналам СМR, марку автмобіля, державний номер, державний номер напівпричепа, прізвище водія ( а.с.12).

11.08.2011 року відповідачу були надіслані оригінали документів, а саме рахунок-фактура № ТІ 0000859 від 2107.2011 року ( а.с.14), СМR ( а.с.13), акт за № ТІ-0000859 здачі-прийняття робіт( надання послуг) від 21.07.2011 року на суму 28877,58 грн. ( а.с.15).

03.02.2011 року відповідачу була надіслана претенізя за № 79/12ю від 01.02.21011 року про сплату вартості послуг на суму 28 877,58 грн.( а.с. 18-19).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Суд встановив, що відповідач свій обовязок не виконав, за перевезення не розрахувався .

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч.1ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що сторони погодили вартість перевезення, проте відповідач, в порушення вимог чинного законодавства , за перевезення не розрахувався в звязку з чим у нього наявна заборгованість в розмірі 28877,58 грн.

Таким чином, суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані позивачем послуги, у розмірі 28877,58 грн. - законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення пені, статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору не передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення в зв*язку з чим, в частині стягення пені в розмірі 1066.89 грн. суд відмовляє.

Щодо стягнення з відповідача суми 3% річних - 609,99 грн., інфляційних витрат - 317,65 грн. суд зазначає, що інфляційні збитки за своєю правовою природою є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а нарахування 3% річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі викладеного, суд задовільняє вимоги позивача щодо стягнення 3 % рінчих та інфляційні втрати з відповідача.

Щодо стягнення збитків 740,93 грн.( вартість відрядження) в обрунтування яких позивачем надано посвідчення про відрядження та проїздний документ.

Щодо збитків понесених позивачем, виходячи із змісту положень ЦК України чинним законодавством України встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за завдані учаснику цивільно-правових відносин збитки це правопорушення, до складу якого входять, зокрема, елементи обєктивної сторони правопорушення, яка складається із збитків (упущеної вигоди); протиправної поведінки особи, яка порушила зобовязання та причинного звязку між ними; елементи субєктивної сторони, зокрема, вини особи, яка порушила зобовязання.

Згідно з частиною першою статті 225 ГК України збитками є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо ), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною ; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відсутність одного з елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяні збитки оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення .

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача щоло стягнення 740,93 грн. збитків.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.1,2,33,44,75,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 07.05.2012 року.

Позовні вимоги задовільнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 ( Харківська обл,Дергачівський район , смт.Солоницівка, пров.1-го Травня ,14,МФО 351533, іпн НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Іскра" ( м.Львів, вул. ВУлецька,14, іпн 44 п/р 1980 в філії ЗРУ ПАТ Банк "Фінанси і кредит" МФО 325923) суму основного боргу 28877,58 грн., 317,65 грн. інфляційні втрати, 609,99 грн. 3 % річних, судовий збір 1609,50 грн.

В частині стягнення пені в сумі 10680,10 грн., 740,93 грн. збитків - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Лаврова Л.С.

рішення підписане 08.05.12 року.