РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2012 року Справа № 5004/689/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Левчук І.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західінкомбанк" на рішення господарського суду Волинської області від 20.06.12р. у справі № 5004/689/12 (суддя Кравчук Віктор Оксентійович)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західінкомбанк"

про стягнення 181 774,20 грн. заборгованості на підставі договору суборенди майнового комплексу від 30.04.2009р.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 05 вересня 2012 року у зв'язку із неможливістю прийняти участь в судовому засіданні зі справи № 5004/689/12 судді Філіпової Т.Л. через участь в судових засіданнях в складі колегій суддів по інших справах та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 5004/689/12 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г., суддя Василишин А.Р.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю пред'явленого до відповідача позову щодо стягнення суми заборгованості 146774,20 грн., в стягненні 35000,00 грн. за травень 2009 року відмовлено у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 20.06.12р. у справі 5004/689/12 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що укладеним договором суборенди обумовлено, що підставою для сплати відповідачем (суборендарем) орендної плати за приміщення є рахунки, які повинні були виставлятися позивачем (орендарем), тобто момент виконання зобов'язання поставлено у залежність від виставлення рахунків орендарем.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Волинської області від 20.06.12р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 20.06.12р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2009 року між малим підприємством «Інкомсервіс» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди майнового комплексу, що знаходить за адресою: м. Черкаси, б-р Шевченка, 274/1 з прилеглими прибудовами загальною площею 362,5 м.кв. (а.с. 8).

Відповідно до пункту 6.4 договору орендар має право здавати орендоване майно в суборенду, при цьому строк суборенди не повинен перевищувати строк оренди.

30 квітня 2009 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) та Черкаською філією КБ «Західінкомбанк» ТОВ (суборендар) було укладено договір суборенди майнового комплексу, на підставі пункту 1.1 якого орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування (суборенду) майновий комплекс, що знаходиться в м.Черкаси, б-р Шевченка, 274/1, з прилеглими господарськими прибудовами. Загальна площа приміщення становить 362,50 м2 (а.с. 6).

Факт передачі майнового комплексу стверджується актом прийому-передачі орендованого майна від 30.04.2009 р. підписаного обома сторонами (а.с. 7).

У відповідності до приписів ч.1 ст.284 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 2.1 договору орендна плата становить 35000,00 грн. за календарний місяць, яка щомісячно перераховується на поточний рахунок банку орендаря не пізніше 10-го числа поточного місяця.

На виконання умов договору суборенди позивачем було надано відповідачу, а останнім прийнято у строкове користування приміщення, визначені останнім, що підтверджується актом прийому-передачі орендованого майна (а.с. 7).

Проте, Черкаська філія КБ «Західінкомбанк» ТОВ взяті на себе згідно договору суборенди від 30.04.2009 р. зобовязання в частині проведення з позивачем розрахунків по орендній платі (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконала, у звязку з чим заборгувала фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 181 774,20 грн. Визначена сума заборгованості включає в себе заборгованість по сплаті орендних платежів в сумі 181 774,20 грн. за період з травня 2009 р. по жовтень 2009 р. (а.с. 9).

Проаналізувавши норми матеріального права (ст.144 Господарського кодексу України, ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 283, 286 Господарського кодексу України, ст. 774 Цивільного кодексу України), Положення Міністерства фінансів України від 28.07.2000 року № 181 Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 "Оренда", суд першої інстанції прийшов до висновку, що поняття «піднайм» та «суборенда» є тотожними поняттями, а відтак укладений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Черкаською філією КБ «Західінкомбанк» договір суборенди від 30.04.2009р. за своєю правовою природою є договором оренди.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір суборенди предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Посилання апелянта на ту обставину, що момент виконання останнім зобовязання щодо внесення орендної плати за користування орендованими приміщенням згідно з договором суборенди поставлено у залежність від виставлення позивачем рахунків про її оплату, правомірно були визнані місцевим судом безпідставним та документально не обґрунтованим, оскільки договором суборенди чітко визначено як суму щомісячної орендної плати (п. 2.1 договору), так і строк її перерахування на рахунок орендодавця (п. 2.1 договору), а також встановлений обовязок орендаря у визначений договором термін перераховувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умовами договору визначений строк здійснення орендних платежів.

Вказівка на виставлення орендодавцем рахунків не змінює строку оплати і не є подією, з якою сторони пов'язують настання строку оплати.

Відсутність виставлених кредитором рахунків може бути обставиною заперечення боржника проти позову у разі неможливості встановити розмір грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про підставність предявленого до відповідача позову щодо стягнення суми заборгованості 146 774,20 грн.

В стягнення 35 000,00 грн. за травень 2009 року господарським судом Волинської області відмовлено правомірно з огляду на наступне.

Згідно статей 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, до позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів встановлена позовна давність тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 виникло право на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів - 11.05.2009 року, оскільки відповідно до п. 2.1 договору орендна плата орендарем повинна перераховуватись не пізніше 10-го числа поточного місяця.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представником відповідача заявлено суду першої інстанції про застосування позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості за травень 2009 року.

Враховуючи строк виникнення у позивача зазначеного права на звернення до суду 11.05.2009 р. і час звернення позивача з позовом 07.06.2012 р., то позовна давність сплила щодо стягнення заборгованості по орендних платежах за травень 2009 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 20.06.12 р. у справі №5004/689/12 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західінкомбанк" - без задоволення.

Справу №5004/689/12 повернути господарському суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Василишин А.Р.