ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.12 р. Справа № 5006/7/83пд/2012

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді: Колесник Р.М.

при секретарі судового засідання Дороховій Т.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

За позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства «Баренс Шоколад» м.Донецьк Україна

До відповідача: Barens Group SA Lausanne Switzelend

За участі третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міжрегіональної Української біржі, м. Ясинувата

За участі третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баренс Шоколад ЛТД», м. Донецьк

За участю третьої особи-3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Донецька, м. Донецьк

За участю третьої особи-4 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції (Совєтське відділення), м. Макіївка

Предмет спору: визнання недійсним біржового контракту від 29.10.2010р. укладеного між ЗАТ «Баренс Шоколад» та Barens Group в особі повіреного ТОВ «Баренс Шоколад ЛТД» 29.10.2010р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_4

від третьої особи 1: ОСОБА_5

від третьої особи 2: ОСОБА_6

від третьої особи 3: не прибув

від третьої особи 4: не прибув

Закрите акціонерне товариство Баренс Шоколад, м.Донецьк Україна звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Barens Group SA Lausanne Switzelend про визнання недійсним біржового контракту від 29.10.2010р., укладеного між ЗАТ Баренс Шоколад та Barens Group в особі повіреного ТОВ Баренс Шоколад ЛТД 29.10.2010р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на:

- відсутність повноважень голови ліквідаційної комісії ОСОБА_7 на укладання (підписання) біржового контракту від 29.10.2010р., оскільки реалізації майна юридичної особи, що ліквідується за рішенням власника, передує зокрема інвентаризація майна юридичної особи, що ліквідується, проведення незалежної оцінки майна такої особи, складення проміжного ліквідаційного балансу, його затвердження учасниками юридичної особи. Після здійснення дій ліквідатором (ліквідаційною комісією) у разі встановлення недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Таким чином, за твердженням позивача, повноваження ОСОБА_7, як голови ліквідаційної комісії ЗАТ «Баренс Шоколад» на укладання біржового контракту від 29.10.2010р., предметом якого є продаж устаткування, належного ЗАТ «Баренс Шоколад», виникають на підставі закону, відповідно до приписів якого, повноваження щодо реалізації майна юридичної особи, що ліквідується, виникають лише після складання та затвердження проміжного ліквідаційного балансу, у разі встановлення недостатності коштів для задоволення вимог кредиторів. Отже, враховуючи той факт, що головою ліквідаційної комісії ЗАТ «Баренс Шоколад» не були виконані описані вище вимоги нормативно-правових актів, то висновок щодо відсутності повноважень у ОСОБА_7 на укладання (підписання) біржового контракту від 29.10.2010р., за твердженням позивача, є обґрунтованим та доведеним;

- спірну угоду укладено між повязаними особами;

- все рухоме та нерухоме майно ЗАТ «Баренс Шоколад» знаходились у податковій заставі, оскільки як свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №35077608 від 29.02.2012р., з 12.05.2010р. все рухоме та нерухоме майно знаходиться у податковій заставі, що враховуючи приписи Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, свідчить про необхідність узгодження спірної біржової операції з податковим органом, що не було виконано під час укладання наведеної біржової угоди;

- порушення під час проведення біржових торгів положень Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (а саме ст.ст. 15,16 закону), зокрема публікації повідомлення про продаж майна та порядок внесення гарантійного внеску;

- майно, що було предметом спірного біржового контракту є невідємною частиною будівлі квасильно-засолювального цеху, загальною площею 2686,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул. Горлівська, б. 2, будівлі виробничого комплексу, котельної, складу, загальною площею 1106,50 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул. Горлівська, б. 2д, а отже, відповідно до вимог ст. 186 Цивільного кодексу України входило до складу нерухомого майна, що на час укладання спірного контракту перебувало під забороною відчуження, оскільки було предметом договору іпотеки №15-94/17-5068/07 від 10.08.2007р., №15-94/17-1607/08 від 14.03.2008р.

Ухвалою суду від 27.04.2012р. було порушено провадження за вказаною позовною заявою та залучено до участі у справу третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1)Міжрегіональну Українську біржу (86001, Україна, Донецька обл., м.Ясинувата, вул.Герцена, 19, 83114, м.Донецьк, пр.Панфілова, 20-а); 2)Товариство з обмеженою відповідальністю Баренс Шоколад ЛТД (83112, Україна, м.Донецьк, вул.Горлівська, 2-д).

Ухвалою суду від 16.05.2012р. залучено до участі у справу третю особу 3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 податкову інспекцію у Ленінському районі м. Донецька, м. Донецьк.

Відповідно до відзиву на позовну заяву б/н від 28.05.2012р. третя особа 2 заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки документи, які підтверджують виконання ОСОБА_7 функцій ліквідатора, покладених на нього чинним законодавством, повністю підтверджуються протоколом загальних зборів акціонерів ЗАТ „Баренс Шоколад від 18.01.2010р.; посилання позивача на норми ст.15 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) є помилковими, оскільки аукціон за конкурсом провадиться в процедурі банкрутства відповідно до прийнятого рішення комітетом кредиторів, накладення податкової застави є недійсною, оскільки таку заставу було накладено 12.05.2010р., а саме в період дії мораторію, який було введено по справі №27/82б, тобто з прямим порушенням вимог Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом; посилання позивача на те, що спірну угоду укладено між повязаними особами є безпідставними, оскільки позивач на момент реалізації майна за спірним біржовим контрактом знаходився в процесі припинення юридичної особи за рішенням власника майна, а не в процедурі банкрутства, тому не можуть регулюватися нормами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, на які посилається позивач в своїй позовній заяві.

30.05.2012р. позивач заявив клопотання про залучення у справу в якості третьої особи 4 без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 обєднану державну податкову інспекцію (Совєтське відділення), м. Макіївка. Ухвалою суду від 30.05.2012р. вказане клопотання було задоволено.

12.06.2012р. третя особа 3 надала пояснення по справі №5870/10/10-013-5 від 08.06.2012р., відповідно до яких зазначила, що відповідно до вимог п.8.3 ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами податкову заставу у двократному розмірі податкового боргу було зареєстровано у реєстрі заборон відчудження обєктів рухомого майна, відносно позивача по справі.

Відповідно до відзиву на позовну заяву б/н від 20.06.2012р. відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки документи, які підтверджують виконання ОСОБА_7 функцій ліквідатора, покладених на нього чинним законодавством, повністю підтверджуються матеріалами справи №27/82б; посилання позивача на норми ст.15 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) є помилковими, оскільки аукціон за конкурсом провадиться в процедурі банкрутства відповідно до прийнятого рішення комітетом кредиторів, накладення податкової застави є недійсною, оскільки таку заставу було накладено 12.05.2010р., а саме в період дії мораторію, який було введено по справі №27/82б, тобто з прямим порушенням вимог Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом; посилання позивача на те, що спірну угоду укладено між повязаними особами є безпідставними, оскільки позивач на момент реалізації майна за спірним біржовим контрактом знаходився в процесі припинення юридичної особи за рішенням власника майна, а не в процедурі банкрутства, тому не можуть регулюватися нормами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, на які посилається позивач в своїй позовній заяві.

04.07.2012р. третя особа 4 надала пояснення по справі від 03.07.2012р., відповідно до яких зазначила, що 12.05.2010р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна Донецької філії державного підприємства „Інформаційний центр Міністерства юстиції Совєтським відділенням ОСОБА_2 ОДПІ на все рухоме та нерухоме майно ЗАТ „Баренс Шоколад було зареєстровано податкову заставу (№ витягу 27093801, реєстраційний номер 9813859, контрольна сума 1А17А44605). Станом на 26.06.2012р. майно боржника не звільнено від податкової застави та не виключено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

05.07.2012р. позивач до канцелярії суду надав клопотання б/н та дати, відповідно до якого останній просить суд витребувати у КП „Бюро технічної інвентаризації м.Донецька довідку щодо наявності державної реєстрації права власності ЗАТ „Баренс Шоколад на підстанцію (ТП кондитерська фабрика), площею 60 кв.м., проходна (КПП), площею 175 кв.м., що розташовані за адресою 83112, м.Донецьк, вул. Горлівська, 2д, станом на 29.10.2010р. Суд відповідно ухвалою задовольнив клопотання позивача.

Відповідно до відзиву на позовну заяву б/н від 11.07.2012р. третя особа 1 зазначила наступне: біржовий контракт щодо реалізації підстанції (ТП кондитерська фабрика) площею 60,0 кв.м. та прохідної (КПП) площею 175,0 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Горлівська, 2д, м.Донецьк третьою особою 1 не укладався та такого біржового контакту взагалі не існує, таким чином суд повинен припинити провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України. Також третя особа 1 зазначила, що посилання позивача на норми ст.15 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) є помилковими, оскільки аукціон за конкурсом провадиться в процедурі банкрутства відповідно до прийнятого рішення комітетом кредиторів, накладення податкової застави є недійсною, оскільки таку заставу було накладено 12.05.2010р., а саме в період дії мораторію, який було введено по справі №27/82б, тобто з прямим порушенням вимог Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом; посилання позивача на те, що спірну угоду укладено між повязаними особами є безпідставними, оскільки позивач на момент реалізації майна за спірним біржовим контрактом знаходився в процесі припинення юридичної особи за рішенням власника майна, а не в процедурі банкрутства, тому не можуть регулюватися нормами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, на які посилається позивач в своїй позовній заяві. За наведених обставин третя особа 1 просила суд припинити провадження у справі.

Крім того, відповідач в судовому засіданні 12.07.2012р. та 17.07.2012р. заявив усне клопотання про припинення провадження по справі (протоколи судового засідання від 12.07.2012р. та 17.07.2012р.).

Відповідно до розпорядження в.о. голови господарського суду Донецької області від 12.07.2012р. справу передано на розгляд судді Колесник Р.М.

Позивач протягом розгляду справи надавав пояснення по суті спору відповідно до яких останній наполягав на задоволенні позовних вимог та підтримував свою правову позицію.

Крім того, для всебічного, повного та обєктивного розгляду справи №5006/7/83пд/2012 судом було витребувано з архіву господарського суду Донецької області справу №27/57б за заявою боржника ОСОБА_1 акціонерного товариства „БАРЕНС ШОКОЛАД м.Донецьк, про визнання банкрутом, відповідно до п. 22.8 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10 грудня 2002 р. N 75 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Вищого господарського суду України від 25 жовтня 2004 року N 64, та змінами, внесеними наказом Вищого господарського суду України від 23 травня 2011 року N 60). Суд ознайомився з матеріалами справи №27/57б та зробив відповідні копії для долучення їх до матеріалів справи №5006/7/83пд/2012.

На підставі клопотання відповідача б/н від 20.06.2012 р. та відповідно до вимог ст.4-4 ГПК України, п.7 ст. 129 Конституції України судовий розгляд здійснювався з фіксацією технічними засобами аудиозапису з 20.06.2012р.

Розгляд справи на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України продовжувався за клопотанням позивача до 12.07.2012р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Договору доручення № 14/10/10 ВSGА від 14.10.2010 р. Довіритель - Barens Group SA доручив Повіреному Товариству з обмеженою відповідальністю «Баренс Шоколад ЛТД» виконати всі необхідні юридичні дії, пов'язані з укладанням та виконанням договорів, направлених на придбання Barens Group SA права власності на майно ОСОБА_1 акціонерного товариства «Баренс Шоколад» шляхом участі на відкритих біржових торгах. Перелік майна, яке Довіритель мав намір придбати викладений в додатку №1 до договору доручення.

26.10.2010р. Міжрегіональна Українська біржа та Barens Group SA в особі повіреного ТОВ „Баренс Шоколад ЛТД уклали договір про біржове обслуговування №388-ЧБ від 26.10.2010р., відповідно до п.1.1 якого біржа надає статус тимчасового члена біржі з 26.10.2010р. по 26.10.2011р. з наданням місця №102 і права участі в торгах, а член біржі вносить членські внески в розмірі вказаному в п. 3.1, і поточні членські внески в розмірі, вказаному в п. 3.2.

26.10.2010р. Повірений подав до Міжрегіональної Української біржі заявку для участі у біржових торгах.

29.10.2010р. на Міжрегіональній Українській біржі відбулися біржові торги з реалізації майна ЗАТ «Баренс Шоколад».

Від Продавця діяв Ліквідатор ЗАТ «Баренс Шоколад» ОСОБА_7 на підставі протоколу загальних зборів акціонерів ЗАТ «Баренс Шоколад» б/н від 18.01.2010 року.

Відповідно до Протоколу ведення біржових торгів по реалізації майна ЗАТ „Баренс Шоколад № 2 від 29.10.2010 року, переможцем торгів з реалізації підстанції (ТП кондитерська фабрика) площею 60,00 кв.м., прохідної (КПП), площею 175,0 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Горлівська, буд. 2д, м. Донецьк, 83112, став член біржі Barens Group SA в особі повіреного ТОВ «Баренс Шоколад ЛТД. Відповідно до умов протоколу №2 від 29.10.2010р. переможець в біржових торгах повинен оплатити придбане майно за ціною 88 649,23 гривень, без урахування ПДВ, з урахуванням попередньої оплати 5% гарантійного внеску, протягом 6 місяців різними частинами щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Позивачем був заявлений позов про визнання недійсним біржового контракту від 29.10.2010р. укладеного між ЗАТ «Баренс Шоколад» та Barens Group в особі повіреного ТОВ «Баренс Шоколад ЛТД» 29.10.2010р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Заявляючи позов про визнання недійсним договору (його окремих пунктів), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено судом, протоколом загальних зборів акціонерів ОСОБА_1 акціонерного товариства „БАРЕНС ШОКОЛАД м. Донецьк від 18.01.2010р., копія якого міститься в матеріалах справи, прийняте рішення про затвердження звітів про виконання основних напрямків діяльності товариства; про затвердження результатів діяльності Товариства за 9 місяців 2009р., про затвердження звітів і висновків ревізійної комісії; про припинення діяльності ЗАТ „Баренс Шоколад шляхом ліквідації у відповідності з діючим законодавством України у загальному порядку; про відкриття ліквідаційної процедури з 04.02.2010р.; про обрання ліквідаційної комісії у складі: ОСОБА_7 голови ліквідаційної комісії, ОСОБА_6 члена ліквідаційної комісії, ОСОБА_9 - члена ліквідаційної комісії; та вирішено ліквідацію товариства здійснювати в загальному порядку, у відповідності до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про акціонерні товариства, та відповідно до інших законодавчих актів; у разі встановлення недостатності вартості майна для задоволення вимог кредиторів вирішено ліквідацію провести в порядку передбаченому Законом України „По відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 110 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла станом на час укладення спірного біржового контракту, юридична особа ліквідується: за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

З наведеного вбачається, що встановивши за наслідками проведення досудової ліквідаційної процедури, що майна, належного боржникові не достатньо для задоволення вимог кредиторів подальша процедура ліквідації та, відповідно, продаж майна боржника має відбуватися відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Наведене повністю узгоджується з положеннями статті 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якої якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Рішенням загальних зборів акціонерів закритого акціонерного товариства «Баренс Шоколад» від 15.04.2010р., що оформлений протоколом б/н від 15.04.2010р. загальних зборів акціонерів ЗАТ „Баренс Шоколад, копія якого наявна в матеріалах справи, було вирішено визнати підсумки діяльності ліквідаційної комісії задовільними та затвердити звіт про діяльність ліквідаційної комісії; затвердити проміжний ліквідаційний баланс; звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство позивача в порядку ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.04.2010 року, копія якої наявна в матеріалах справи, за заявою закритого акціонерного товариства „БАРЕНС ШОКОЛАД м. Донецьк порушено провадження по справі №27/57б про банкрутство позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Тобто з цього моменту ліквідація мала відбуватися виключно згідно правил цього закону та вже не могла здійснюватися на підставі рішення загальних зборів акціонерів закритого акціонерного товариства «Баренс Шоколад» від 18.01.2010 року.

Постановою суду від 12.05.2010р. по справі №27/57б, копія якої наявна в матеріалах справи, боржник визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура строком на 6 місяців до 12.11.2010р., ліквідатором призначений голова ліквідаційної комісії ОСОБА_7.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2010р. по справі №27/57б, копія якої наявна в матеріалах справи, касаційну скаргу ТОВ „Компанія з управління активами „ІЗІ ЛАЙФ задоволено; постанову господарського суду Донецької області від 12.05.2010р. скасовано; справу № 27/57Б передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.11.2010р. по справі №27/57б, копія якої наявна в матеріалах справи, визнано банкрутом боржника Закрите акціонерне товариство „БАРЕНС ШОКОЛАД, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців до 16.05.2011р.; обовязки ліквідатора ОСОБА_1 акціонерного товариства „БАРЕНС ШОКОЛАД м. Донецьк покладено на голову ліквідаційної комісії ОСОБА_7.

Отже станом на день проведення біржових торгів 29.10.2010 року процедура добровільної досудової ліквідації була припинена, у звязку зі зверненням до господарського суду Донецької області із заявою про порушення щодо позивача справи про банкрутство за ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Водночас, через скасування постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2010 року постанови господарського суду Донецької області від 12.05.2010 року по справі №27/57б, ОСОБА_7 не можна вважати особою повноважною вчиняти дії з розпорядження майном позивача бо його повноваження як ліквідатора в межах досудової ліквідації на підставі рішення загальних зборів акціонерів позивача від 18.01.2010 року вже було припинено, а у межах справи про банкрутство йому ще не було надано дані повноваження.

За змістом статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

При цьому як зазначено в ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» тільки з моменту призначення ліквідатора відповідною постановою суду він набуває права, в тому числі щодо продажу майна боржника.

З наведеного вбачається, що законними та правомірними діями ліквідатора щодо здійснення відчуження майна боржника можна вважати лише тоді коли вони вчинюються ліквідатором, призначеним відповідною постановою суду, якою одночасно боржника визнано банкрутом та якщо вони вчиняються із чітким дотриманням процедури відчуження майна, передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зокрема ст. 30 цього закону.

Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву він наполягає на тому, що ліквідатором виставлено майно на продаж не у межах процедури банкрутства, а в процедурі ліквідації за рішенням власника.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження і в ході розгляду цієї справи в межах якої судом встановлено, що ліквідатор ОСОБА_7, здійснюючи продаж майна позивача на відкритих торгах 29.10.2010 року діяв не як ліквідатор у межах справи про банкрутство, а у межах досудової ліквідації яка проводилися щодо позивача на підставі рішення загальних зборів акціонерів позивача від 18.01.2010 року.

Про це, зокрема, свідчить і сам текст протоколу №2 від 29.10.2010 року про ведення біржових торгів по реалізації майна ЗАТ „Баренс Шоколад, в преамбулі якого зазначено, що ліквідатор діє саме на підставі рішення загальних зборів акціонерів закритого акціонерного товариства «Барнес Шоколад» від 18.01.2010 року та жодного посилання на зміст процесуальних рішень у справі про банкрутство № 27/57Б в ньому не має.

Наведені обставини обумовлюють висновки суду про те, що ліквідатор ОСОБА_7 не мав повноважень на участь у біржових торгах, а тим паче на укладення біржового контракту, оскільки його повноваження, що були визначені протоколом загальних зборів акціонерів позивача від 18.01.2010 року станом на день проведення біржових торгів вже були припинені, а право здійснювати відчуження майна боржника станом на 29.10.2010 року він, через прийняття Вищим господарським судом України постанови від 11.08.2010 року по справі №27/57б, ще не набув.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12.05.2010р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна Донецької філії державного підприємства „Інформаційний центр Міністерства юстиції Совєтським відділенням ОСОБА_2 ОДПІ на все рухоме та нерухоме майно ЗАТ „Баренс Шоколад було зареєстровано податкову заставу (№ витягу 27093801, реєстраційний номер 9813859, контрольна сума 1А17А44605). Станом на 26.06.2012р. майно боржника не звільнено від податкової застави та не виключено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За змістом ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в редакції, що діяла станом на час укладення спірного біржового контракту з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення (п. 8.1.);

Відповідно до п.п. 8.6.1. п. 8.6. ст. 8 зазначеного закону платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом: а) купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні;

Згідно п.п.п. з), п.п. 8.7.1. п.8.7. ст. 8 цього закону активи платника податків звільняються з податкової застави з дня: прийняття окремого рішення судом у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства.

Доводи відповідача, що викладені ним у відзиві про те, що податковий орган неправомірно вніс відомості про виникнення податкової застави 12.05.2010 року, тобто в період коли діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів у межах справи про банкрутство позивача №27/82Б є безпідставними, оскільки за даними компютерної програми „Діловодство спеціалізованого суду провадження по справі № 27/82Б, а, отже і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, мало місце лише 18.05.2011 року (відповідно до ухвали господарського суд Донецької області від 18.05.2011р. по справі №27/82б), тобто пізніше ніж були проведені біржові торги.

Станом на час проведення біржових торгів 29.10.2010 року в провадженні господарського суду Донецької області перебувала справа про банкрутство № 27/57Б, але факт введення мораторію на задоволення вимог кредиторів по цій справі, що мало місце 23.04.2010 року не змінює оцінки доводів відповідача, оскільки вони суперечать змісту наведених вище положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зокрема про те, що право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Як вбачається з матеріалів справи податковий борг позивача виник, ще у 2009 році, та саме з цього моменту майно, що належить позивачу перебуває у податковій заставі в силу закону, а тому внесення відповідних відомостей про податкову заставу 12.05.2010 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом із зазначеного реєстру № 27093801, не спростовує доводів позивача про наявність податкової застави станом на час проведення біржових торгів, оскільки наявні у справі матеріали свідчать про те, що жодного окремого рішення судом у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства, як це передбачено п.п.п. з), п.п. 8.7.1. п.8.7. ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не приймалося, отже податкова застава щодо майна позивача станом на день проведення біржових торгів була чинною.

Такими, що не заслуговують на увагу є і доводи відповідача про те, що ліквідатор здійснюючи продаж майна позивача не був обізнаний з приводу перебування майна позивача у податковій заставі, оскільки оцінка судом вчинення відчуження майна позивача, що перебуває у податковій заставі без погодження з податковим органом, як неправомірного, не залежить від того, чи знав про цей факт ліквідатор чи ні.

Отже прийняття господарським судом Донецької області 23.04.2010 року ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство позивача по справі № 27/57Б не означає автоматичного скасування дії податкової застави та враховуючи те, що станом на день вчинення спірного правочину 29.10.2010 року майно позивача, в тому числі те, що було предметом біржових торгів 29.10.2010р. перебувало у податковій заставі, здійснення ліквідатором відчуження цього майна відбулося неправомірно.

Щодо доводів позивача про порушення під час проведення біржових торгів положень Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» суд вважає їх безпідставними, оскільки обовязкове застосування цього закону відбувається лише у випадку проведення конкурсу (аукціону), який, у свою чергу, проводиться коли після публікації оголошення про проведення відкритих торгів надійде дві чи більше пропозицій про придбання майна банкрута (ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Оскільки в даному випадку конкурс (аукціон) не проводився у суду не має підстав вважати, що під час проведення біржових торгів 29.10.2010 року учасники торгів мали дотримуватися положень наведеного закону.

Таким чином, під час проведення відкритих торгів 29.10.2010 року відбулася ціла низка порушень вимог актів цивільного законодавства.

Оцінюючи матеріали справи, доводи позивача, суд також виходить з наступного.

Відповідно п. 2. ч. 1. статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 640 ЦК України договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Правові умови створення та діяльності товарних бірж на території України визначені Законом України «Про товарну біржу».

Стаття 15 Закону України "Про товарну біржу» визначає біржову операцію як угоду, яка відповідає сукупності наведених нижче умов: являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; її учасниками є члени біржі; подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Виходячи з системного аналізу норм ст. 15 Закону України «Про товару біржу» під біржової угодою (операцією) слід розуміти угоду, укладену між членами біржі в біржовому приміщенні (залі) у встановлений біржова час і має своїм предметом товар, допущений до обігу на даній біржі. Крім того, угода повинна бути проведена за участю біржового маклера, який зобов'язаний зробити відповідний запис у книзі реєстрацій біржових угод та оформити її відповідною маклерської запискою.

За наслідками проведених біржових торгів було складено протокол №2 від 29.10.2010р., в якому зафіксовано істотні умови для укладення за результатами торгів договору купівлі-продажу спірного майна (Угоди).

Відповідач наполягав на тому, що угоду дійсно було укладено, бо як він вважає набув право власності на майно, що було предметом торгів, які відбулись 29.10.2010р.

Суд протягом розгляду справи зобовязував сторони по справі надати біржовий контракт від 29.10.2010р. На час вирішення господарським судом спору по суті сторони ухвали суду не виконані, не надано до матеріалів справи сам біржовий контакт від 29.10.2010р.

Суд зауважує на наступне, відповідно до ст. 20 Закону України «Про товарну біржу» спори, що виникають по біржових угодах, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України, статутом товарної біржі та біржовими правилами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з п. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності до положень ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Згідно частини 4 статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) тощо застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Приписи ст. 657 ЦК України визначають, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації..

Як передбачено частиною 3 статтею 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, за результатами проведених біржових торгів Угода підлягає укладенню в письмовій формі і нотаріальному посвідченню, та державній реєстрації.

Відтак, момент вчинення зазначеної Угоди відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією.

Оскільки доказів письмового укладення, нотаріального посвідчення та здійснення державної реєстрації Угоди в матеріалах справи відсутні, цей правочин є неукладеним, тобто таким, що не існує у часі та просторі, а отже й не створює для сторін будь-яких прав та обовязків.

З цих підстав не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалів справи і доводи відповідача про виникнення у нього права власності на майно: підстанції (ТП кондитерська фабрика) площею 60,00 кв.м., прохідної (КПП), площею 175,0 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Горлівська, буд. 2д, м. Донецьк, 83112, щодо якого відбулися торги 29.10.2010 року.

Господарський суд приймає до уваги, що недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Як зазначалось вище, сторонами при вчиненні Угоди не були додержані встановлені законодавством умови, необхідні для її укладення, зокрема, не здійснено письмове укладення, її нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Тобто, дана Угода в силу Закону є неукладеною.

Неукладений сторонами договір є неіснуючим у часі, пространстві та по відношенню до невизначеного кола осіб, при цьому дійсність неукладенного договору не можливо оспорити.

Згідно з приписами п. 8 Постанови Верховного Суду від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановивши, що договір є неукладеним, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, в позовних вимогах ОСОБА_1 акціонерного товариства «Баренс Шоколад», м.Донецьк Україна слід відмовити.

Решта посилань сторін та учасників судового процесу судом до уваги не приймається через невідповідність зазначених заперечень та обґрунтувань предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Стосовно клопотання відповідача та третьої особи 1 про припинення провадження по справі, суд відмовляє в їх задоволенні, у звязку з відсутністю предмета спору, оскільки твердження викладені в даних клопотаннях спростовуються вищевикладеним в даному процесуальному документі та матеріалами справи.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 22, 27, 33, 34, 49, 69, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства Баренс Шоколад м.Донецьк Україна до відповідача Barens Group SA Lausanne Switzelend, про визнання недійсним біржового контракту від 29.10.2010р. укладений між ЗАТ «Баренс Шоколад» та Barens Group в особі повіреного ТОВ «Баренс Шоколад ЛТД» 29.10.2010р.

У судовому засіданні 17.07.2012р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 23.07.2012р.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня його прийняття.

Суддя Колесник Р.М.