ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" вересня 2012 р. Справа № 5019/1201/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Якимчук Ю. П.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Поліклініки №2 Рівненської міської ради, м. Рівне

до відповідача ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2, м. Рівне

про стягнення 31 010, 45 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3 юрисконсульт, ОСОБА_4 економіст;

від відповідача ОСОБА_5 представник.

Представникам сторін права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Поліклініка №2 Рівненської міської ради (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач) в якому просить стягнути з відповідача 31 010, 45 грн. заборгованості по орендній платі.

Ухвалою господарського суду від 25 липня 2012 року порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні до 21.08.2012 р.

21 серпня 2012 року в судове засідання зявився представник позивача. З метою надання сторонам конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, у звязку з неявкою в судове засідання, призначене на 21.08.2012р., представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 18.09.2012р.

В судовому засіданні 18 вересня 2012 року було оголошено перерву до 25 вересня 2012 року.

19 вересня 2012 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається що відповідач позов не визнає з підстав викладених у відзиві, та просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

В судовому засіданні 25 вересня 2012 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників сторін в судовому засіданні, суд встановив наступне.

1 липня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 21 (далі - договір).

За умовами п. 1.1. Договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення поліклініки №2 по вул. Драгоманова,7, загальною площею 298, 27 кв. м., експертна оцінка якого становить (відповідно до висновку про вартість майна, а. с. 11) 445 100, 00 грн.

Пунктом 1.3. договору було визначено, що приміщення передається від позивача відповідачу, а потім повертається від відповідача позивачу на підставі акту прийому-передачі, що готується позивачем.

1 листопада 2007 року позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове користування нерухоме майно площею 298,27 м кв. за адресою м. Рівне, вул. Драгованома, 7, яке складається з нежитлового підвального приміщення, про що сторонами підписано акт прийому-здачі нежитлового приміщення (а.с.23).

Метою оренди даного приміщення було визначено розміщення офісів резидентів України.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору, сторонами також було погоджено термін дії договору, а саме що строк договору встановлюється з 1 липня 2007 року по 1 червня 2008 року та при відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих же умовах, які було передбачені договором.

За змістом п. 4.1. договору сторонами було погоджено розмір орендної плати, відповідно до чого місячна орендна плата за оренду приміщення була встановлена в сумі 3 740, 58 грн. за місяць плюс ПДВ згідно з чинним законодавством.

02 липня 2007 року відповідно до п. 6.1. Договору відповідач звернувся із заявою до позивача, про надання йому дозволу на виконання капітального ремонту орендованих приміщень з метою приведення їх до належного санітарно - технічного стану (а. с. 39).

03 липня 2007 року позивач надав дозвіл відповідачу на виконання капітального ремонту орендованих приміщень.

Між відповідачем та ПП ОСОБА_6 було укладено договір підряду, відповідно до якого відповідач доручив ПП ОСОБА_6 виконати загальнобудівельні роботи по обєкту підвальне приміщення що знаходиться по вул. Драгоманова,7, загальною площею 298, 27 кв. Вартість даних робіт була передбачена договором підряду в розмірі 322 767, 00 грн.

Дані роботи були виконані ПП ОСОБА_6, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (а.с.а.с.26-29), та загальним актом по всіх виконаних підрядних роботах (а.с.а.с.30-32).

Вартість даних робіт, як і було передбачено умовами договору склала 322 767, 00 грн., що також підтверджується й аудиторським висновком про достовірність витрат по ремонтних роботах виконаних підприємцем ОСОБА_2 від 9 вересня 2008 року (а.с.а.с.51-53).

31 жовтня 2007 року відповідач звернувся із заявою до позивача про зарахування йому на підставі статті 18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вартості виконаних робіт в рахунок орендної плати, а саме в розмірі 353 591, 00 грн. відповідного до доданого кошторису.

29 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода про зміни до договору оренди нежитлового приміщення № 21 від 01.07.2007 року.

Умовами даної додаткової угоди сторони погодили розмір орендної плати в сумі 3710,85 грн. за місяць, яку вирішили вважати базовою. Базова орендна плата підлягає щомісячній індексації на індекс інфляції, які визначаються та публікуються Мінстатом України. Витрати на капітальний ремонт погодили віднести в рахунок орендної плати згідно чинного законодавства. Додаткова угода вважається припиненою з моменту сплати орендної плати в натуральній формі на суму 322 767, 00 грн.

Інші умови Договору сторони залишили незмінними і підтвердили за ними свої зобовязання.

Згідно поданих позивачем ОСОБА_7 звірки взаєморозрахунків між орендодавцем та орендарем, за станом на 1 березня 2012 року, орендна плата в розмірі 322 767,00 гривень зарахована в натуральній формі в повному обсязі. Позивач вказує на те, що таким чином з 1 березня 2012 року Додаткова угода про зміни до договору оренди нежитлового приміщення № 21 від 01.07.2007 року вважається припиненою, а тому відповідно до п. 4.2. та п. 6.4. Договору та ОСОБА_7 звірки взаєморозрахунків між орендодавцем та орендарем, відповідач мав сплатити до 20 березня орендну плату в сумі 7724,34 гривень. Проте своїх зобовязань орендар належним чином не виконує, за станом на 1 червня 2012 року він має заборгованість по орендній платі (за лютий - 7724,34грн., березень - 7749,10грн., квітень - 7780,08 грн., травень - 7756,88 грн.) в розмірі 31010,45 гривень, про що орендарю були виставлені відповідні рахунки та вручений лист претензія від 24 квітня 2012 року.

В ході проведеної Контрольно-ревізійним відділом в м. Рівне та Рівненському районі перевірки Поліклініки №2 Рівненської міської ради, про що складено акт від 25 травня 2011 року №270-16/13, було встановлено, що згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»від 10.04.1992 року N 2269-ХІІ, методика розрахунку між відповідним бюджетом орендодавцем і балансоутримувачем та порядок використання орендної плати для обєктів що перебувають у комунальній власності визначається органами місцевого самоврядування, відповідно до чого Управлінням комунальної власності Рівненської міської ради видано наказ № 107-а від 30.08.2004 року «Про розрахунок орендної плати», згідно якого нарахування орендної плати за користування комунальним майном здійснюється на підставі Постанови Кабінети Міністрів України від 04.10.1995 №786 «Про методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна»та Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади м. Рівного затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 06.10.2009 № 2884.

Однак, в ревізійний період з 01.05.2008р. по 31.03.2011р. Поліклінікою №2 орендна плата для відповідача нараховувалася всупереч Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 та всупереч Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади м. Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 06.10.2009 № 2884 в частині того, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць, а не базової орендної плати на індекс інфляції за поточний місяць.

На підставі проведеної Контрольно-ревізійним відділом перевірки, позивачем було здійснено перерахунок розміру орендної плати, внаслідок чого в січні 2012 року орендна плата в розмірі 322 767,00 грн. зарахована в натуральній формі в повному обсязі, і починаючи з лютого місяця 2012 року по серпень місяць 2012 року за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 53 184, 47 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на розрахунок згідно з постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 р., що суттєво відрізняється від розрахунку згідно з додатковою угодою від 29.09.2008 р., поданого також як позивачем, так і відповідачем як доповнення до відзиву в обґрунтування своїх заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач діяв відповідно до умов договору та додаткової угоди, позивачем не було наведено факту будь-яких порушень з боку відповідача взятих на себе за умовами договору та додаткової угоди до нього зобовязань чи недотримання домовленості встановленої умовами даного договору та додаткової угоди до нього. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази які б підтверджували факт недійсності даного договору, чи внесення будь-яких змін (крім передбачених додатковою угодою).

Поданий як доказ наявної у відповідача заборгованості акт звірки між позивачем та відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року суперечить умовам договору та додаткової угоди, а тому не може вважати належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність у відповідача заборгованості за умовами договору та додаткової угоди.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на ст. 11 та ст. 526 ЦК України.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналізуючи статтю 11 ЦК України, судом встановлено що права та обовязки позивача та відповідача у цій справі виникли на підставі укладеного договору. Щодо частини 3 даної статті, то вона регулює відносини, за якими коли цивільні права та обов'язки безпосередньо виникають лише з такого акта, і тому в більшості випадків для виникнення цивільних прав та обовязків лише актів цивільного законодавства недостатньо; для виникнення цивільно-правових наслідків, передбачених актом цивільного законодавства, необхідне настання іншого юридичного факту чи фактів, зокрема у вигляді укладення певного договору, що і є у цьому випадку, оскільки обовязок укладення договору оренди державного та комунального майна випливає з норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Щодо статті 526 ЦК України, то визначає загальне правило виконання зобов'язання, а саме те, що зобов'язання має виконуватися належним чином.

Оцінка належності здійснюється на підставі основних критеріїв, відповідно до яких належність виконання можна віднести відповідність виконання умовам договору. Статтями 6 та 627 ЦК України визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору, для визначення належності виконання зобов'язання перш за все необхідно встановити, чи відповідає виконання умовам укладеного сторонами цивільно-правового договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні (ст. 638 ЦК), або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання.

Відповідачем було дотримано всіх умов укладеного договору, а також додаткової угоди до нього, будь-якого порушення з його сторони в ході судового розгляду справи не було встановлено.

Як зазначено в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Поліклініки №2 Рівненської міської ради за період з 01.05.2008 року по 31.03.2011 року №270-16/13 від 25 травня 2011 року, складеного Контрольно-ревізійним відділом в м. Рівне та Рівненському районі недоотримання фінансових ресурсів внаслідок недотримання Постанови Кабінети Міністрів України від 04.10.1995 №786 «Про методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна»та Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади м. Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 06.10.2009 № 2884, допущено з вини позивача.

Цей факт також підтверджує відсутність вини відповідача в непередбаченні договором умов сплати орендної плати.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача з боку відповідача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання).

Таким чином, оскільки у цьому випадку не мало місце порушення вимог договору відповідачем, відповідно, не повинна наставати будь-яка його відповідальність.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір в розмірі 1 609, 50 грн. покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 28 вересня 2012 року.

Суддя Трускавецький В. П.