ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" серпня 2012 р. Справа № 5019/977/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Рівнесільмаш», смт. Квасисилів Рівненського районну Рівненської області

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Морган Феніче», смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області

до відповідача 2 Спільного підприємства «Роланд-Україна»у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі СП «Роланд-Україна»), смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача 1 - не зявився;

від відповідача 2 - ОСОБА_1 директор, ОСОБА_2 представник.

Представникам відповідача 2 права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Рівнесільмаш»звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче» та Спільного підприємства «Роланд Україна»про визнання недійсним договору підряду від 5 січня 2011 року між ТОВ «Морган Феніче»та СП «Роланд Україна»з посиланням на ст.ст.16, 203, 215, 216, 234 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовані тим зокрема, що договір підряду від 5 січня 2011 року не був спрямований на створення правових наслідків, технологічне обладнання ще до складення договору від 5 січня 2011 року було демонтоване ВАТ «Рівнесільмаш»та перевезено у корпус № 1, а відтак за станом на 05.01.2011р. ніяких дій ТзОВ «Морган Феніче»по демонтажу технологічного обладнання вчинятися не могло. З цих підстав, позивач вважає, що оспорений договір є фіктивним правочином.

Розгляд справи у судових засіданнях відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду від 02.07.2012р. та 23.07.2012р.

27 червня 2012 року господарському суду від СП «Роланд-Україна» надійшов відзив на позовну заяву вих. № 39 від 27.06.2012р. (вхідний номер канцелярії суду 6279/12) з додатками (а.с.а.с.30-35), в якому відповідач 2 просив відмовити у позові ПАТ «Рівнесільмаш»повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач 2 відзначив про неправомірність звернення позивача до суду з таким позовом, оскільки позивач не є учасником оспореного договору і звернувся за захистом інтересів ТзОВ «Морган Феніче», а також відповідач 2 відзначив про неправомірність позовних вимог, оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження фіктивності оспореного договору.

До відзиву відповідачем 2 були подані суду копії наказів СП «Роланд-Україна»№ 1 від 05.11.2011р. «Про організацію демонтажних робіт»та № 14 від 30.11.2011р., яким розформовано бригаду робітників у звязку з повним завершенням виконання робіт по демонтажу технологічного обладнання у приміщенні корпусу № 2 (за адресою смт. Квасилів вул. Індустріальна, 12), на замовлення «Морган Феніче» (а.с.а.с.53-67) на підтвердження сплати за поставлений природний газ у вересні-жовтні 2011 року на підставі договору № 14/2636/11 купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року.

24 липня 2012 року суду від ТзОВ «Морган Феніче»як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, поступила позовна заява від 20.07.2012р. № 98/12 (вхідний номер канцелярії суду 7408/12) про визнання недійсним договору підряду від 5 січня 2011 року, укладеного між ТзОВ «Морган Феніче»та СП «Роланд-Україна»та зобовязання СП «Роланд Україна»повернути кошти ТзОВ «Морган Феніче», перераховані згідно платіжного доручення № 269 від 02.12.2011р. на суму 48000,00 грн. Відповідачем у цій позовні заяві вказано СП «Роланд Україна», третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТ «Рівнесільмаш».

Суд відмовляє у прийнятті цієї позовної заяви з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.26 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін.

Інститут третіх осіб у господарському процесі породжується багатосуб'єктністю матеріальних правовідносин і необхідністю участі у справі різних суб'єктів з метою захисту їх прав і законних інтересів.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб'єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб'єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору. Під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути здійснена через подання самостійного позову.

Самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушено відповідачем. Тож третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Тому третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу.

З метою вступу у справу третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, повинна подати позов до однієї чи двох сторін.

Якщо позов буде подано до обох сторін, то вони виступатимуть у процесі співвідповідачами.

Як вбачається з матеріалів справи ТзОВ «Морган Феніче»у цій справі є учасником судового процесу відповідачем 1, а позовна заява подана ТзОВ «Морган Феніче»як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

З огляду на положення норм ст.ст.1, 21, 26 ГПК України та враховуючи вищенаведене, участь юридичної особи (ТзОВ «Морган Феніче») у справі одночасно як відповідача 1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - є процесуально неможливою.

З наведеного вбачається, що позов ТзОВ «Морган Феніче»як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору є по своїй суті окремим позовом, який повинен розглядатись в окремому позовному провадженні.

За таких обставин та керуючись ст.ст.26, 62 ГПК України, абз.5 пп.3.12. п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»суд відмовляє у прийнятті позовної заяви ТзОВ «Морган Феніче», поданої як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про визнання недійсним договору підряду від 5 січня 2011 року, укладеного між ТзОВ «Морган Феніче»та СП «Роланд-Україна»та зобовязання СП «Роланд Україна»повернути кошти ТзОВ «Морган Феніче», перераховані згідно платіжного доручення № 269 від 02.12.2011р. на суму 48000,00 грн.

07 серпня 2012 року представником позивача подано господарському суду клопотання від 07.08.2012р. (вхідний номер канцелярії 7990/12) про відкладення розгляду справи у звязку з отриманням заяви ТзОВ «Морган Феніче»для підготовлення до судового засідання. Також, у зазначеному клопотанні відзначено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.05.2012р. № 2а/1770/1012/2012 встановлено факт проведення робіт саме ПАТ «Рівнесільмаш». Окрім того, позивач просить у разі незадоволення клопотання про відкладення розгляду справи № 5019/977/12 розглянути її без участі ПАТ «Рівнесільмаш».

Також, слід відзначити, що посилаючись на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23.05.2012р. у справі № 2а/1770/1012/2012, представником позивача не було подано суду копії цієї постанови, а також не вказано про набрання нею законної сили.

У судових засіданнях представники відповідача 2 заперечили проти вимог та доводів, викладених у позовній заяві, підтримали свої доводи, вимоги та заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, а також поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Враховуючи ті обставини, що учасники судового процесу про розгляд справи у судовому засіданні були повідомлені належним чином; розгляд справи у судовому засіданні неодноразово відкладався (зокрема за клопотанням позивача та відповідача 1); у попередніх судових засіданнях присутні представники учасників судового процесу дали суду пояснення, висловили доводи та міркування; в учасників судового процесу було достатньо часу, щоб здійснити усі дії (подати докази, клопотання тощо), які вони вважали за необхідне щодо предмету цього спору; явка учасників судового процесу у засідання господарського суду обовязковою не визнавалась; у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для розгляду спору, суд відхиляє клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи і вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача 1 за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу у судовому засіданні, суд встановив наступне.

5 січня 2011 року між ТзОВ «Морган Феніче» (замовник) та СП «Роланд-Україна»(виконавець) був укладений договір підряду (далі по тексту рішення договір підряду, а.с.а.с.18-19), відповідно до умов якого виконавець зобовязується на свій ризик виконати роботи з демонтажу технологічного обладнання, а замовник зобовязується прийняти і оплатити виконані роботи на умовах чинного договору.

30 листопада 2011 року складено Акт № 36 здачі-приймання робіт (а.с.10), за яким роботи по етапу Демонтаж-монтаж технологічного обладнання (послуги навантажувачем) згідно Рахунку про оплату № 36 від 30.12.2011 року виконані у повному обсязі і відповідають умовам договору на суму 48 000 грн. СП «Роланд-Україна»30.11.2011р. була видана податкова накладна № 36 (а.с.20). ТзОВ «Морган Феніче»перераховано СП «Роланд Україна»48 000 грн. платіжним дорученням № 269 від 02.11.2011 року (а.с.7).

09 листопада 2010 року за № 69-В ВАТ «Рівнесільмаш»видано наказ «Про організацію перевезення обладнання» (а.с.8), відповідно до якого з 09.11.2010р. зупинено виробничу діяльність ремонтно-інструментального цеху в корпусі № 2. Згідно з пунктом 3 наказу на час вивозу матеріальних цінностей РІЦ з приміщення корпусу № 2 в приміщення корпусу № 1 відповідальним за демонтаж і вивіз обладнання, розміщення та збереження матеріальних цінностей РІЦ у виробничому корпусі №1 призначено ОСОБА_3

30 грудня 2010 року за № 82-В ВАТ «Рівнесільмаш»видано наказ «Про завершення перевезення обладнання». Підстава видаіа такого наказу закінчення (демонтаж) технологічного обладнання корпусу № 2 для реалізації інвестиційного проекту зі створення меблевої фабрики.

09 червня 2011 року між ВАТ «Рівнесільмаш» та ТзОВ «Морган Феніче»було укладено договір оренди (а.с.а.с.13-15). Відповідно до пункту 3.1 Договору до складу нерухомості, що передається в оренду входить: корпус № 2 площею 16482,8 м2, побутові приміщення площею 4326,5 м2, бетонні замощення, асфальтовані замощення, грунтове покриття.

На виконання Договору складено Акт передачі нерухомості від 09 червня 2011 року (а.с.16).

Відповідно до пункту 4.6 Договору в день початку Оренди орендар здійснює огляд Нерухомості щодо наявності обладнання, що лишилось, сировини, незавершеного будівництва та відходів. У випадку виявлення такого обладнання, сировини, незавершеного виробництва або відходів. Орендар має право вказати про це у додатку до Акту прийняття нерухомості.

Як стверджує позивач такого Акту між сторонами договору оренди від 09.06.2011р. не складалося.

З огляду на вищенаведені обставини позивач вважає, що договір підряду від 5 січня 2011 року не був спрямований на створення правових наслідків, технологічне обладнання ще до складення договору від 5 січня 2011 року було демонтоване ВАТ «Рівнесільмаш»та перевезено у корпус № 1, а відтак за станом на 05.01.2011р. ніяких дій ТзОВ «Морган Феніче»по демонтажу технологічного обладнання вчинятися не могло. З цих підстав, позивач вважає, що оспорений договір є фіктивним правочином.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Так, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, вчинятися у формі, встановленій законом, а також бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону встановлені в параграфі 2 глави 16 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 54 ГПК України встановлено, що подана до господарського суду позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та обставини, якими позивач їх обґрунтовує.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»встановлено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану («Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», лист Верховного Суду України від 24.11.2008р.).

На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути визнано судом недійсним в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану («Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», лист Верховного Суду України від 24.11.2008р.).

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір підряду, не будучи стороною за цим договором, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси.

У цьому випадку позивачем не подано суду доказів, яким чином оспорений договір підряду порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а також яким чином визнання недійсним оспореного договору підряду і повернення сторін у попередній (первісний стан) відновить його порушене право.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Твердження позивача про фіктивність оспореного договору підряду за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки відповідно до приписів ст. 1 ГПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Вищевикладена позиція викладена зокрема у постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2011р. у справі № 33/341, «Практиці розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», викладеній у листі Верховного Суду України від 24.11.2008р., у п. 18 ОСОБА_4 господарського суду від 07.04.2008р. №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України».

Як вже зазначалося вище, звертаючись до суду із даним позовом, позивач, всупереч наведених вище вимог законодавства, не наводить в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, для захисту яких він звернувся до суду, а лише стверджує про те, що оспорюваний правочин є фіктивним та просить визнати договір підряду недійсним.

Такі позовні вимоги є безпідставними, з огляду на наступне.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відзначено зокрема, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується самим позивачем зокрема, що ТзОВ «Морган Феніче»було сплачено СП «Роланд-Україна»48000 грн., тобто на виконання оспореного договору підряду було передано майно у цьому випадку сплачено грошові кошти, що у свою чергу вже виключає кваліфікацію оспореного правочину як фіктивного.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо посилання позивача на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23.05.2012р. № 2а/1770/1012/2012, якою на думку позивача встановлено факт проведення робіт саме ПАТ «Рівнесільмаш», то суд відзначає наступне.

Відповідно до інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень України, за реєстраційним номером 25138375, зареєстрована (міститься) постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 23.05.2012р. у справі № 2а/1770/1012/2012 за позовом ТзОВ «Морган Феніче»до Державної податкової інспекції у Рівненському районі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ця постанова, відповідно до ст.ст.32-43 ГПК України оцінюється судом як доказ у справі поряд з іншими доказами.

Як вбачається з вищезгаданої постанови суду адміністративної юрисдикції, у ній не встановлено тих фактів, на які посилається позивач, а саме: факту проведення робіт по оспореному договору саме ПАТ «Рівнесільмаш».

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону України «Про судовий збір». господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Повернути ТзОВ «Морган Феніче»позовну заяву від 20.07.2012р. № 98/12 (вхідний номер канцелярії суду 7408/12), подану як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22 серпня 2012 року.

Суддя Трускавецький В.П.