КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2012 № 8/247/20/7/5/2/2/2/2

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Синиці О.Ф.

ОСОБА_1

секретар Гончарук І.В.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

від відповідача-1 - ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

від відповідача-2 - не зявився

від прокуратури - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Полікомбанк»

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 17.04.2012 р.

у справі №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Закритого акціонерного товариства «Полікомбанк»

до 1) Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського

міського управління юстиції

2) Головного управління Державної казначейської служби України у

Чернігівської області

за участю першого заступника прокурора Чернігівської області

про стягнення 2206466,82 грн. та 93735,98 доларів США збитків

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Полікомбанк» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про стягнення 2206466 грн. 82 коп. та 93735,98 дол. США збитків, заподіяних внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих написів та наказів господарського суду про стягнення на користь позивача заборгованості по кредитах з ВАТ ЧТЦ Дружба та про зобовязання Управління Державного казначейства України в Чернігівській області перерахувати відділу ДВС суму збитків для виконання рішення суду.

Після початку розгляду справи по суті позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області за рахунок коштів державного бюджету суму 2204351 грн.99 коп. та гривневий еквівалент 93677,08 доларів США, що по курсу НБУ станом на 12.04.12 р. становить 748011 грн.48 коп., а всього 2952363 грн.47 коп.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 17.04.1012 р. здійснено процесуальне правонаступництво відповідачів: відповідача-1 Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції його правонаступником - Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції; відповідача-2 Управління Державного казначейства в Чернігівській області його правонаступником - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.04.2012 р. (повний текст якого підписано 23.04.2012 р.) в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Закрите акціонерне товариство «Полікомбанк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 17.04.2012 р. у справі №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

19.07.2012 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, в звязку з неможливістю забезпечити участь в судовому засіданні уповноваженого представника.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача-2 не зявився.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача-2.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником позивача заявлено клопотання про заміну Закритого акціонерного товариства «Полікомбанк» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Полікомбанк». На підтвердження факту правонаступництва представник позивача послався на наявні в матеріалах справи копію витягу статуту ПАТ «Полікомбанк», копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов'язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов'язковими для особи, яку він замінив.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання представника позивача про здійснення заміни Закритого акціонерного товариства «Полікомбанк» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Полікомбанк».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2012 р. у справі №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача-1 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2012 р. у справі №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2012 р. у справі №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, прокурора, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

На момент звернення позивача з даним позовом в провадженні відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Чернігова знаходилося зведене виконавче провадження №2056/9 про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Чернігівський торговий центр Дружба на користь держави, фізичних та юридичних осіб боргів на загальну суму 4530025 грн.46коп., 93677,08 доларів США та 411766,67 швейцарських марок. В тому числі, до зведеного виконавчого провадження були приєднані виконавчі документи, стягувачем за якими є позивач, а саме:

- виконавчі написи: №1047 від 15.04.97р. на суму 244996грн.70коп.; № 2343 від 16.06.98р. на суму 413530грн.50коп; № 2344 від 16.06.98р. на суму 317432грн.54коп.; № 1360 від 21.04.98р. на суму 112663,24дол.США та 616грн.30коп.;

- накази господарського суду Чернігівської області від 10.02.03р. № 5/225 на суму 354365грн.; від 03.03.03р. № 8/74 на суму 358270грн.54коп.; від 03.08.2000р. № 3/301 на суму 193249грн.50коп.; від 10.02.03р. № 5/226 на суму 270973грн.14коп.; від 03.03.03р. № 8/75 на суму 274561грн.70коп.

14 грудня 1998 р. ухвалою голови Деснянського районного суду м. Чернігова з метою забезпечення виконання виконавчого провадження №2343 від 16.06.98р. та №2344 від 16.06.98р. накладено арешт на будівлю Дитячий світ, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, пр.Миру,30 та належав на той час ВАТ Чернігівський торговий центр Дружба. Ухвалою судової колегії в цивільних справах Чернігівського обласного суду від 06.04.99р. ухвала від 14.12.98р. залишена без змін.

29.12.1998р. судовим виконавцем Деснянського районного суду складений акт опису майна, яким описано та накладено арешт на комплекс будівель Дитячий світ загальною площею 4683кв.м., в тому числі основна частина 4311,5кв.м., господарські будівлі 372кв.м. При складанні опису від 29.12.1998р. даний обєкт оцінений на суму 1326747 грн.

Позивач вважає, що саме внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця, яке полягало у неповідомленні державній нотаріальній конторі про накладення арешту на обєкт нерухомості, боржник за виконавчим провадженням мав можливість відчужити належне йому нерухоме майно, в звязку з чим стало неможливим задовольнити вимоги стягувачів у зведеному виконавчому провадженні, в тому числі й вимоги позивача, а тому останній вважає, що йому заподіяно збитків у розмірі суми боргу ВАТ ЧТЦ Дружба перед банком за всіма виконавчими документами, які знаходилися у зведеному виконавчому провадженні. Позовна вимога ґрунтується на положеннях ст. 86 Закону України Про виконавче провадження, ст.11 Закону України Про державну виконавчу служба та ст.1174 Цивільного кодексу України, в редакціях, які діяли на момент виникнення спору, тобто 25.10.2004р.

Відповідно до ч.2 ст.86 Закону України Про виконавче провадження збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню, в порядку передбаченому законом.

Згідно зі ст.11 Закону України Про державну виконавчу службу шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Отже, в межах даної справи розглядається спір, який виник між сторонами щодо відшкодування відповідачами шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій посадової особи відповідача-1.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, в тому числі, внаслідок заподіяння шкоди субєкту господарювання, які відносяться до позадоговірних зобовязань.

В силу ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є позадоговірними, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України.

Статтею 1166 Кодексу визначаються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1174 передбачаються особливості відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. Відповідно до приписів даної статті така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Але при цьому діють загальні правила обставин, з якими матеріальний закон повязує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння майнової шкоди. Такими обставинами є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача шкоди.

Приймаючи до уваги спеціальну норму, викладену у ст.1174 Цивільного кодексу України щодо наявності чи відсутності вини, наявність вини заподіювача шкоди презумується.

Позивач на підтвердження протиправності поведінки відповідача-1 посилається на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.08.02р. по справі № 2-3893/2002. Як встановлено вказаним рішенням, яке набрало законної сили з 29.01.03р., судовий виконавець при проведенні дій з приводу виконання ухвали судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.12.98р. в порушенням вимог Інструкції про виконавче провадження, що діяла на момент складання акту опису майна, не повідомив нотаріальну контору про накладення арешту на обєкт нерухомості, внаслідок чого будівля Дитячий світ була відчужена, в звязку з чим бездіяльність державного виконавця була визнана незаконною.

В силу ст.35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обовязковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, а тому не доводиться знов в межах даної справи факт неправомірності бездіяльності державного виконавця.

За загальними правилами під шкодою розуміється зменшення або втрата певного майнового блага, зокрема зменшення або втрата майна потерпілого, що тягне за собою виникнення майнової шкоди.

Встановлюючи на підставі ст.1192 Цивільного кодексу України спосіб відшкодування шкоди, позивач просить стягнути збитки у розмірі суми заборгованості відповідно до виконавчих документів, які знаходилися у провадженні відділу ДВС за відрахуванням сум, що надійшли в погашення заборгованості як від відділу ДВС, так і від боржника.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним отримано виконання на загальну суму 217101 грн.13коп. та 18986,16 дол. США.

Проте, колегією суддів встановлено, що позивачем при визначенні суми збитків не враховано акт від 21.08.1997 р. про передачу майна на суму 22087 грн., а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди саме у заявленому до стягнення розмірі.

Іншою необхідною умовою для покладення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність причинного звязку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, який передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

В обґрунтування своїх вимог та наявності причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою позивач стверджує, що саме внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця втрачена можливість реалізації будівлі магазину Дитячий світ, інше майно у боржника відсутнє, в звязку з чим банк не отримав грошові кошти, стягнуті з боржника на підставі виконавчих написів та наказів господарського суду.

Відповідно до Закону України Про державну виконавчу службу в редакції, яка діяла на момент виникнення спору, примусове виконання рішень, до яких також віднесені й виконавчі написи нотаріусів, здійснюють, в тому числі, державні виконавці відділів державної виконавчої служби районних у містах відділів державної виконавчої служби (далі - державні виконавці).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України Про виконавче провадження(далі - Закон).

Відповідно до ст.1 Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст.5 Закону України Про виконавче провадження, в редакції, яка діяла на момент виникнення спору, державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, для чого він здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Отже, при виконанні виконавчих документів державний виконавець повинен дотримуватися способу та порядку виконання, встановленого органом, що видав даний виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, що станом на день подачі даного позову у зведеному виконавчому провадженні знаходилися на виконанні виконавчі написи нотаріусів №1047 від 15.04.97р., №2343 від 16.06.98р., № 2344 від 16.06.98р., №1360 від 21.04.98р. про стягнення з боржника - ВАТ ЧТЦ Дружбана користь банку за рахунок заставленого майна боргів на суму 978644грн.04коп. та 112663,24 долара США, а також накази господарського суду Чернігівської області: № 3/301 від 03.08.2000р., №5/225 від 10.02.03р., № 8/74 від 03.03.03р., № 5/226 від 10.02.03р., № 8/75 від 03.03.03р. про стягнення з цього ж боржника на користь банку заборгованості в сумі 1451419грн.88коп. саме за рахунок грошових коштів. Всього загальна сума за всіма виконавчими документами на користь позивача становила 2430063грн.92коп. та 112663,24 долара США.

Відповідно до п.5.3.2. Інструкції Про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. №74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999р. за №865/4158, в редакціях, що діяли під час знаходження виконавчих документів позивача на виконанні, при зверненні стягнення для задоволення вимог стягувача-заставодержателя на інше майно боржника, а не безпосередньо на заставлене майно, державний виконавець повинен отримати згоду заставодержателя-стягувача на задоволення його вимог за рахунок іншого майна боржника. Такі дії мають бути проведені державним виконавцем тільки в тому разі, якщо в рішенні суду або виконавчому написі нотаріуса не зазначено конкретно майно боржника, на яке має бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

В жодному з виконавчих документів, які передані позивачем відповідачу-1 для примусового виконання, не встановлений такий спосіб виконання рішення, як звернення стягнення саме на будівлю магазину Дитячий світ.

Ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.12.98р. про накладення арешту на вищезазначену будівлю приймалася з метою забезпечення виконання двох виконавчих написів: №2343 від 16.06.98р. та №2344 від 16.06.98 р. За своїм змістом дана ухвала не є судовим рішенням про зміну встановленого нотаріусом способу виконання виконавчого напису, а стосувалася лише накладення арешту на будівлю, що належала боржнику.

В наказах господарського суду, які знаходилися на виконанні та які покладені в основу розрахунку збитків, зазначено про стягнення боргів за рахунок грошових коштів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 52, 64 Закону України Про виконавче провадження у всіх редакціях, що діяли під час знаходження виконавчих документів про стягнення з ВАТ ЧТЦ Дружба на користь позивача на виконанні у відділі ДВС, обєкти нерухомості підлягали реалізації в останню, третю чергу, лише у разі відсутності у боржника іншого майна.

Отже, реалізація будівлі магазину Дитячий світ могла бути проведена виконавчою службою лише у разі встановлення відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення для погашення вимог кредиторів.

Колегією суддів встановлено, що майно, на яке звернуто стягнення за всіма виконавчими написами, було частково передано виконавчою службою позивачу в рахунок погашення боргу, частково реалізовано виконавчою службою, а кошти перераховані позивачу.

В матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують факт відсутності іншого заставленого майна, на яке було звернуто стягнення, та факт відсутності у боржника грошових коштів. Такими доказами, відповідно до приписів Інструкції про проведення виконавчих дій, є акти про відсутність майна. А відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що матеріалами справи не підтверджується можливість стягнення заборгованості на користь позивача виключно за рахунок реалізації будівлі магазину Дитячий світ.

Статтею 44 Закону України Про виконавче провадження в редакціях, які діяли під час знаходження виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні, встановлена черговість задоволення вимог стягувачів.

Згідно ч.6 ст. ст.44 Закону України Про виконавче провадження вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після повного задоволення вимог стягувачів попередньої черги. У разі недостатності стягненої суми для повного задоволення усіх вимог однієї черги ці вимоги задовольняються пропорційно належній кожному стягувачеві сумі.

Із наданої до матеріалів справи відповідачем-1 довідки від 29.11.2004 р. вбачається, що у зведеному виконавчому провадженні станом на момент звернення позивача з даним позовом знаходилося на виконанні 363 виконавчих документа на загальну суму 4530025грн.46коп., 93677,08дол.США та 411766,67швейцарських марок. Із них, загальна сума виконавчих документів про стягнення заробітної плати, податків і зборів до бюджету, інших вимог, віднесених до першої, а після 28.11.2002р. - другої черги, становила 509096грн.40коп., загальна сума вимог четвертої (пятої) черги задоволення становила 4020929грн.06коп, 93677,08дол.США та 411766,67швейцарських марок.

Як вбачається з виконавчих документів, які перебували на виконанні у зведеному виконавчому провадженні, вимоги позивача по них підлягали задоволенню в останню (четверту/пяту) чергу, крім забезпечених заставою вимог, які підлягали задоволенню за рахунок вартості заставленого майна. Позивачем не надано доказів, на підставі яких суд може прийти до беззаперечного висновку, що всі вимоги позивача підлягали задоволенню в першу чергу.

Як вбачається із звіту №С-175 про проведення експертної оцінки комплексу будівель Дитячий світ вартість даного обєкту станом на 31.05.2002р. становить 2228258грн.40коп.

Твердження позивача про реальну вартість даного обєкту нерухомості станом на момент виникнення спору по даній справі (жовтень 2004р.) не менше 11684165грн. судом до уваги не приймається, оскільки ґрунтується виключно на припущеннях та на даних агентств нерухомості м. Чернігова, опублікованих в місцевих засобах масової інформації. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо визначення в установленому законодавством порядку вартості будівлі магазину після 31.05.2002р. позивач суду не надав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач не довів належними засобами доказування можливість отримати повне задоволення всіх своїх вимог по виконавчих документах, які знаходилися на виконанні у зведеному виконавчому провадженні, відкритого щодо боржника ВАТ ЧТЦ Дружба, виключно за рахунок реалізації будівлі магазину Дитячий світ, колегія суддів вважає, що у позивача відсутні підстави стверджувати, що у разі належного повідомлення державним виконавцем нотаріальної контори про накладення арешту на будівлю магазину Дитячий світ, позивач в повному обсязі отримав би всі стягнуті на його користь як за виконавчими написами, так і за наказами господарського суду, суми заборгованості.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується наявність прямого причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою посадової особи відповідача-1, яка полягала у неповідомленні нотаріальної контори про накладення арешту на обєкт нерухомості, та можливою шкодою, яка заподіяна позивачу у вигляді не отриманих сум, стягнутих з боржника на підставі виконавчих написів та наказів господарського суду.

Оскільки наявність однієї із складових цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди не доведено матеріалами справи, у суду відсутні підстави для покладення такої відповідальності на відповідача-1, а тому позовні вимоги щодо стягнення шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача, викладені в заяві про уточнення позовних вимог, стягнення заявленої суми шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області за рахунок коштів державного бюджету на відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів ст. 43 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України, а після внесення змін до цього кодексу згідно Закону України від 07.07.2011р. (набрав чинності 07.08.2011р.) Державна казначейська служба України, а також відповідно до Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011р. №1280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2011р. за № за №1236/19974, Головне управління Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до покладених на нього завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Матеріалами справи не підтверджується наявність між позивачем та відповідачем-2 правових відносин в частині заподіяння позивачу шкоди, а відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач-2 не може відповідати за заподіяну позивачу шкоду, в звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У звязку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 101-103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Полікомбанк» (Публічного акціонерного товариства «Полікомбанк») залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернігівської області від 17.04.2012 р. у справі №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 залишити без змін.

Матеріали справи №8/247/20/7/5/2/2/2/2/2011 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя Іоннікова І.А.

Судді Синиця О.Ф.

ОСОБА_1