ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" вересня 2012 р. Справа № 5019/1279/11

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»в особі Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», м Рівне

про стягнення в сумі 425 301, 05 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3 представник;

від відповідача ОСОБА_4 представник.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»в особі Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», (далі відповідач), в якому просить (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а.с.66) стягнути з відповідача пеню в розмірі 160 145, 62 грн., компенсації завданих збитків (упущена вигода) в розмірі 165 150, 15 грн., трьох відсотків річних в розмірі 20 000, 29 грн., інфляційних втрат в розмірі 61 449, 53 грн. та 10 000, 00 грн. витрат понесених на оплату послуг адвоката.

12 серпня 2011 року рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №5019/1279/11, з врахуванням ухвал про виправлення описки від 12.08.2012 р., позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача 24 370, 83 грн. пені, 13 928, 51 грн. інфляційних втрат, 3 559,64 грн. три відсотки річних, 23,60 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також 1 000, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

31 жовтня 2011 року постановою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерного товариства «ПриватБанк»залишено без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області 12 серпня 2011 року у справі №5019/1279/11 залишено без змін.

16 січня 2012 року постановою Вищого господарського суду України постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2011 р. та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.08.2011 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення судів апеляційної та першої інстанції відзначив зокрема, що судами залишено поза увагою наявність двох різних договорів банківського рахунку від 30.11.2006 р. та №MC8 від 30.11.2006 р., та, в свою чергу не зясовано питання щодо чинності вказаних договорів.

Згідно з ст. 11112 ГПК України казівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Розгляд цієї справи здійснюється на підставі постанови Вищого господарського суду України від 16 січня 2012 року.

Ухвалою від 12 березня 2012 року Господарський судом Рівненської області, суддя Бережнюк В. В., справу прийнято до розгляду та порушено провадження по справі. Розгляд справи призначено на 10.04.2012 р.

8 травня 2012 року представником відповідача було подано заяву про зупинення провадження у справі до винесення рішення господарським судом Рівненської області по справі 5019/652/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»про визнання недійсним договору банківського рахунку на комплексне обслуговування від 30.11.2006 р.

Ухвалою від 8 травня 2012 року провадження у справі було зупинено до розгляду Господарським судом Рівненської області справи 5019/652/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору банківського рахунку на комплексне обслуговування від 30.11.2006 р., та набранням законної сили рішенням у вказаній справі.

25 липня 2012 року представником позивача було подано клопотання про поновлення провадження у справі № 5019/1279/11.

З метою розгляду вищезгаданого клопотання, 26 липня 2012 року розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області, у звязку з перебуванням судді Бережнюк В. В. у відпустці по вагітності та пологах, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 5019/1279/11, відповідно до якого справа передана на розгляд судді Трускавецькому В. П.

23 серпня 2012 року представником позивача, у звязку із набранням законної сили рішення господарського суду від 4 липня 2012 у справі №5019/652/12, було подано клопотання від 22.08.2012 р. № 441/4 про поновлення провадження у справі № 5019/1279/11.

Ухвалою від 29 серпня 2012 року провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 18.09.2012 р.

У судовому засіданні 18 вересня 2012 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та клопотанні про уточнення позовних вимог, яке за своєю суттю є заявою про зменшення розміру позовних вимог, та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників сторін у судовому засіданні, суд встановив наступне.

30 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»в особі Березнівського відділення було укладено договір банківського рахунку № RO2MC8 (т.2, а.с.а.с.9-12, 25-28), підписаний директором Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк»ОСОБА_5 та договір банківського рахунку на комплексне обслуговування (т.2, а.с.а.с.15, 29-30), підписаний заступником директора Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк»ОСОБА_6

Як вже було зазначено вище, постановою Вищого господарського суду України від 16.01.2012 р. у цій справі, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2011 р. та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.08.2011р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав незясування питання щодо наявності та дійсності двох різних договорів банківського рахунку від 30.11.2006 р. та №MC8 від 30.11.2006 р.

4 липня 2012 року рішенням Господарського суду Рівненської області у справі №5019/652/12 про визнання договору недійсним, яке набрало законної сили, договір банківського рахунку на комплексне обслуговування від 30.11.2006 р., підписаний заступником директора Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк»ОСОБА_6 було визнано недійсним.

Також, у вищезгаданому рішенні відзначено зокрема, що договір №RO2MC8 свою дію не припиняв, жодних заяв щодо внесення змін до нього чи укладення нового договору від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З наведеного вбачається, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.07.2012 р. у справі №5019/652/12 встановлено факти, які підтверджують певні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

Таким чином, виконавши вказівки що містяться в постанові касаційної інстанції, з врахуванням фактів, встановлених у рішенні Господарського суду Рівненської області від 04.07.2012 р. у справі №5019/652/12, суд прийшов до висновку що підставою позову у цій справі є факт порушення відповідачем умов договору від 30.11.2006 р. №RO2MC8.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

28 лютого 2009 року під час дослідження банківських виписок по стану поточного рахунка ОСОБА_1 було виявлено факти безпідставного списання коштів. Порушене право позивач був змушений відстоювати в суді.

25 серпня 2010 року Господарським судом Рівненської області було прийнято рішення у справі №14/2 за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ КБ «ПриватБанк»про повернення коштів, яким заявлені вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»в особі Рівненської філії на користь ОСОБА_1 217633, 00 грн. збитків, 263, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 10 881, 00 грн. витрат на правову допомогу.

13 жовтня 2010 року Львівським апеляційним господарським судом рішення Господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року було частково скасоване - зменшено розмір витрат на послуги адвоката, а саме з 10 881,00 грн. до 5000 грн. В решті вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін, апеляційну скаргу ЗАТ КБ «ПриватБанк»без задоволення.

Отже, у відповідності до положень ч.4 ст.85, ч.3 ст.105 Господарського процесуального кодексу України Рішення господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року в справі № 14/2 набрало законної сили з 13.10.2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З наведеного також вбачається, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.08.2010р. у справі №14/2 (з врахуванням постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.2010р.) встановлено факти, які підтверджують певні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

У позовних вимогах даної справи, як підставу про стягнення пені позивач зазначає незаконне списання грошових коштів з банківського рахунку позивача у сумі 217 633, 00 грн., що підтверджується рішенням господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року по справі №14/2, яким стягнуто з відповідача збитки в сумі 217 633, 00 грн. на користь позивача у вигляді безпідставно списаних відповідачем коштів з рахунку позивача протягом 2007-2008 років, мотивує свої вимоги ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»та ст.1073 ЦК України, а також вважає, що з фактом встановлення у законному порядку вини тієї особи, яка спричинила збитки (або порушила зобов'язання) в нього виникло право на стягнення збитків спричинених несвоєчасним поверненням коштів у вигляді упущеної вигоди.

За змістом ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено ч.2. п.32.3.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" у разі переказу з рахунку платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Приписами пунктів 2.36, 2.38 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, передбачено, що банк, який помилково переказав кошти, зобов'язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення, повернення платнику коштів, що списані банком з рахунку платника без законних підстав або з ініціативи неналежного стягувача, або в разі порушення банком умов договору банківського рахунку чи іншого договору про надання банківських послуг в частині здійснення договірного списання, або внаслідок інших помилок банку, здійснюється в судовому порядку.

За змістом ч.2. п.32.3.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

За приписами п. 5.3. Договору банківського рахунку №RO2МС8 від 30.11.2006 р. сторони погодили, що у разі безпідставного або помилкового переказу грошей з рахунку позивача, відповідач зобовязується переказати (повернути) позивачу списану суму коштів і сплатити пеню у розмірі 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу, тобто даним пунктом договору встановлено іншу, ніж зазначена в Законі України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідальність у разі безпідставного або помилкового переказу грошей з рахунку позивача, а саме у розмірі 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу.

З огляду на викладене, з врахуванням вимог ч. 2. п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», у цьому випадку підлягає до застосування п.5.3. Договору банківського рахунку № RO2МС8 від 30.11.2006р., оскільки у ньому передбачено іншу відповідальність, а ніж ту, яка встановлена ч. 2. п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні».

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України позивач має право нарахувати неустойку за перші шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

У відповідно до положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»встановлено право позивача на стягнення неустойки (штрафу, пені) - за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника.

За таких обставин, строк нарахування неустойки слід визначати відповідно до вимог ч.2. п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», оскільки Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», який є спеціальним по відношенню до Господарського кодексу України щодо спірних правовідносин встановлено обовязок банку сплатити пеню за кожен день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника.

Факт безпідставного списання коштів з рахунків позивача було встановлено Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року в справі №14/2, а тому й строк позовної давності необхідно відраховувати з моменту набрання рішенням законної сили, тобто з 13.10.2010 року.

Враховуючи що позивач звернувся до суду в червні 2011 року, то річний строк позовної давності ним не пропущено.

Випискою по поточному рахунку №3068 на виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 28.10.2010 року у справі №14/2, підтверджується, що 29 квітня 2011 року відповідачем було перераховано позивачу суму 222 869, 00 грн. Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по поточному рахунку №3068 ОСОБА_1 та платіжного доручення №9 від 05.05.2011 року (JBKLBO505L07V) позивач перемістив суму 222 786,50 грн. з поточного рахунку на належний йому картковий рахунок.

Тобто, датою фактичної повної оплати боргу відповідачем позивачу є 29.04.2011 р.

У своїх запереченнях, відповідач посилається на порушення позивачем правил ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме щодо того що при здійсненні розрахунку неустойки, позивачем пропущено термін давності.

Однак, згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідачем не доведено, що умовами Договору банківського рахунку №RO2МС8 від 30.11.2006 року встановлений інший, ніж передбачено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»строк протягом якого нараховується пеня за переказ з рахунку платника суми без законних підстав, а відповідно й період, за який має бути нарахована неустойка, слід визначати у відповідності до вимог закону, а саме п. 32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», як спеціальної норми права, що регулює спірні правовідносини.

Також, згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення пені на суму 160 145,62 грн. за період з 30.10.2007 р. (дати списання відповідачем коштів з рахунка позивача без законних підстав) по 29.04.2011р. включно.

Розрахунок пені здійснений позивачем виходячи з подвійної ставки за короткостроковим кредитом. Однак, як зазначалося вище, судом встановлено, що вказаний розрахунок слід проводити виходячи з розміру пені 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу, у відповідності до п.5.3.Договору.

Судом було перераховано заявлені позивачем вимоги що стягнення пені, і відповідно до проведених судом розрахунків, в період з 30.10.2007 р. по 29.04.2011 р. пеня в розмірі 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу на суму помилкового переказу становить 24 370, 83 грн.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 165 150, 15 грн. Щодо даної вимоги, судом встановлено наступне.

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, тобто: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 4 ст. 623 ЦК України на кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Позивачем не доведено, що він мав намір і реальну можливість розмістити грошові кошти за договором №SAMDN3251 від 02.12.2008 року «Про вклад «Підприємницький» (далі - договір вкладу), який був укладений між ним та відповідачем, предметом якого є внесення позивачем та прийняття відповідачем тимчасово вільних коштів у сумі і на строк, що зазначені у пункті 1.3 Договору, а саме що відповідачу передаються грошові кошти у сумі 110 000 грн. у вклад, на строк 3 місяці по 02.03.2009 року Процентна ставка по вкладу становить 24,75% річних, із зобовязанням виплачувати позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, встановлених цим Договором, а також відкриття відповідачем карткового рахунку.

Також, відповідно до п.4.11 Договору вкладу від 02.12.2008 р. виплата частини вкладу та прийом додаткових внесків до вкладу не проводиться, тобто у позивача не було можливості збільшувати розмір вкладу.

Не доведеним є і той факт, що неможливість здійснення такого розміщення відбулося саме через невиконання відповідачем своїх зобовязань.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 61 449,53 грн. інфляційних втрат у розмірі та 20 000, 29 грн. три відсотки річних.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.2. п.32.3.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.

Таким чином, строк виконання грошового зобовязання щодо повернення платнику списаних без законних підстав грошових коштів наступив з моменту набрання рішенням Господарського суду Рівненської області по справі №14/2 законної сили, тобто з 13.10.2010 року.

Позивачем в своїх розрахунках початок відліку нарахування вказує 30.10.2007 року, проте, такий розрахунок необхідно здійснювати з 13.10.2010 року по 29.04.2011 року, відповідно до якого інфляційні втрати за вказаний період становлять 13 928, 51 грн., три відсотки річних - 3 559, 64 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

25 березня 2011 року між позивачем та представником позивача адвокатом ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю свідоцтво №779 від 25.03.2011 року, була укладена угода про надання адвокатських послуг. Відповідно п. 1 даної угоди Адвокат представляє інтереси позивача у справі за позовом позивача до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про відшкодування збитків, завданих невчасним поверненням грошових внесків. Позивачем було сплачено ОСОБА_7 10000,00 грн. у якості гонорару, що підтверджується наявною в матеріалах справи розрахунковою квитанцією.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі стягнення з відповідача 24 370, 83 грн. пені, 13 928, 51 грн. інфляційних втрат, 3 559, 64 грн. трьох відсотків річних з покладенням на відповідача витрат на оплату державного мита, витрат на оплату послуг адвоката та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України державне мито в розмірі 418, 58 грн. покладаються на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) в особі Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 8, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03022, Київ, вул. Ломоносова 51/г.5, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 24 370 (двадцять чотири тисячі триста сімдесят) грн. 83 коп. пені, 13 928 (тринадцять тисяч девятсот двадцять вісім) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 3 559 (три тисячі пятсот пятдесят девять) грн. 64 коп. три відсотки річних, 23 (двадцять три) грн. 60 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 1 000 (одна тисяча) грн. витрат на оплату послуг адвоката.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) в особі Рівненської філії (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 8, ) в доход Державного бюджету України 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 58 коп. витрат по сплаті державного мита.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 24 вересня 2012 року

Суддя Трускавецький В. П.