ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" серпня 2012 р.Справа № 5023/2418/12 вх. № 2418/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

за участю прокурора - Гелети О.О. (за посв. № 618 від 27 липня 2006 року)

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 (за дов. № 61юр від 10 серпня 2010 року)

розглянувши матеріали справи за позовом Заступник військового прокурора Центрального регіону України, м. Київ в інтересах держави в особі Мінистерство оборони України м. Київ-168

до ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД", м. Харків

про стягнення 339745,20 гривень

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі - Позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (надалі - Відповідач) суми заборгованості у розмірі 88808,19 гривень, у тому числі, 74510,00 гривень суми основного боргу, 11687,14 гривень суми нарахованої пені, 2262,03 гривень суми 3% річних, 349,02 гривень інфляційних нарахувань. Заявлену вимогу обгрунтовує неналежним виконанням Відповідачем умов договору про надання послуг №38к/09-237/2053/ВП-2010, укладеного між сторонами 02 грудня 2010 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 червня 2012 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі порушено та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 червня 2012 року.

21 червня 2012 року представник Відповідача надав через канцелярію суду відзив (вх. №8010), в якому викладена позиція Відповідача полягає у тому, що останній дійсно укладав спірний договір з Позивачем, але, на його думку, Позивачем не доведені ті обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, оскільки Відповідачем було сплачено суму основного боргу за актом виконаних робіт №7 у розмірі 74511,25 гривень 30 березня 2012 року, тобто до подачі позовної заяви Позивачем до суду, останнім не доведено факт направлення чи отримання актів наданих послуг підприємством Відповідача, а також Відповідач вважає, що Позивачем не вірно зроблено розрахунок штрафних санкцій, оскільки в розрахунку не вірно вказано періоди прострочення платежів. За таких обставин Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 червня 2012 року було відкладено розгляд справи на 26 липня 2012 року.

26 липня 2012 року представник Позивача надав через канцелярію суду заяву (вх.№10801), в якій просив суд збільшити розмір позовних вимог та стягнути з Відповідача суму заборгованості у розмірі 339745,20 гривень, у тому числі, 315338,34 гривень суми основного боргу, 19517,28 гривень суми нарахованої пені, 4067,56 гривень суми 3% річних, 822,03 гривні суми інфляційних втрат. Відповідне збільшення обґрунтовує тим, що під час розгляду даної справи у Відповідача виникла заборгованість за спірним договором по акту № 8 від 13 березня 2012 року в сумі 315338,34 гривень. Судом було прийнято вищевказану заяву до розгляду в якості заяви про збільшення позовних вимог та зміну підстави позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 липня 2012 року було відкладено розгляд справи на 14 серпня 2012 року. Також відповідною ухвалою було продовжено строк розгляду справи на 15 днів на підставі статті 69 Господарського процесуального кодексу України та клопотання (вх.№10799) представника Відповідача від 26 липня 2012 року.

06 серпня 2012 року представник Позивача надав через канцелярію суду заяву (вх.№2723), в якій просив суд збільшити розмір позовних вимог та стягнути з Відповідача суму заборгованості у розмірі 342859,55 гривень, у тому числі, 315338,34 гривень суми основного боргу, 22110,62 гривень суми нарахованої пені, 4588,57 гривень суми 3% річних, 822,03 гривні суми інфляційних втрат.

14 серпня 2012 року представник Відповідача надав через канцелярію суду додатковий відзив (вх. №12572), в якому останній зазначив про часткову сплату суми основного боргу в розмірі 200000,00 гривень та у зв'язку з чим просив суд відмовити Позивачу в стягненні іншої частини основного боргу в розмірі 115338,34 гривень. До того ж, просив суд зменшити розмір нарахованої Позивачем пені та розстрочити виконання рішення на шість місяців, посилаючись на скрутне фінансове становище.

Представник прокуратури у відкритому судовому засіданні 14 серпня 2012 року підтримав вищевказану заяву Позивача про збільшення позовних вимог та наполягав на її задоволенні.

Представник Відповідача у відкритому судовому засіданні 14 серпня 2012 року проти вищевказаної заяви Позивача не заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, розглянувши подану заяву Позивача про збільшення позовних вимог, перевіривши повноваження представника Позивача на підписання відповідної заяви, встановивши, що дії Позивача не суперечать чинному законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси сторін, дійшов висновку про її задоволення.

Представник прокуратури у відкритому судовому засіданні 14 серпня 2012 року підтримав позовні вимоги з урахуванням наданих уточнень та наполягав на їх задоволенні.

Позивач у відкрите судове засідання 14 серпня 2012 року свого представника не направив. Про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням останнього про відповідну дату та час слухання, наявним у матеріалах справи.

Представник Відповідача у відкритому судовому засіданні 14 серпня 2012 року проти уточнених позовних вимог заперечував. Зазначав про їх необгрунтованість, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, обовязок доказування та надання доказів, покладений на сторони, тому суд дійшов висновку про достатність в матеріалах справи доказів та можливість розгляду справи без участі представника Позивача за наявними в ній матеріалами.

Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників прокуратури та Відповідача, встановив наступне.

02 грудня 2009 року між Міністерством оборони України (Позивач) та Державним підприємством „Харківський машинобудівний завод „ФЕД" (Відповідач) був укладений договір про надання послуг з контролю якості та приймання продукції №38к/09-237/2053/ВП-2009. Відповідний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Згідно пунктів 1.1, 2.2.2. вказаного договору, Позивач прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення підпорядкованим йому військовим представництвом №155 надання послуг Відповідачу з контролю якості продукції та її приймання, відповідно до вимог нормативно-технічної документації та умов, що вказані в договорах на постачання продукції останнього, по мірі її пред'явлення ним же або за узгодженими графіками згідно затвердженого переліку продукції, що підлягає контролю якості і прийманню Позивачем.

Виконанням обов'язків з боку Позивача згідно п.3.2. даного договору вважалось здійснення представництвом № 155 контролю якості та приймання продукції і складання "Акта про надання послуг з контролю якості та приймання продукції (виконання робіт)".

В свою чергу Відповідач, згідно пунктів 1.2, 3.1., 3.2, зобов'язався оплатити Позивачу надані послуги у розмірі 0,5% від виробничої собівартості прийнятої продукції, яка підлягає контролю, у 30-ти денний термін після отримання Відповідачем затвердженого сторонами акта про надання послуг, тобто відповідний акт є остаточним документом, що підтверджує факт виконання обов'язків з боку Позивача, та являється підставою для фінансових розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, підпорядкованим Позивачеві військовим представництвом №155 були надані послуги з контролю якості та приймання продукції Відповідачу на суму 1055763,54 гривень, що підтверджується підписаними з обох сторін наступними актами:

- акт №5 від 01 червня 2011 року на суму 301321,44 гривень;

- акт №6 від 19 серпня 2011 року на суму 164591,51 гривень;

- акт №7 від 24 листопада 2011 року на суму 274511,25 гривень;

- акт №8 від 13 березня 2012 року на суму 315339,34 гривень.

Відповідач, в свою чергу, послуги за актом №№ 5,6,7 сплатив у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи наступними платіжними дорученнями:

- ПД №7955 від 18 серпня 2011 року на суму 20000,00 гривень (акт №5);

- ПД №8205 від 26 серпня 2011 року на суму 100000,00 гривень (акт №5);

- ПД №9889 від 06 жовтня 2011 року на суму 181321,44 гривень (акт №5);

- ПД №11172 від 04 листопада 2011 року на суму 64000,00 гривень (акт №6);

- ПД №11305 від 09 листопада 2011 року на суму 30000,00 гривень (акт №6);

- ПД №12056 від 02 грудня 2011 року на суму 70592,51 гривень (акт №6);

- ПД №13134 від 28 грудня 2011 року на суму 100000,00 гривень (акт №7);

- ПД №2151 від 05 березня 2012 року на суму 100000,00 гривень (акт №7);

- ПД №3288 від 03 квітня 2012 року на суму 74511,25 гривень (акт №7).

Відповідна сплата за надані послуги за спірним договором підтверджується також і актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 25 червня 2012 року, який було підписано обома сторонами.

На момент розгляду справи Відповідач здійснив часткову сплату основного боргу в розмірі 200000,00 гривень за актом №8 про надання послуг, що підтверджується платіжним дорученням №7920 від 02 серпня 2012 року.

За таких обставин, сума основного боргу Відповідача перед Позивачем складає 115338,34 гривень, яка до цього часу не погашена.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення Відповідачем іншої частини основного боргу в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу Позивача щодо стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 115338,34 гривень нормативно та документально обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з Відповідача частини основного боргу в розмірі 200000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

1-1) відсутній предмет спору;

2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Відповідно до п.4.4 Постанови № 18 від 26 грудня 2011 року Пленуму Вищого господарського суду України, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі вищезазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд, в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу в розмірі 200000,00 гривень припиняє провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо стягнення з Відповідача суми пені у розмірі 22110,62 гривень, суд зазаначає наступне.

Відповідно до п.4.2. спірного договору, за порушення строків оплати послуг замовник (Відповідач) сплачує виконавцю (Позивачу) пеню у розмірі від суми затриманого платежу за кожний день затримки.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд, перевіривши розрахунки пені Позивача щодо кожного із спірних актів, перевіривши періоди нарахування відповідної суми пені, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є невірними, оскільки були нараховані Позивачем за подвійною обліковою ставкою Національного банку України, а тому сума пені, яка підлягає стягненню з Відповідача складає 11055,31 гривень, в іншій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з Відповідача суми 3% річних у розмірі 4588,57 гривень та інфляційних нарахувань у розмірі 822,03 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки суми 3% річних щодо кожного із спірних актів, перевіривши періоди нарахування відповідної суми, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними та підлягають стягненню з Відповідача у розмірі 4588,57 гривень.

Щодо стягнення суми інфляційних нарахувань, суд, перевіривши суму та періоди нарахування, задовольняє позов в цій частині частково, а саме сума 349,00 гривень за актом №7 підлягаяє стягненню з Відповідача, а в частині стягнення суми інфляційних нарахувань у розмірі 473,00 гривень за актом №8 слід відмовити, оскільки індекс інфляції за період з квітня 2012 року по липень 2012 року дорівнював 99,20, тобто відповідні втрати не були понесені.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення суду на шість місяців у зв'язку з його недоведеністю та необгрунтованістю.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог на Відповідача.

На підставі вищевикладеного та ст.129 Конституції України, ст.ст.526, 530, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського суду України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,суд -

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву Позивача про збільшення позовних вимог.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м.Харків, вул.Сумська, 132, , ІПН 91, р/р 0001 в філії „ХЦВ Промінвестбанку", м.Харків, МФО 351458) на користь Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 6 р/р 31 258 273 210 017 в ОПЕРУ ДКУ МФО 820172, ОКПО 00034022) 115338,34 гривень суми основного боргу, 11055,31 гривень суми пені, 4588,57 гривень суми 3% річних та 349,00 гривень інфляційних втрат.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м.Харків, вул.Сумська, 132, , ІПН 91, р/р 0001 в філії „ХЦВ Промінвестбанку", м.Харків, МФО 351458) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів Управління держаної казначейської служби у Дзержинському районі м.Харкова, , рахунок 3003, банк одержувача Головне управління держаної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 6743,59 грн. судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі в частині стягнення 200000,00 гривень суми основного боргу на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовити в частині стягнення 11055,31 гривень пені та 473,00 гривень інфляційних втрат.

Відмовити Державному підприємству "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення суду.

Повне рішення складено 20 серпня 2012 року.

Суддя Аріт К.В.

Справа № 5023/2418/12

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення суду.

Суддя Аріт К.В.