ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" серпня 2012 р. Справа № 5019/944/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна», с. Проліски Київської області

до відповідача -1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендком Симонів», с. Синів Рівненської області

до відповідача -2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК ОСОБА_1», с. Побужани Львівської області

про солідарне стягнення коштів в сумі 711 933, 47 грн.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 представник;

від відповідача-1 - ОСОБА_3 представник;

від відповідача-2 - не зявився.

Представникам сторін, які прибули в засідання суду права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна»(надалі ТОВ «АМАКО Україна») звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендком Симонів»(надалі ТОВ «Лендком Симонів»- правонаступник ПП «Моріон-Агро») та до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК ОСОБА_1»(надалі ТОВ «ЛК ОСОБА_1») про солідарне стягнення коштів на суму 771 011, 98 грн., з яких: 643 719, 51 грн. - основний борг, 112 370, 68 грн. штраф, 9 592, 59 грн. три відсотки річних, 5 329, 20 грн. втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду від 08 червня 2012 року порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.07.2012р.

02 липня 2012р. в судове засідання зявилась представник позивача.

З метою надання сторонам конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, у звязку з неявкою в судове засідання, призначене на 02.07.2012р., представників відповідачів, розгляд справи було відкладено на 23.07.2012р.

23 липня 2012 року представником позивача в порядку вимог ст. 22 ГПК України подано заяву (вхідний номер канцелярії 7317/12) про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідачів на його користь 711 933, 47 грн., з яких: 643 719, 51 грн. - основний борг, 53 292, 17 грн. штраф, 9 592, 59 грн. три відсотки річних, 5 329, 20 грн. втрати від інфляції.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні 23.07.2012р. представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача-1, який прибув в засідання суду, усно заперечив вимоги позивача, просив відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою суду від 23.07.2012р. розгляд справи відкладено на 07.08.2012р.у звязку з неявкою представника відповідача-2.

В судове засідання, призначене на 07.08.2012р., відповідач-2 повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендованої кореспонденції листів, якими надіслано копії ухвали господарського суду про прийняття позовної заяви до розгляду, порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду у судовому засіданні, а.с.а.с.81-84).

Враховуючи ті обставини, що учасники судового процесу про розгляд справи у судовому засіданні були повідомлені належним чином; в учасників судового процесу було достатньо часу, щоб здійснити усі дії (подати докази, клопотання тощо), які вони вважали за необхідне щодо предмету цього спору; явка учасників судового процесу у засідання господарського суду обовязковою не визнавалась; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи суду не поступало; у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2.

У судовому засіданні 07.08.2012р. представники сторін, які прибули в судове засідання, підтримали свої доводи та заперечення і висловили свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача-1 в судовому засіданні, суд встановив наступне.

12 квітня 2011 року між ТОВ АМАКО Україна (Продавець) та ПП «Моріон-Агро»(Покупець), правонаступником всіх прав та обовязків якого є ТОВ Лендком Симонів (а.с.а.с.46-71), було укладено договір № 3448/007353, за умовами якого Продавець взяв на себе обовязок передати у власність Покупця насіння сільськогосподарських культур в кількості, асортименті, у терміни і за цінами, зазначеними у додатку (додатках) до даного договору специфікації, а останнє, у свою чергу, прийняти та оплатити їх вартість (а.с.13-17).

Вказаний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками цих підприємств.

Пунктом 1.2 даної угоди передбачено, що асортимент, кількість та одиниця виміру, умови постачання, оплати товару і його вартість узгоджуються сторонами у відповідних додатках, які є невідємною частиною даного договору.

Так, 12 квітня 2011 року між позивачем та ПП «Моріон-Агро»було підписано додаток № 1 та додаток № 2 до вищезазначеного договору Специфікації (а.с.а.с.18-21), згідно яких позивач зобовязався передати у власність ПП «Моріон-Агро»товар насіння соняшника та кукурудзи, загальною вартістю 132 469 доларів США.

Відповідно до пунктів 2.2 Специфікацій на дату підписання цих додатків гривневий еквівалент вартості зазначеного товару з ПДВ складав 1 117 368, 86 грн.

Також, 10 травня 2011 року між позивачем та ПП «Моріон-Агро»було підписано додаток № 3 до договору Специфікація (а.с.а.с.22-23), згідно якого позивач зобовязався передати у власність ПП «Моріон-Агро»насіння соняшника, вартістю 787, 50 доларів США.

Відповідно до пункту 2.2 Специфікації на дату її підписання гривневий еквівалент вартості зазначеного товару з ПДВ складав 6 337, 87 грн.

На виконання умов договору (специфікацій) позивач фактично поставив ПП «Моріон-Агро» насіння сільськогосподарських культур на загальну суму 532 921, 71 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: від 15 квітня 2011 року № Т-000366/007353, від 6 травня 2011 року № Т-000529/007353, від 10 травня 2011 року № Т-000585/007353, від 17 травня 2011 року № Т-000601/007353, від 11 травня 2011 року № Т-000596/007353 та довіреностями на отримання товару за вказаними накладними (а.с.а.с.24-37).

Крім того, в межах дії договору від 12 квітня 2011 року № 3448/007353 ТОВ АМАКО Україна додатково поставило ПП «Моріон-Агро» 1153 посівні одиниці кукурудзи на за загальну суму 110 797, 80 грн. з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними від 06 травня 2011 року № Т-000528/007353, № Т-000530/007353 та довіреністю № 65/1 від 28.04.2011р. (а.с.а.с.26, 27, 30) та не заперечується відповідачем-1.

18 травня 2012р. позивач скерував на адресу відповідача-1, як правонаступника ПП «Моріон-Агро», претензію (а.с.38) з вимогою сплатити наявну заборгованість в розмірі 110 797, 80 грн. за відпущений товар (1153 посівні одиниці кукурудзи) згідно вищевказаних накладних, яку відповідач-1 залишив без відповіді та задоволення.

Таким чином, всього позивачем на виконання умов договору від 12 квітня 2011 року № 3448/007353 було відпущено ПП «Моріон-Агро» насіння сільськогосподарських культур на загальну суму 643 719, 51 грн. Доказів, які б свідчили про протилежне, суду не подано.

Відповідно до пункту 7 додатку № 1 до договору (Специфікації) покупець зобовязаний сплатити продавцю 100 % загальної вартості товару на наступних умовах:

- перший платіж, у розмірі 20 % від загальної вартості товару, до 20 квітня 2011 року (пункт 7.1 додатку);

- другий платіж, у розмірі 30 % від загальної вартості товару, до 25 червня 2011 року (пункт 7.2 додатку);

- третій платіж, у розмірі 50 % від загальної вартості товару, до 25 жовтня 2011 року (пункт 7.3 додатку).

Відповідно до пунктів 7 додатків № 2 та № 3 до договору (Специфікації) покупець зобовязаний сплатити продавцю 100 % загальної вартості товару в строк до 20 жовтня 2011р.

Проте, ПП «Моріон-Агро»взятий на себе обовязок по оплаті вартості вказаного товару у встановлені договором строки не виконало, сумарно заборгувавши позивачу 643 719, 51 грн.

Як було зазначено вище, ТОВ «Лендком Симонів»є правонаступником усіх прав та обовязків ПП «Моріон-Агро» (відповідно до п.1.2 Статуту Товариства в редакції від 27.02.2012р., зареєстрованій 03.03.2012р., а.с.а.с.46-47).

Відтак, вимоги ТОВ АМАКО Україна до ТОВ «Лендком Симонів», є обгрунтованими.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу за договором від 12 квітня 2011 року № 3448/007353 у розмірі 643 719, 51 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, а відповідач-1 на момент прийняття рішення не надав документів, які б свідчили про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог ТОВ АМАКО Україна про стягнення цієї суми, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням ПП «Моріон-Агро»своїх зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути на його користь штраф у розмірі 53 292, 17 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 230 ГК України згідно з якою під штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

За частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 9 додатку № 1 до договору (Специфікації) у разі порушення покупцем умов оплати товару, визначених у пунктах 7.1, 7.2, 7.3 даного додатку, покупець зобовязаний сплатити продавцю штраф в розмірі 10 % від суми простроченого грошового зобовязання, що підлягає сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості.

Такий самий вид відповідальності сторони передбачили і у пункті 9 додатків №2 та № 3 до договору (у разі порушення покупцем умов оплати товару, визначених у пункті 7 договору).

За таких обставин, позовна вимога ТОВ АМАКО Україна про стягнення штрафу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню в розмірі 53 292, 17 грн. (10% від 532 921, 71 грн.).

Крім того, на підставі статті 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути на його користь три проценти річних в сумі 9 592, 59 грн., нарахованих з 26 жовтня 2011 року по 31 травня 2012 року на суму основного боргу за відпущений товар згідно специфікацій в розмірі 532 921, 71 грн. та втрати від інфляції в розмірі 5 329, 20 грн. за період листопад 2011р. квітень 2012р.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, заявлений позивачем до стягнення розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору, позовні вимоги про стягнення вказаних сум підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 17 травня 2011р. між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого Поручитель (відповідач-2) поручається перед Кредитором (Позивач) за виконання ПП «Моріон-Агро»своїх грошових зобовязань за договором № 3448/007353 від 12 квітня 2011 року в строк та в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, неустойки, інших штрафних санкцій, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки у разі порушення Боржником свого грошового зобовязання перед Кредитором, передбаченого умовами Основного договору та додатками до нього, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 3.3. договору поруки реорганізація боржника не є підставою для припинення дії даного договору. У разі реорганізації Поручителя та/або Боржника, даний договір зберігає свою чинність та є обовязковим для виконання їх правонаступниками.

Позивач, на виконання вимог п. 1.7. договору поруки, 31 жовтня 2011р. звернувся до ТОВ «ЛК ОСОБА_1»з повідомленням-вимогою про сплату поручителем наявної у боржника заборгованості в сумі 643 719, 51 грн., яку ТОВ «ЛК ОСОБА_1»залишило без відповіді та задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд вважає обґрунтованими вимоги ТОВ АМАКО Україна про солідарне стягнення коштів на суму 711 933, 47 грн. з ТОВ «Лендком Симонів», як правонаступника боржника - ПП «Моріон-Агро»та ТОВ «ЛК ОСОБА_1», як майнового поручителя, з яких: 643 719, 51 грн. - основний борг, 53 292, 17 грн. штраф, 9 592, 59 грн. три відсотки річних, 5 329, 20 грн. втрати від інфляції.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» зменшення розміру позовних вимог є підставою для повернення відповідної суми судового збору.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону України «Про судовий збір», господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендком Симонів»(35426, Рівненська область, Гощанський район, с. Синів, вул. Київська, 20А, ідентифікаційний код: 36913953) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК ОСОБА_1»(80513, Львівська область, Буський район, с. Побужани, вул. Шкільна, 127, ідентифікаційний код: 34978102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна»(08322, Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 2, ідентифікаційний код: 21665011) 711 933 (сімсот одинадцять тисяч девятсот тридцять три) грн. 47 коп., з яких: 643 719 (шістсот сорок три тисячі сімсот девятнадцять) грн. 51 коп. - основний борг, 53 292 (пятдесят три тисячі двісті девяносто дві) грн. 17 коп. штраф, 9 592 (девять тисяч пятсот девяності дві) грн. 59 коп. три відсотки річних, 5 329 (пять тисяч триста двадцять девять) грн. 20 коп. втрати від інфляції.

3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендком Симонів»(35426, Рівненська область, Гощанський район, с. Синів, вул. Київська, 20А, ідентифікаційний код: 36913953) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК ОСОБА_1»(80513, Львівська область, Буський район, с. Побужани, вул. Шкільна, 127, ідентифікаційний код: 34978102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна»(08322, Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 2, ідентифікаційний код: 21665011) 14 238 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 67 коп. судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна»(08322, Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 2, ідентифікаційний код: 21665011) з Державного бюджету України зайвосплачений судовий збір у розмірі 1181 (одна тисяча сто вісімдесят одна) грн. 57 коп., перерахований відповідно до платіжного доручення № 3705 від 22.05.2012р., оригінал якого міститься у справі № 5019/944/12.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 13 серпня 2012 року.

Суддя Трускавецький В.П.