УХВАЛА

Справа № 5/68 30.05.12

За скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на дії та бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 18 504,00 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від стягувача (скаржника): не з'явився;

від боржника: не з'явився;

від державної виконавчої служби: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 13.03.2012 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за Договором купівлі-продажу № б/н від 19.02.2010 р. в розмірі 18 504,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 18 504, 00 грн. основного боргу, 185, 04 грн. державного мита та 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

09.08.2011 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68 було видано відповідний наказ.

02.04.2012 р. від стягувача через відділ діловодства суду надійшла скарга на дії відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2012 р. вказану скаргу задоволено частково.

10.05.2012 р. від стягувача через відділ діловодства суду надійшла скарга на дії та бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві, відповідно до якої він просить:

- визнати неправомірними (незаконними) дії відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві, вчинені 26.04.2012 р. щодо винесення постанови про доручення Новозаводському ВДВС ЧМУЮ перевірити факт місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати недійсною вказану постанову від 26.04.2012 р. в частині доручення Новозаводському ВДВС ЧМУЮ перевірити факт місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати неправомірною (незаконною) бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві, яка полягає в ухиленні від здійснення виконавчих дій, направлених на виконання наказу господарського суду міста Києва № 5/68 від 09.08.2011 р., виданого на виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68;

- зобовязати відділ Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві здійснити виконавчі дії, направлені на виконання наказу господарського суду міста Києва № 5/68 від 09.08.2011 р., виданого на виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68;

- винести окрему ухвалу відносно порушення працівниками відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві законності та наявності недоліків в роботі даного органу ДВС при виконанні наказу господарського суду міста Києва № 5/68 від 09.08.2011 р., виданого на виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68;

- надіслати до прокуратури міста Києва повідомлення про ознаки дій, переслідуваних в кримінальному порядку, які полягають у невиконанні працівниками відділу Державної виконавчої служби Дарницького РУЮ в місті Києві та Фізичною-особою-підприємцем ОСОБА_2 рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68.

Зазначена заява обґрунтована тим, що державним виконавцем 26.04.2012 р. було винесено постанову, якою доручено Новозаводському ВДВС ЧМУЮ перевірити факт місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та майновий стан, чим, на думку скаржника, затягується процедура примусового виконання рішення суду у даній справі. При цьому, безпідставність зазначеної постанови скаржник обґрунтовує тим, що в її основу покладені дані рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_4 від 24.01.2012 р., відповідно до якого боржник за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, а зі слів батька боржника ОСОБА_5 встановлено, що боржник мешкає у АДРЕСА_1. Оскільки вказаному рапорту надавалась оцінка судом в ухвалі від 11.04.2012 р., скаржник вважає, що державний виконавець не мав права виносити вказану постанову, в тому числі з посиланням на приписи ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження"

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2012 р. зазначену скаргу призначено до розгляду на 30.05.2012 р.

28.05.2012 р. через відділ діловодства суду від представника скаржника надійшла заява, в якій викладено клопотання про відкладення розгляду скарги, мотивована тим, що скаржник перебуває за межами України, а його представник 30.05.2012 р. перебуватиме в іншому судовому засіданні. Крім того, представник скаржника просить суд викликати в судове засідання для дачі пояснень старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 та зобовязати її надати суду пояснення в письмовій формі стосовно обставин, наведених у скарзі від 06.05.2012 р.

У судове засідання 30.05.2012 р. представники позивача (стягувача) та відповідача (боржника) не зявились, про час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 9 та довідкою Ф 20 до рекомендованого конверту з повідомленням № 01 6 з причиною повернення за закінченням терміну зберігання.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/123 від 15.03.2007 р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, зясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Також, у відповідності до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом було розглянуто клопотання представника скаржника про відкладення розгляду скарги та відмовлено у його задоволенні, оскільки до нього не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на причину неможливості забезпечити явку у судове засідання, та з огляду на приписи ч. 2 ст. 121-2 ГПК України.

Також, враховуючи те, що у судове засідання 30.05.2012 р. від ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві з'явився безпосередньо старший державний виконавець Іванюк Д.С. та враховуючи надання суду у судовому засіданні письмових заперечень на скаргу, суд не знаходить підстав для необхідності повторного виклику вказаної посадової особи у судове засідання та зобовязання надати письмові пояснення, у звязку з чим відповідне клопотання скаржника відхиляється.

У своїх письмових запереченнях ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві проти скарги заперечує та вказує на те, що ним винесено оскаржувану постанову у відповідності до приписів ч. 4 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", а відомості про те, що боржник останнім часом проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, отримані не лише з рапорту дільничного інспектора, але й заяви стягувача про порушення виконавчого провадження, в якій вказана адреса зазначена, як останнє відоме фактичне місце проживання боржника. Також, державний виконавець стверджує про те, що з боржником 25.04.2012 р. відбулась телефонна розмова, в якій останній повідомив про те, що він дійсно проживає у м. Чернігові, про що складено відповідний акт. Після отримання відповіді Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ державним виконавцем будуть проводитись інші виконавчі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Розглянувши скаргу стягувача на дії та бездіяльність ВДВС Дарницького РУЮ в місті Києві під час виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Також, згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно з положеннями Закону України "Про виконавче провадження", юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному статтею 82 цього Закону.

Закон України "Про виконавче провадження", який містить спеціальні норми, не передбачає можливості оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 28891354, 28.09.2011 р. державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в місті Києві ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68, надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду до 05.10.2011 р.

28.09.2011 р. державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в місті Києві ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника, копію якої направлено до БТІ м. Києва, УДАІ м. Києва та до Головного управління земельних ресурсів КМДА.

Також, 28.09.2011 р. державним виконавцем направлено запити до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва, Адресного бюро м. Києва та Державного комітету із цінних паперів та фондового ринку щодо належних боржнику рахунків у банківських установах, його місця проживання та наявності у нього активів, на які може бути здійснено стягнення.

12.10.2011 р. від ДПІ у Дарницькому районі м. Києва надійшов лист № 43499/9/29-005 від 06.10.2011 р. про те, що органи ДПС не мають повноважень надавати державному виконавцю інформацію про фізичних осіб.

Відповідно до відповіді Адресного бюро м. Києва № 44 від 07.10.2011 р. боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з відповіддю УДАІ м. Києва від 19.10.2011 р. за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

15.11.2011 р. державним виконавцем за наслідками виходу за місцем проживання боржника складено акт про те, що йому не було надано доступу до жилого приміщення.

13.01.2012 р. державним виконавцем повторно направлено запит в БТІ м. Києва щодо наявності у боржника нерухомого майна, а також направлено до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві постанову про примусовий привід боржника через ОВС.

24.01.2012 р. державним виконавцем повторно направлено запит до Головного управління земельних ресурсів КМДА.

Згідно з відповіддю БТІ м. Києва № 3874И від 03.02.2012 р. квартира АДРЕСА_3 за боржником на праві власності не зареєстрована.

Відповідно до рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_4 від 24.01.2012 р. боржник за адресою: АДРЕСА_2 не проживає. При цьому, зі слів батька боржника ОСОБА_5 встановлено, що боржник мешкає у АДРЕСА_1.

05.03.2012 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої направлено до ВДВС Чернігівського РУЮ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2012 р. у справі № 5/68 постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві від 05.03.2012 р. визнано недійсною.

20.04.2012 р. державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

26.04.2012 р. державним виконавцем винесено постанову, якою вирішено доручити Новозаводському відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції провести перевірку факту місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та майновий стан; у разі виявлення майна належного боржнику на праві приватної власності провести його арешт та опис та направити копію акту опису до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

Зазначена постанова мотивована тим, що відповідно до рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_4 боржник мешкає у АДРЕСА_1.

Оцінюючи дії державного виконавця на предмет їх відповідності Закону України "Про виконавче провадження" та його повноваженнями, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення , у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік;

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Особи, які перебувають більше одного місяця за межами адміністративно-територіальної одиниці, в якій зареєстроване їх місце проживання, і які мають невиконані майнові зобов'язання, накладені в адміністративному порядку чи за рішенням суду, або призиваються на дійсну військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов'язані зареєструвати місце перебування.

Як вбачається з відповіді Адресного бюро м. Києва № 44 від 07.10.2011 р. боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

У той же час, в матеріалах виконавчого провадження наявний рапорт дільничного інспектора міліції ОСОБА_4 від 24.01.2012 р., відповідно до якого боржник за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, а зі слів батька боржника ОСОБА_5 встановлено, що боржник мешкає у АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову.

В ухвалі від 11.04.2012 р. у справі № 5/68 господарський суд міста Києва зазначав, що обставини зміни місця проживання боржника, мають встановлюватись на підставі достовірних даних, до яких пояснення інших осіб, у тому числі членів сім'ї, що не підтверджені жодними доказами, віднести не можна.

Так, використання недостовірних відомостей про зміну місця проживання боржника може призводити до необґрунтованого пересилання виконавчих документів та затягування процедури примусового виконання рішення суду, що є неприпустимим.

Водночас, за змістом Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не позбавлений права перевіряти достовірність інформації про місце проживання боржника, що надходить з різних джерел, в порядку, визначеному Законом.

При цьому, Закон не містить положень про те, що на час проведення такої перевірки державний виконавець може зупинити виконавче провадження, або не вживати інших необхідних заходів, спрямованих на виявлення майна боржника та примусове виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, в даному випадку, суд не вбачає ознак протиправності в діях державного виконавця щодо винесення постанови від 26.04.2012 р., якою вирішено доручити Новозаводському відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції провести перевірку факту місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та майновий стан; оскільки такі дії узгоджуються з приписами ч. 4 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження".

Наявне в оскаржуваній постанові посилання на ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", судом розцінюється як технічна описка, яка може бути виправлена державним виконавцем.

Відповідно до п. 8 Роз'яснення Вищого господарського суду України № 04-5/365 від 28.03.2002 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги стягувача, викладені у скарзі такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з чим їх відхиляє.

Стосовно вимоги скаржника надіслати до прокуратури міста Києва повідомлення про ознаки дій, переслідуваних в кримінальному порядку, які полягають у невиконанні працівниками відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 5/68, суд відзначає, що відповідно до п. п. 5.10, 5.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", повідомлення органам внутрішніх справ чи прокуратури (частина четверта статті 90 ГПК) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки дії, переслідуваної в кримінальному порядку. За наявності умов, передбачених частиною четвертою статті 90 ГПК, господарський суд повинен надсилати повідомлення саме тому органу, до компетенції якого віднесено вирішення питань про необхідність проведення певних дій або порушення кримінальної справи.

Проте, заявником не подано належних та допустимих доказів на обґрунтування зазначеної вимоги, а судом, в свою чергу, не виявлено у діяльності працівників відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві чи в діях Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 такі порушення законності, які містять ознаки дії, переслідуваної в кримінальному порядку.

Крім того, суд відзначає, що згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 90 ГПК України, господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

При цьому, окрема ухвала виноситься з урахуванням обставин конкретної справи, та її винесення є правом, а не обовязком суду.

Таким чином, вимога скаржника про винесення окремої ухвали відносно порушення працівниками відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві законності та наявності недоліків в роботі даного органу ДВС, задоволенню також не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії та бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві залишити без задоволення.

2. Ухвалу може бути оскаржено в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя В.С. Ломака