РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2012 р. Справа № 11/5007/2/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Прокурора Житомирського району на рішення господарського суду Житомирської області від 13.04.12 р.

у справі № 11/5007/2/12 (суддя Маріщенко Л.О. )

позивач Прокурор Житомирського району в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації

Головного управління держкомзему в Житомирській області

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 обласна рада

до відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації

треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору:

КП"Житомирський обласний лікувально- санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" "ОСОБА_1 обласної ради"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мисливсько - рибальський клуб "Яструб- 2008"

про визнання протиправним та скасування розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 07.09.2011 №851

за участю представників сторін:

позивача 1 - не з'явився

позивача 2- не з"явився

третьої особи 1( ОСОБА_1 обласної Ради) -не з"явився

відповідача - не з'явився

третьої особи 2-Клинчука І.В.,представника, довіреність в справі

третьої особи 3-Сищука В.В.,представника, довіреність в справі

прокурора не з"явився

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13 квітня 2012 року у справі № 11/5007/2/12 (суддя Маріщенко Л.О.) відмовлено у задоволенні позову прокурора Житомирського району в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації , головного управління держкомзему в Житомирській області , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 обласна рада до ОСОБА_1 районної державної адміністрації , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: КП "ОСОБА_1 обласного лікувально-санаторного центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" ОСОБА_1 обласної ради" , товариство з обмеженою відповідальністю "Мисливсько-рибальський клуб "Яструб - 2008" про визнання протиправним та скасування розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 07.09.2011 № 851

Ухвалюючи рішення та застосовуючи норми ст. 144 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 142 Земельного кодексу України, ст. 43, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , 6, 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", місцевий господарський суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не доведено, які саме права ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та головного управління держкомзему в Житомирській області були порушені оспорюваним розпорядженням , яке прийнято ОСОБА_1 районною державною адміністрацією на підставі добровільної відмови землекористувача - КП "ОСОБА_1 обласного лікувально-санаторного центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші", від права користування земельною ділянкою згідно приписів ст.ст.141,142 Земельного кодексу України.

Прокурором Житомирського району подано апеляційну скаргу, якою вважає оскаржуване рішення незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Вважає, що прокурором при поданні позову було вірно визначено позивача -ОСОБА_1 облдержадміністрацію, оскільки саме їй ОСОБА_1 облрада делегувала повноваження щодо надання дозволу на відчуження (зменшення розміру) земельної ділянки, яка перебуває у користуванні об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області відповідно до п.п.10.1 п.10 "Положення про порядок управління об'єктами спільно: власності територіальних громад сіл, селищ, міст області", затвердженого рішенням ОСОБА_1 обласної ради № 96 від 17.03.2011 року.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію визначено позивачем також і з огляду на норми ст.2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», якими на місцеві державні адміністрації покладено завдання виконання чинного законодавства, забезпечення законності і правопорядку на території області.

Просить рішення Господарського суду Житомирської області від 13.04.2012 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора.

Відповідно до поданих заперечень ОСОБА_1 РДА вказує,що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим .Згода на припинення права користування землею ОСОБА_1 обласною радою (яка здійснює повноваження власника нерухомого майна) законом не вимагається, оскільки безпосереднім користувачем земельної ділянки є ОСОБА_1 обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші».Земельна ділянка, на якій розміщено майновий комплекс санаторію, помилково ототожнюється прокурором з спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області. Зазначає, що земельним кодексом України чи іншими нормативно-правовими актами,що регулюють земельні правовідносини, не передбачено отримання дозволу обласної ради при вирішенні питання про припинення права користування земельною ділянкою. Також ,нормами Положення про порядок управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області не передбачено обов'язку головного лікаря санаторного центру чи голови адміністрації попередньо звертатись до обласної ради за отриманням відповідного дозволу.

Зазначає, що вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке раніше перебувало у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та було відчужене на користь ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Яструб-2008», до якого перейшло право користування земельною ділянкою .Вважає, що скасування розпорядження призведе до порушення прав товариства, оскільки земельна ділянка повернеться у постійне користування санаторного центру, а товариство не матиме змоги використовувати земельну ділянку для обслуговування власного нерухомого майна.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_1 обласна рада делегувала ОСОБА_1 облдержадміністрації повноваження щодо надання дозволу на відчуження (зменшення) розміру земельної ділянки, не підтверджене належними доказами (відсутнє рішення ради про делегування повноважень) та не відповідає вимогам ст. 44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» .

Оскільки спірне розпорядження не стосується будь-яких порушених або оспорюваних прав позивачів на земельну ділянку, відсутні підстави вважати, що розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства.

Просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора та залишити рішення від 13.04.12р. в силі; справу просить розглянути у відсутність представника адміністрації.

Поданим на апеляційну скаргу відзивом третя особа КП "ОСОБА_1 обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" ОСОБА_1 обласної ради" зазначає ,що голова ОСОБА_1 районної державної адміністрації, розглянувши клопотання КП ЖОЛСЦРЗ «Дениші» про припинення права користування по добровільній відмові земельною ділянкою площею 2,95 га, наданої в постійне користування для сільськогосподарських потреб - 15.10.1998 р., цілком законно виніс розпорядження № 851 від 07.09.2011 року «Про припинення права КП ЖОЛСЦРЗ «Дениші» на користування земельною ділянкою по добровільній відмові на території Денишівської сільської ради», не порушуючи порядку відчуження вказаної земельної ділянки, діючи відповідно до норм Статуту КП ЖОЛСЦРЗ «Дениші» та чинного законодавства України. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до поданих заперечень ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб "Яструб 2008» вказує,що на вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке раніше перебувало у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, та було відчужене на користь ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб «Яструб-2008». Скасування розпорядження призведе до порушення прав товариства, оскільки земельна ділянка повернеться у постійне користування санаторного центру, а товариство не матиме змоги використовувати земельну ділянку для обслуговування власного нерухомого майна.

Вказує, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_1 обласна рада делегувала ОСОБА_1 облдержадміністрації повноваження щодо надання дозволу на відчуження (зменшення) розміру земельної ділянки, не підтверджене належними доказами (відсутнє рішення ради про делегування повноважень) та не відповідає вимогам ст. 44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора та залишити рішення від 13.04.12р. в силі

Представники третіх осіб КП "ОСОБА_1 обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" ОСОБА_1 обласної ради" та ТОВ «Мисливсько-рибальський клуб "Яструб 2008» в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили з підстав, наведених у відзивах.

Письмовим клопотанням, отриманим апеляційним господарським судом електронною поштою 25.06.2012 року, представник ОСОБА_1 обласної державної адміністрації повідомив про підтримання апеляційної скарги та просить її розглянути у відсутність представника ОСОБА_1 ОДА. (а.с. 144 )

ОСОБА_1 обласна рада надіслала письмове клопотання , відповідно до якого апеляційну скаргу підтримує, просить її розглянути у відсутності їх представника .( а.с. 152 )

Прокурор, Головне управляння Держкомзему не скористались правом участі під час апеляційного розгляду справи та не забезпечили своїх представників у судове засідання,хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та заздалегідь .(А.С.140,142)

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 14 травня 2012 року про прийняття апеляційної скарги до розгляду та призначення судового засідання на 27 червня 2012 року направленІ сторонам та ними отриманІ , що підтверджується повідомленням поштового зв»язку про вручення поштового відправлення, явка сторін визнавалася на їх розсуд , судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників третіх осіб , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора Житомирського району не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 467 від 03 вересня 2002 року Державному комунальному підприємству «ОСОБА_1 обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" надано 2,95 гектарів землі у постійне користування для сільськогосподарських потреб, про що 10 вересня 2002 року видано державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЖТ № 002200 ( а.с.48,49).

Рішенням ОСОБА_1 обласної ради № 769 від 27.03.2009 року затверджено Статут комунального підприємства "ОСОБА_1 обласного лікувально-санаторного центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" ОСОБА_1 обласної ради, державну реєстрацію якого проведено 05.05.2009 року ( а.с.7-15).

За змістом пунктів 6.3 та 6.5 Статуту оперативне управління (керівництво) підприємством здійснює його головний лікар, який самостійно вирішує питання його діяльності за винятком тих, що віднесені до компетенції органу управління майном, обласної державної адміністрації.

02 листопада 2010 року листом № 472 головний лікар КП "ОСОБА_1 обласного лікувально-санаторного центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" звернувся до голови Житомимрської районної державної адміністрації з клопотанням внести зміни в план зовнішніх меж землекористування КП ЖОЛСЦРЗ «Дениші» та вивести з користування земельну ділянку загальною площею 2,95 га., що були передані разом із об»єктами 10.09.2002 року № 477 у зв»язку із проведенням приватизації регіональним відділенням об»єкта під назвою підсобне господарство та укладенням договору купівлі-продажу № 6216 від 07.12.2009 року на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради № 846 від 28.05.2009 року. Цим же листом заявлено клопотання внести зміни в план зовнішніх меж землекористування КП ЖОЛСЦРЗ «Дениші» та вивести з користування земельну ділянку загальною площею 0,32 га. ( а.с.17, 63).

Розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 07.09.2011 № 851, на підставі добровільної відмови землекористувача, припинено право користування ОСОБА_1 обласному лікувально-санаторному центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші» земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 2,95га. на території Денишівської сільської ради та віднесено її до земель запасу Денишівської сільської ради для послідуючого перерозподілу та використання за цільовим призначенням ( а.с.6).

За пунктом 2 частини 1 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

В силу вимог частини 1 статті 6 цього Закону на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Статтею 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що акти місцевих державних адміністрацій , що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду .

Розпорядження голови державної адміністрації , що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Стаття 13 Конституції України встановлює, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до п. 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади, а право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону, як це визначено ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України.

Також, статтею 17 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин віднесено, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Вищий господарський суд України у пункті 2.8 Постанови № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» звертає увагу, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Пунктом 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного землекористування може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством України.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою містить стаття 141 Земельного кодексу України, серед яких, зокрема є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відтак законною та правомірною підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою є однозначне волевиявлення землекористувача у формі заяви, що повинна містити таке волевиявлення (саме на відмову від права постійного користування земельною ділянкою) та здійснюватися повноважною особою.

Колегія суддів не може погодитися із твердження позивача (апелянта) про відсутність повноважень у головного лікаря комунального підприємства "ОСОБА_1 обласного лікувально-санаторного центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" ОСОБА_1 обласної ради на відмову від права користування земельною ділянкою площею сільськогосподарського призначення площею 2,95га.

Так, за п. 4.2 Статуту комунального підприємства «ОСОБА_1 обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші» ОСОБА_1 обласної ради, затвердженого рішенням ОСОБА_1 обласної ради від 27.03.2009р. №769, відчуження або інша передача у власність майнових активів підприємства, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області, здійснюється включно за згодою органу управління майном - ОСОБА_1 обласної ради.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які вказують на те, що земельна ділянка площею 2,95га., являється спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області, а тому відсутні підстави для застосування п.4.2 Статуту КП «ОСОБА_1 обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші» ОСОБА_1 обласної ради.

При цьому, колегія суддів розцінює заяву КП "ОСОБА_1 обласного лікувально-санаторного центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" ОСОБА_1 обласної ради № 472 від 02 листопада 2010 року ,як однозначне волевиявлення землекористувача на відмову від права постійного користування земельною ділянкою , що здійснено повноважною особою.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин ,колегія суддів вважає розпорядження голови ОСОБА_1 РДА № 851 від 07.09.2011 року про припинення права користування ОСОБА_1 обласному лікувально-санаторному центру радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші» земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 2,95га. на території Денишівської сільської ради та віднесення її до земель запасу Денишівської сільської ради для послідуючого перерозподілу та використання за цільовим призначенням прийнятим у межах наданих повноважень, встановлених Законом України "Про місцеві державні адміністрації" та Земельним кодексом України.

Поряд з тим, апеляційний господарський суд не може погодитися із доводами позивача (апелянта) про невідповідність розпорядження голови ОСОБА_1 РДА № 851 від 07.09.2011 року Положенню про порядок управління об»єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженому рішенням ОСОБА_1 обласної ради № 96 від 17.03.2011 року з огляду на те, що означеним положенням не встановлено обмеження районним державним адміністраціям щодо розпорядження землями державної власності , які перебували у постійному землекористуванні у разі відмови від права постійного користування земельною ділянкою землекористувачем.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують по суті правильного висновку суду, викладеного у рішенні.

Пленум Вищого господарського суду України у пункті 1 Постанови N 6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» вказує, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора Житомирського району та скасування чи зміни рішення господарського суду Житомирської області від 13 квітня 2012 року у справі № 11/5007/2/12.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 13 квітня 2012 року у справі № 11/5007/2/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Житомирського району залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.