КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2012 № 1/400

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Шипка В.В.

Борисенко І.В.

при секретарі

судового засідання: Загрунна Л.І.

за участі представників

сторін:

позивача: Лигін В.В. - дов. № 0315 від 16.05.2011 р.;

відповідача: Мірошник Р.М. - дов. № 69D/2012 від 12.03.2012 р.;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна"

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р.

у справі № 1/400 (суддя Мельник В.І.)

позивач: Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „ПЗУ Україна"

відповідача: Публічне акціонерне товариство „Страхова компанія „Універсальна"

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 21 454,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача - ПАТ „Страхова компанія „Універсальна" про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 21 454,32 грн..

Позовні вимоги мотивовані на тому, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування від 14.04.2008 р. № V2.0.13663, було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 21 454,32 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р. № 1/400 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- присуджено до стягнення з відповідача користь позивача 5 862,88 грн. заборгованості в розмірі та 381,11 грн. - судового збору;

- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено;

Не погоджуючись із вищевказаним Рішенням, позивач - ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить скасувати Рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р. № 1/400 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимогиу повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції було допущено порушення норм як матеріального так і процесуального права.

Ухвалами КАГС від 15.02.2012 р. № 1/400 відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" на Рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р. № 1/400, розгляд справи призначено на 13.03.2012 р.

У судовому засіданні від 13.03.2012 р. представник позивача (скаржника) апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представником позивача в своїх усних пояснення не було наведено будь-яких інших підстав для скасування оскаржуваного Рішення, ніж ті, що викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна", Рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р. № 1/400 залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.04.2008 р. між ПрАТ «СК ПЗУ Україна» як страховиком (позивач), та Кладко О.В. укладено Договір страхування № V2.0.13663, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Шевроле Лачетті», державний номерний знак АА 3569 ВА (арк. с. 8-16).

Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/3846073, страховиком ВАТ «СК «Універсальна» (відповідач) було забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «Мерседес Бенс», державний номерний знак АА 2132 ЕХ.

13.06.2008 р. у м. Києві на вул. Набережно-Хрещатицькій, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Шевроле Лачетті», державний номерний знак АА 3569 ВА, що належить Кладко О.В., під його керуванням та транспортного засобу «Мерседес Бенс», державний номерний знак АА 2132 ЕХ, що належить Сидорко І.Ф., під його керуванням.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2008 р. у справі № 3-24992/2008 р. (арк. с. 25), гр. Сидорко І.Ф., визнано винним у правопорушенні, передбаченому ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач враховуючи Звіт №601/09/08 про вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Шевроле Лачетті», державний номерний знак АА 3569 ВА, визнав даний випадок страховим та здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 20 161,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 10296 від 18.08.2008 р., 10298 від 18.08.2008 р., 42331 від 25.11.2008 р. ( арк.. с. 54-56).

Таким чином, витрати позивача у зв'язку з вказаним ДТП на підставі зазначених вище документів склали 20 161,50 грн..

З огляду на вищенаведене, позивач у своєму позові, просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача на свою користь 21 454,32 грн., з яких 20 161,50 грн. - страхового відшкодування та 1 292,82 грн. - пені, нарахованої на підставі положень п. 5 ст. 36 ЗУ „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи, а також витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 2 ст.1187 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанцї, а саме в судовому засіданні від 26.12.2011р., представником відповідача заявлено Клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 14298,62 грн.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно приписів ч. 1 та ч. 6 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, наслідком спливу строку позовної давності у разі наявності відповідної заяви зацікавленої сторони є відмова у позові.

Частнами 3 та 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що страхове відшкодування у розмірі 14 298,62 грн. в межах якого відповідачем було заявлено Клопотання про застосування строків позовної давності, було виплачене позивачем страхувальнику за Договір від 14.04.2008 р. № V2.0.13663 - 18.08.2008 р., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 10296 від 18.08.2008 р., 10298 від 18.08.2008 р..

Отже, позивач мав право звернутись до суду із регресним позовом не пізніше 18.08.2011р.. Однак, позовна заява ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" за № 365/3/2010/ИР від 22.10.2011 р. була направлена до Господарського суду м. Києва 23.11.2011 р., тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача 5 862,88 грн., які були виплачені позивачем згідно останнього платіжного доручення № 42331 від 25.11.2008 р., то за висновком колегії суддів, суду першої інстанції правильно вирішив, що ваказана сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача, оскільки, така виплата відбулася в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляв, поважність причин його пропуску не обґрунтовував.

Доводи апеляційної скарги, що перебіг строку позовної давності, у даному випадку, починається від дати здійснення останнього платежу по виплаті страхового відшкодування, тобто, від - 25.11.2008 р. є необгрунтованими з огляду на таке.

З аналізу змісту ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування" вбачається, що регресні вимоги виникають як похідні від основного зобов'язання, тобто виплати страхового відшкодування.

Регрес, це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням, тобто право регресу виникло з моменту сплати за третю особу платежу за страховим зобов'язанням і з моменту сплати за основним зобов'язання починається перебіг строку позовної давності. Перехід права вимоги при зміні сторони у зобов'язанні не змінює терміну позовної давності (аналогічна правова позиція викладена в Постановах ВГСУ від 21.12.2011 р. № 16/267, від 23.08.2011 р. № 5019/438/11).

Отже, за наведених обставин, суд першої інстанції правомірно застосував наслідки спливу строку позовної давності та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу, а саме на суму - 5 862,88 грн..

Колегія суддів також вважає цілком правомірним висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 1 292,82 грн.. Оскільки, як правильно зауважив суд першої інстанції, спеціальним законодавством, яке застосовується до даних правовідносин - Закону України «Про страхування»та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресними вимогами до страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відповідно відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Доводи скаржника - ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що жодним чином не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини у даній справі.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Позивач доказів на підтвердження своїх аргументів не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши наявні в справі матеріали та докази дійшла до висновку, що підстав для скасування чи зміни Рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р. № 1/400 не має, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2011 р. № 1/400 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 р.

№ 1/400 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 р.

№ 1/400 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 1/400 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Шипко В.В.

Борисенко І.В.