РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2012 р. Справа № 10/41(02-2а)/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бригинець Л.М.

судді Саврій В.А. ,

судді Демидюк О.О.

при секретарі Риштун О.М.

за участю представників сторін:

боржника (заявника, апелянта) - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Вінницької області від 29.12.11 р. у справі № 10/41(02-2а)/2011/5003

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання банкрутом

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2012р. внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді, колегію суддів у справі №10/41(02-2а)/2011/5003 визначено у складі: головуюча суддя Бригинець Л.М., суддя Демидюк О.О., суддя Саврій В.А.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.12.2011р. у справі № 10/41(02-2а)/2011/5003 (суддя - Даценко М.В.) повернуто заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про порушення справи про банкрутство.

Ухвала мотивована тим, що заявник в заяві про порушення справи про банкрутство посилається на ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" однак доказів в підтвердження заявленого суду не надав, тоді як відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якщо вартість майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов"язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи. Наводяться інші підстави.

Не погоджуючись з даною ухвалою господарського суду заявник фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 29.12.2011р. та повернути справу № 10/41(02-2а)/2011/5003 на новий розгляд.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що загальна сума кредиторської заборгованості боржника становить 308167,36грн., тобто більше ніж 300 мінімальних розмірів заробітних плат діючих на момент звернення до суду. Однак судом першої інстанції даний факт до уваги не взято.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що судом першої інстанції не враховано п.5 ст.7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідно до якої боржник зобов"язаний звернутися в місячний строк до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство у разі виникнення таких обставин: задоволення вимог одного або кількох кредиторів приведе до неможливості виконання грошових зобов"язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами; при ліквідації боржника не у зв"язку із процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі.

Скаржник не скористався правом на участь у судовому засіданні. Матеріали справи свідчать, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Вінницької області із заявою про порушення справи про банкрутство.

В обґрунтування поданої заяви залучено постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2012р. про стягнення з підприємця ОСОБА_1 в дохід державного бюджету заборгованість зі сплати єдиного податку в сумі 766грн. 54коп.; розшифровку кредитної заборгованості, підписаної ФОП ОСОБА_1, згідно якій загальна сума заборгованості становить 308 167, 36грн.; рішення господарського суду Вінницької області від 30.08.2011р. про стягнення з ФОП ОСОБА_1 8065,36грн. (борг та штрафні санкції); рішення ФОП ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності. Розшифровка кредитної заборгованості на суму 308 167,36грн. не містить підтвердження боргу - актів звірки, претензії, тощо.

Докази звернення до Державної виконавчої служби для здійснення виконавчого провадження по вищевказаних рішеннях до заяви не додавались, тобто стягнення заборгованості або неможливість такого стягнення з підприємця внаслідок відсутності майна або грошових коштів на день звернення до суду з заявою не підтверджено.

Нормативно заява про порушення справи про банкрутство містить посилання на статті 47, 48, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що свідчить про намір заявника ФОП ОСОБА_1 порушити справу про банкрутство за спрощеною процедурою, однак без зазначення конкретної статті особливостей банкрутства окремих категорій - суб"єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" якщо вартості майна боржника юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Вказана стаття Закону регулює особливості застосування процедури банкрутства боржника - юридичної особи, що ліквідується власником, тому при поданні заяви фізичною особою-підприємцем ці норми не застосовуються.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник - суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати.

Грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України (ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Загальні положення про банкрутство суб"єкта підприємницької діяльності громадянина регулюють ст.ст. 47-49 та ст.ст. 6, 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Аналіз вищевказаних статей Закону про банкрутство свідчить, що підставами ініціювання справи про банкрутство громадянина підприємця є підтвердження неплатоспроможності боржника. Правом на ініціювання банкрутства користується боржник та кредитор.

Частина 1 ст.7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює перелік документів, які мають бути залучені боржником у разі звернення його з заявою про порушення справи про банкрутство.

Згідно ч.2, ч.3 ст.7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заява боржника повинна містити крім відомостей, передбачених ч.1 цієї статті, ряд відомостей, у тому числі відомості про наявність у боржника майна, грошових сум і дебіторської заборгованості; найменування банків, що здійснюють розрахунково-касове і кредитне обслуговування боржника; докази наявності заборгованості (розрахункові документи, акти звірок, договори, інше).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при зверненні до суду з заявою про порушення справи про банкрутство не подавались докази наявності заборгованості - претензії, акти звірок, договори, інше. Підтвердження неможливості провести розрахунки за рішенням господарського суду та адміністративного суду (докази звернення до Державної виконавчої служби для здійснення виконавчого провадження по вищевказаних рішеннях) до заяви не надавались.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Вінницької області від 29.12.11р. у справі № 10/41(02-2а)/2011/5003 залишити без задоволення. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 29.12.11р. у справі № 10/41(02-2а)/2011/5003 залишити без змін.

2. Матеріали справи №10/41(02-2а)/2011/5003 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бригинець Л.М.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Демидюк О.О.

Вих.№ 01-12/3632/12