ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" липня 2012 р. Справа № 5019/943/12

Суддя Пашкевич І.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАКО Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендком Симонів"

про стягнення заборгованості в сумі 31 242 грн. 40 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача : ОСОБА_1, довіреність № 38 від 13.06.2012 р.,

від відповідача : ОСОБА_2, довіреність б/н від 18.04.2012 р.

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "АМАКО Україна" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендком Симонів" про стягнення заборгованості в сумі 31 242 грн. 40 коп. за договором про надання консультаційних послуг від 12 квітня 2011 року.

Ухвалою суду від 8 червня 2012 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 26 червня 2012 року.

Ухвалою суду від 26 червня 2012 року розгляд справи було відкладено на 13 липня 2012 року.

13 липня 2012 року у судовому засіданні оголошувалась перерва до 30 липня 2012 року.

В судовому засіданні 30.07.2012р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не подав, проте в судовому засіданні 30 липня 2012 року представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду позовної заяви відповідно до статті 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані позивачем письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2011 року між ТОВ "АМАКО Україна" (консультант) та ТОВ "Лендком Симонів"(замовник) було укладено договір про надання консультаційних послуг (далі - Договір) та додаток №1 до нього (а.с. 8-13), відповідно до умов яких замовник потребує консультацій в агрономічній сфері, та прагне залучити консультанта до надання послуг, а консультант приймає дану пропозицію на умовах даного договору.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками цих підприємств.

За своєю правовою природою, зазначений Договір є договором про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 2.1.1 Договору сторони погодили, що консультант зобов'язаний надавати послуги у відповідності з додатком № 1 до Договору, зокрема консультаційні послуги в агрономічній сфері щодо розробки програм оптимізації затрат відповідно до бюджету, запланованого врожаю та цілей замовника; надавати незалежні рекомендації щодо вибору, придбання та використання витратних матеріалів, а саме: насіння, добрива, пестицидів; проводити перевірки, контроль та оцінка стану посівів з надання агрономічних звітів та рекомендацій; надавати рекомендації щодо здоров'я посівів, термінових та відкладних заходів, зокрема, контроль паразитів, хвороб, стійкості до пестицидів, розробка стратегій.

Відповідно до пункту 3.1.5 Договору замовник зобов'язаний протягом 3 (трьох)робочих днів з дати одержання від консультанта акту зі звітом зобов'язується підписати їх або надати вмотивовану письмову відмову від прийняття наданих послуг. Якщо через три дні після надання замовнику акту зі звітом, консультант не отримає підписані та скріплені печаткою замовника акт зі звітом або вмотивовану письмову відмову замовника від прийняття наданих послуг, такі послуги вважаються наданими належним чином консультантом та прийнятими замовником.

Так, на виконання умов договору, консультантом були надані замовнику консультаційні послуги в частині вдосконалення технологій вирощування основних польових культур загальною вартістю 31 242 грн. 40 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом виконаних робіт до Договору від 14 листопада 2011р. (а.с. 14), підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками.

У зв'язку з відсутністю зауважень з боку відповідача, підписання вказаного акту дає суду підстави вважати, що послуги надані позивачем на суму 31 242 грн. 40 коп. з урахуванням ПДВ відповідачем прийняті та погоджені.

Крім того, сторони домовились, що замовник має вносити платню протягом 3 (трьох) днів після отримання рахунку (пункт 4.4 Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем 3 травня 2012 року було виставлено відповідачу рахунок № К-012366/015072 (а.с. 17), який останнім оплачено не було.

Також, 22 травня 2012 року позивачем на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення було направлено претензію з вимогою сплатити вартість наданих послуг у сумі 31 242 грн. 40 коп., до якої було додано рахунок № К-012366/015072 від 03.05.2012 року (а.с. 15, 16), яка була залишена останнім без задоволення.

Таким чином, на день подання позову відповідачем не погашена заборгованість в сумі 31 242 грн. 40 коп.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобовязань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що закріплено в статті 627 Цивільного кодексу України.

Доказів сплати боргу відповідач суду не подав.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем дотримано вимог даної норми процесуального законодавства і подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд дійшов висновку що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 31 242 грн. 40 коп. стверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Позов обґрунтований і підлягає задоволенню в сумі 31 242 грн. 40 коп. На відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору на підставі частини першої ст. 49 ГПК України в сумі 1 609 грн. 50 коп.

Водночас з матеріалів справи вбачається що за подання вказаного позову ТОВ "АМАКО Україна" сплатило 1 641 грн. судового збору, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 4061 від 30.05.2012 року (а.с.7).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору, зокрема, повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 вищезазначеної статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (частина 1 статті 7 Закону України Про судовий збір).

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

За таких обставин суд, керуючись пунктом 1 частини 1, а також частиною 2 статті 7 Закону України Про судовий збір, дійшов висновку про те, що переплачену суму судового збору в розмірі 31 грн. 50 коп. слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, ст.7 Закону України Про судовий збірсуд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендком Симонів" (35426, вул. Київська, буд. 20А, с. Синів, Гощанський район, Рівненська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАКО Україна" (08322, вул. Броварська, буд 2, с. Проліски, Бориспільський район, Київська область, ) 31 242 (тридцять одна тисяча двісті сорок дві) грн. 40 коп. та 1 609 (одну тисячу шістсот дев'ять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю АМАКО Україна (08322, вул. Броварська, буд 2, с. Проліски, Бориспільський район, Київська область, ) з Державного бюджету України 31 (тридцять одну) грн. 50 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 3 серпня 2012 року.

Суддя Пашкевич І.О.