ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" серпня 2012 р. Справа № 5019/1020/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Рівнегаз (далі ПАТ Рівнегаз), м. Рівне

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне»(далі ОКП «МА Рівне»), с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області

про стягнення 19 786 грн. 24 коп.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2представник;

від відповідача - не зявився.

Представнику позивача права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2012 року ПАТ Рівнегаз звернулося до Господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору поставки природного газу за регульованим тарифом № 122-П/12, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 комунальним підприємством «Рівненський аеропорт Рівне»30 грудня 2011 року, з урахуванням додатків до цього договору № 1 - № 5, відповідачу протягом січня-квітня 2012 року був поставлений природний газ на загальну суму 30 656 грн. 90 коп. Оскільки відповідач взяте на себе за вказаним договором зобовязання щодо оплати поставленого газу виконав лише частково, заборгувавши позивачу 19 786 грн. 24 коп., останній, посилаючись на статті 525-527, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив суд стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне»вищезазначену суму боргу.

Ухвалою господарського суду Рівненької області від 15 червня 2012 року порушено провадження у справі № 5019/1020/12, розгляд якої було призначено на 09 липня 2012 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач не забезпечив явку своїх повноважних представників у судові засідання, призначені 09 липня 2012 року та 07 серпня 2012 року.

06 серпня 2012 року господарському суду від представника позивача надійшов лист від 06.08.2012р. № 10-1020/12 з додатками (вхідний номер канцелярії 7915/12). Як додатки до цього листа були дані платіжні доручення № 889 від 13.02.2012р. та № 1249 від 18.05.2012р. як докази проведення відповідачем часткової оплати заборгованості.

06 серпня 2012 року господарському суду від відповідача поступив лист від 06.08.2012р. вих. № 780 (вхідний номер канцелярії суду 7927/12) з письмовими поясненнями, в яких зокрема зазначено, що ОКП «МА Рівне»отримало копію позову ПАТ «Рівнегаз»про стягнення 19 786,24 грн. та має заборгованість перед позивачем за поставлений природний газ. Підприємство поступово погашає заборгованість (в тому числі за минулі періоди відповідно до угоди про реструктаризацію) перед ПАТ «Рівнегаз», однак повністю оплатити отриманий природний газ не має можливості через важкий фінансовий стан та періодичні арешти коштів на рахунках підприємства та просить розглядати справу за відсутності представника ОКП «МА Рівне»за наявними матеріалами справи.

З вищенаведеного вбачається, що у вказаному листі відповідач визнає борг перед позивачем.

Враховуючи ті обставини, що учасники судового процесу про розгляд справи у судовому засіданні були повідомлені належним чином; розгляд справи у судовому засіданні відкладався; в учасників судового процесу було достатньо часу, щоб здійснити усі дії (подати докази, клопотання тощо), які вони вважали за необхідне щодо предмету цього спору; явка учасників судового процесу у засідання господарського суду обовязковою не визнавалась; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи суду не поступало; відповідач визнає борг перед позивачем та просить проводити розгляд справи без участі його представника за наявними у ній матеріалами; у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2011 року між ПАТ «Рівнегаз»(постачальник) та ОКП «МА Рівне»(споживач) укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 122-П/12, за умовами якого, з урахуванням додатків № 1 № 5 до цього договору, позивач зобовязався поставити відповідачу природний газ в обсягах і порядку, передбачених цим договором для забезпечення власних потреб, а Обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Рівне»оплатити вартість отриманого газу (далі договір, а.с.а.с 7-14).

Згідно з пунктом 5.3.3 договору споживач зобовязаний оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.7 договору постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірника акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (пункт 2.9 договору).

Пунктом 4.6 договору встановлено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % попередньої оплати до 23 числа місяця, що передує місяцю поставки із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатку № 2 до договору.

Цим же пунктом договору передбачено, що, у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом також встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач протягом січня-квітня 2012 року поставив відповідачу 7.681 тис. м. куб. природного газу на загальну суму 30 656 грн. 90 коп., що підтверджується підписаними між сторонами актами прийому-передачі: від 31 січня 2012 року, від 29 лютого 2012 року, від 31 березня 2012 року, та від 30 квітня 2012 року, копії яких наявні у матеріалах даної справи (а.с.а.с. 15-16).

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за цим договором щодо поставки газу також свідчить відсутність з боку ОСОБА_1 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне»претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація субєктами господарювання товарів негосподарюючим субєктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При цьому, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобовязань (цивільних прав та обовязків) встановлені ст.11 ЦК України, вони виникають зокрема з договорів (що і є у цьому випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Факт вчинення сторонами у справі правочину (поставки газу) не заперечуються ними.

Згідно з ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однак всупереч умовам договору відповідач взятий на себе обовязок по оплаті вартості поставленого газу виконав лише частково, сплативши позивачу 10 870 грн. 66 коп. Вказаний факт підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями: від 13 лютого 2012 року № 889 на суму 8 381,66 грн. та від 08 травня 2012 року № 1249 на суму 2 489,00 грн., які є у матеріалах справи.

Судом встановлено, що за станом на 14 червня 2012 року (день подання позовної заяви до суду) заборгованість відповідача за поставлений йому природний газ становила 19 786 грн. 24 коп., доказів, які б підтверджували протилежне, відповідачем суду не подано.

Враховуючи те, що сума основного боргу за договором № 122-П/12 від 30 грудня 2011 року, яка складає 19 786 грн. 24 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, відповідачем не оспорюється, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог ПАТ Рівнегаз про стягнення з ОСОБА_1 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне»вказаної суми, у звязку з чим цей позов підлягає задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне» (35360, село Велика Омеляна, вулиця Авіаторів, будинок 5А, п/р 4199 у ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, код ЗКПО 31620337, ідентифікаційний код 31620337) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Рівнегаз (33027, місто Рівне, вулиця Білякова, будинок 4, п/р 6001 в ПАТ КБ «Надра», м. Київ ЦЕНТР, МФО 380764, код ЗКПО 03366701, ідентифікаційний код 03366701) 19 786 (дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 24 коп. основного боргу, а також 1 609 (одна тисяча шістсот дев'ять) грн. 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 серпня 2012 року

Суддя Трускавецький В.П.