КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2012 № 5011-72/6018-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Шипка В.В.

Скрипка І.М.

при секретарі

судового засідання: Бездолі Ю.О.

за участі представників

сторін:

позивача: Костенко А.О. - дов. № 1-1-4/37-Ю від 16.03.2012 р.;

відповідача: Бригадир Ю.В. - дов. № 209 від 01.08.2012 р.;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Нова"

на рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р.

у справі № 5011-72/6018-2012 (суддя Бондарчук В.В.)

позивач Публічне акціонерне товариство „Українська страхова компанія

„Гарант-АВТО" в особі Центральної філії ПАТ „УСК Гарант-авто"

відповідача Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Нова"

про відшкодування шкоди у порядку регресу 4 777,40 грн..

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-АВТО" звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача - ВАТ „Страхова компанія „Нова" про відшкодування шкоди у порядку регресу 4 777,40 грн..

Позовні вимоги мотивовані на тому, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 4 777,40 грн. внаслідок чого до позивача в порядку ст. 1191 ЦК України та ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат та ліміту відповідальності до відповідача, як до особи, яка відповідальна за заподіяні збитки, оскільки саме з вини особи, яка керувала транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р. № 5011-72/6018-2012 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- стягнуто з відповідача на користь позивача 4 272,40 грн. страхового відшкодування в порядку регресу;

- у стягненні 505,00 грн. - франшизи відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним Рішенням, відповідач - ВАТ „Страхова компанія „Нова" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати Рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р. № 5011-72/6018-2012 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення не було досліджено питання щодо пропуску позивачем загального строку позовної давності при зверненні з даним позовом.

Ухвалою КАГС від 16.07.2012 р. № 5011-72/6018-2012 вищевказану апеляційну скаргу ВАТ „Страхова компанія „Нова" прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 11.09.2012 р..

20.08.2012 р. через канцелярію суду позивачем надано письмовий Відзив на апеляційну скаргу, в якому наголосив про відсутність в діях позивача порушення встановленого законом загального строку позовної давності при зверненні з даним позовом до господарського суду. В обґрунтування своєї правової позиції, позивач наголосив на тому, що в липні 2011 р. він звернувся з цивільним позовом до Голосіївського районного суду м. Києва, відповідачем у якому визначив винну у скоєнні ДТП особу - Трипутень І.А., предметом позову стало стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу на суму 5 077,40 грн.. Позивач стверджує, що тільки під час розгляду вказаної цивільної справи йому стало відомо про те, що на момент скоєння ДПТ цивільно-правова відповідальність Трипутень І.А. була застрахована у відповідача по даній справі, тобто ВАТ „Страхова компанія „Нова".

Тому, за висновком позивача, вищенаведені обставини в розумінні ст. 264 ЦК України свідчать саме про переривання строку позовної давності, а не про його пропуск при зверненні з даним позовом.

На підставі вищенаведеного, позивач категорично заперечує проти доводів і вимог наголошених у скарзі та повністю підтримав висновки суду першої, оскаржуване Рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р. у даній справі просить залишити в силі.

У судове засідання від 11.09.2012 р. з'явилися представники обох сторін та надали усні пояснення по справі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ВАТ „Страхова компанія „Нова", Рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р. № 5011-72/6018-2012 залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.07.2007 р. між позивачем та Костенко Юрієм Леонідовичем укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу, оформленого Полісом № 19G-0054315, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - "Шевроле", державний номер АА 4074 СХ.

05.10.2007 р. на вул. Саксаганського, 101, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Шевроле", державний номер АА 4074 СХ, під керуванням Костенко Ю.Л. та автомобіля "Рено", державний номер АА 7173 СР, під керуванням Трипутень Ірини Анатоліївни.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Шевроле", державний номер АА 4074 СХ.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2007 р. № 3-35990 Трипутень І.А. визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченому ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до Висновку автотоварознавчого Дослідження від 13.02.2008 р. № 646/1 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Шевроле", державний номер АА 4074 СХ склала 4 591,88 грн..

13.10.2008 р. позивачем було складено страховий Акт № 91228, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 4 777,40 грн..

На підставі вищевказаних документів, позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4 777,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2008 р. № 11423.

Господарським судом встановлено, що 16.11.2006 р. між відповідачем та винною у скоєнні ДТП особою Трипутень І.А. укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 4043, відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність Трипутень І.А. за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб, внаслідок експлуатації автомобіля "Рено", державний номер АА 7173 СР.

Враховуючи наведене, а також, норми чинного законодавства, позивач стверджував про те, що до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто до відповідача у даній справі.

У своєму позові, ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-АВТО" зауважено про те, що з метою досудового врегулювання даного спору, 10.10.2011 р. ним була направлена відповідачу Заява (претензія) № 91228/24 про виплату останнім страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 4 777,40 грн., яка, однак, була залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 4 777,40 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Абзацом 1 ст. 9 ЗУ „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Статтею 27 ЗУ "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно статті 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на наведене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що до позивача перейшло право регресу до відповідача щодо відшкодування останнім понесених позивачем витрат у вигляді суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 777,40 грн. з моменту сплати страхового відшкодування, тобто з 22.10.2008 р..

Згідно ст. 12 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 16.11.2006 р. № 4043, за яким відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність Трипутень І.А., розмір франшизи становить 505,00 грн..

За наведених обставин, слід вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що розмір страхового відшкодування, яке зобов'язане виплатити ВАТ "Страхова компанія "Нова" на користь ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-АВТО" зменшується на розмір франшизи 505,00 грн. та становить 4 272,40 грн..

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника - ВАТ „Страхова компанія „Нова" про те, що при зверненні з даним позовом ПАТом „Українська страхова компанія „Гарант-АВТО" було пропущено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, не приймається колегією суддів до уваги з огляду на таке.

Як вже було зауважено вище по тексту, спірні правовідносини виникли на підставі факту заподіяння страхувальником відповідача Трипутень І.А. шкоди власнику транспортного засобу «Шеврове», державний номер АА 4074 СХ та виплати позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу.

У письмовому Відзиві на апеляційну скаргу позивачем, зокрема, зауважено на тому, що: «для досудового врегулювання спору, позивач звертався до винної у скоєнні ДТП особи Трипутень І.А., проте жодної відповіді на претензію позивач не отримував, а також, позивачу не відомо чи була застрахована цивільно-правова відповідальність Трипутень І.А. на момент скоєння ДТП».

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Колегією суддів встановлено, що 16.08.2011 р. Голосіївським районним судом м. Києва було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-АВТО" до Трипутень І.А. про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу на суму 5 077,40 грн. (копію відповідної Ухвали районного суду залучено до матеріалів справи).

У запереченнях позивача на апеляційну скаргу, також зауважено на тому, що: «у судовому засіданні Трипутень І.А. надала завірену належним чином копію договору, відповідно до якого на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ВАТ „Страхова компанія „Нова".

У зв'язку з тим, що за даним договором відповідальність за шкоду, яка спричинена діями Трипутень І.А. несе ВАТ „Страхова компанія „Нова", в силу ст. 16 ЦПК України, ПАТ „Українська страхова компанія „Гарант-АВТО" змінило свої вимоги, та просило стягнути з Трипутень І.А. лише витрати за проведення автотоварознавчого дослідження). 16.11.2011 р. було ухвалено відповідне рішення Голосіївським районним судом м. Києва».

У оскаржуваному судовому Рішенні від 06.06.2012 р., місцевим господарським зазначено, що 23.05.2012 р. через загальний відділ діловодства позивач подав Заяву про поновлення строків позовної давності, оскільки останній був пропущений з поважних причин, а крім того, позивач перервав перебіг строку позовної давності зверненням із позовною заявою до іншого боржника.

В підтвердження вищеназваних доводів позивачем було надано, зокрема, копію Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16.08.2011 р. № 2-4753/11 та копію Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2011 р. № 2-4753/11.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до винесення судом першої інстанції Рішення не подавав та не заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.

Тому, колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції про поважність вказаних позивачем причин переривання трирічного строку позовної давності та переходом розгляду даної справи по-суті заявлених позовних вимог.

А відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв Рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного Рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ВАТ „Страхова компанія „Нова" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2012 р. № 5011-72/6018-2012 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 р.

№ 5011-72/6018-2012 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 р. № 5011-72/6018-2012 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 5011-72/6018-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Шипко В.В.

Скрипка І.М.