РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті апеляційної скарги

"28" грудня 2012 р. Справа №9/40-10

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Сініцина Л.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Вінніфрут"

на рішення господарського суду Вінницької області від 09.04.10 р.

у справі № 9/40-10 (суддя Балтак О.О.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Тетра ПАК"

до відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство "Вінніфрут"

про стягнення 156 132 грн. 33 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 09.04.10 по справі № 9/40-10 задоволено частково позов Товасриства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Тетра ПАК" до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Вінніфрут" про стягнення заборгованості в сумі 156132,33 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Вінніфрут", (вул. Фрунзе, 45, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Тетра ПАК ", , вул. Межигірська, 82, м. Київ (п/р 1500 в ПАТ "ІНГ Банк Україна" МФО 300539) 133044,12 грн. - основного боргу, 10204,77 грн. - пені, 1753,55 грн. - 3% річних. В стягненні 2034,35 грн. пені відмовлено.

Відповідач - ВАТ "Віннфрут" не погодившись з рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою , в якій просить рішення суду скасувати, оскільки пункти 5.2 та 5.3 договору оперативної оренди № 51-07-74ОД від 03.10.07 щодо порядку розрахунку орендної плати не відповідають законодавству.

У відповідності до п.1.ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи в певній частині пов"язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Суд мав можливість оцінити законність п.5.2 та п.5.3 вказаного договору оперативної оренди, які на думку апелянта можуть бути визнані недійсними, оскільки відповідно до ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов"язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частина 2 цієї статті передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1898 від 18.12.1998 року "Про удосконалення порядку формування цін" встановлено, що формування та застосування суб"єктами підприємництва вільних цін на териорії України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці.Вважати під час формування цін обгрунтуваним врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни. Дія зазначеної постанови поширюється на всіх суб"єктів підприємницької діяльності. Формування ціни на базі євро та застосування єврового еквіваленту для розрахунків між підприємствами на території України є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Отже, формування ціни орендної плати у євро не може застосовуватися сторонами у договорі, так як такий розрахунок суперечить чинному законодвству. Апелянт ( відповідач) вважає, що окремі пункти угоди суперечать чинному законодавству та потребують їх приведення у відповідність нормам, втановленим законами України.Відповідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної угоди.

Такии чином, визнання недійсності пунктів 5.2, 5.3 та 5.4 договору оперативної оренди не тягне визнання договору недійсним в цілому, але ВАТ "Віннфрут" вважає вказані пункти договору недійсними за підставами ч.3 ст.215 ЦК України, так як вказані пункти договору суперечать пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року № 1998, оскільки в цьому випадку фактично здійснюється форсування певної частини ціни в євровому, а не доларовому еквіваленті іноземної валюти.

Апелянт заначає в апеляційній скарзі, що однією із істотних умов договору найму відаповідно до статтей 759,762 ЦК України є плата за використання майном, яка повинна бути встановлена як абсолютна величина і може бути змінена виключно додатковою до договору угодою сторін. ВАТ "Вінніфрут" ввжає, що зміна істотної умови договору перерахунком за вказаною вище формулою не відповідає чинному законодавству, оскільки встановлена ціна ( а вона повинна бути зазначена в точній абсолютній величині) змінюється згідно з наведеною формулою ( п.5.2 та 5.3 договору) без двостороннньої угоди сторін про конкретний розмір збільшення плати.

Таким чином, враховуючи норми Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року № 1998 є достатні підстави вважати, що євро одиниця курсу визначення валют не може застосовуватись у договірних відносинах суб"єктів підприємницької діяльності, що є однією з підстав ввжати п.5.2 та п.5.3 договору оперативної оренди недійсними.

Враховуючи вищевикладне апелянт ( відповідач) - ВАТ "Вінніфрут" просить рішення господарського суду Віннцької області від 09.04.10 по справі № 9/40-10 скасувати. Визнати недійсними п.5.2. та п.5.3 договору оперативної оренди № 51-07-74 ОД від 03.10.07, укладеного між ТзОВ з іноземною інвестицією "Тетра Пак" та ВАТ "Вінніфрут". Винести нове рішення, яким в позові ТзОВ з іноземною інвестицією "Тетра ПАК" відмовити.

Вивчивши зміст апеляційної скарги та розглянувши додані до неї документи, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги до розгляду, з огляду на таке.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" із змінами і доповненнями внесеними Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 17.10.2012 року "Про внесення змін до деяких Постанов Пленуму Вищого господарського суду України" передбачено, що частиною третьою статті 22 ГПК на сторони покладено обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Якщо таке зловживання виявляється у повторному (два і більше разів) поданні апеляційних або касаційних скарг на судові рішення, які вже переглянуто відповідно в апеляційному або в касаційному порядку, то суд першої інстанції своєю ухвалою повертає повторно (і більше разів) подану одним і тим же учасником судового процесу апеляційну скаргу на одне й те саме судове рішення місцевого господарського суду, яке вже перевірено в апеляційному порядку, а так само на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі.

Ухвали про повернення апеляційних і касаційних скарг у наведених випадках можуть виноситися судом апеляційної інстанції й за відсутності у ньому матеріалів справи, - на підставі даних діловодства суду та Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, як вбачається з даних Діловодства спеціалізованого суду, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.02.11р. рішення господарського суду Рівненської області від 09.04.10 по справі № 9/40-10 залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Вінніфрут" - без задоволення.

Вказана вище постанова апеляційної інстанції згідно даних Діловодства спеціалізованого суду та Єдиного державного реєстру судових рішень в касаційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

В силу ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що якщо апеляційну скаргу подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному (касаційному) порядку, то відповідна обставина виключає перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом.

Враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України Рівненським апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду переглянуто в повному обсязі, повторне звернення будь-якої особи вказаної в ч.1 ст.91 ГПК України, з апеляційною скаргою не допускається.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Вінніфрут" на рішення господарського суду Вінницької області від 09.04.2010 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 91, 98 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Вінніфрут" на рішення господарського суду Вінницької області від 09.04.2010 року.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.