ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" вересня 2012 р. Справа № 5019/1174/12

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона"

до відповідача ОСОБА_1 спілки "Рівненщина"

про стягнення в сумі 4 954 грн. 72 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача : ОСОБА_2, дов. № 5/2012 від 03.01.2012 року

від відповідача : ОСОБА_3, дов. № б/н від 03.01.2012 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Крона" в особі Рівненської філії (надалі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 спілки «Рівненщина»про стягнення 4 954,72 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

03.03.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір строкового депозитного вкладу № 479 (надалі договір № 479 від 03.03.2009 року, договір), за яким позивач розмістив на депозит грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. під 16% річних, кінцевий строк повернення 29.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.3. договору, додаткова угода № 2 від 28.12.2009 року).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором, рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 20/100 від 03.08.2010 року заборгованість по депозиту в розмірі 80 000,00 грн., по сплаті відсотків в розмірі 8843,70 грн., 3565,21 грн. пені та 522,80 грн. 3% річних стягнуто на користь позивача.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/135/11 від 10.03.2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача 4 622,31 грн. пені, 1 599,19 грн. 3 % річних, 3 731,44 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1594/11 від 09.08.2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача 1 518,86 грн. 3 % річних, 5 241,78 грн. інфляційних.

Крім того, 14.02.2007 року між позивачем та відповідачем укладено Договір строкового депозитного вкладу № 175 (надалі договір № 175 від 14.02.2007 року, договір), за умовами якого вкладник розмістив на депозит грошові кошти у сумі 70 000,00 грн. під 18 % річних, кінцевий строк повернення - 16.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.4. договору, додаткова угода № 5 від 16.12.2009 року).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором, рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 2/96 від 27.07.2010 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.2010 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 69 570,00 грн. основного боргу, 6 743.83 грн. відсотків, 3 636,97 грн. пені, 533,15 грн. річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/134/11 від 01.03.2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача 3 549,12 грн. пені, 1 373,65 грн. 3 % річних, 3 205,18 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1598/11 від 25.08.2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача 1 22,75 грн. 3 % річних, 4 502,52 грн. інфляційних.

В матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. 625 ЦК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на неправильне зарахування позивачем в рахунок погашення заборгованості сум, стягнутих в ході примусового виконання судових рішень.

Ухвалою суду від 26.07.2012 року розгляд справи відкладено на 28.08.2012 року.

Ухвалою суду від 28.08.2012 року розгляд справи відкладено на 04.09.2012 року.

У судовому засіданні 04.09.2012 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір строкового депозитного вкладу № 479 (надалі договір № 479 від 03.03.2009 року, договір), за яким позивач розмістив на депозит грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. під 16% річних, кінцевий строк повернення 29.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.3. договору, додаткова угода № 2 від 28.12.2009 року).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором:

- рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 20/100 від 03.08.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема: заборгованість по депозиту в розмірі 80 000,00 грн., по сплаті відсотків в розмірі 8843,70 грн., 522,80 грн. 3% річних за період з 30.03.2010 року по 09.06.2010 року;

- рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/135/11 від 10.03.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема 1 599,19 грн. 3 % річних за період з 10.06.2009 року по 30.12.2010 року;

- рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/135/11 від 10.03.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема 1 518,86 грн. 3 % річних за період з 10.06.2009 року по 30.12.2010 року.

Як встановлено судом, відповідач свої грошові зобовязання в частині сплати основного боргу в розмірі 80 000,00 грн. та по сплаті відсотків в розмірі 8 843,70 грн. не виконав.

14.02.2007 року між позивачем та відповідачем укладено Договір строкового депозитного вкладу № 175 (надалі договір № 175 від 14.02.2007 року, договір), за умовами якого вкладник розмістив на депозит грошові кошти у сумі 70 000,00 грн. під 18 % річних, кінцевий строк повернення - 16.03.2010 року (п.п. 1.1., 1.4. договору, додаткова угода № 5 від 16.12.2009 року).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором:

- рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 2/96 від 27.07.2010 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.2010 року, з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема: 69 570,00 грн. основного боргу, 6 743.83 грн. відсотків, та 533,15 грн. 3 % річних за період з 17.03.2010 по 09.06.2010 року;

- рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/134/11 від 01.03.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема 1 373,65 грн. 3 % річних за період з 10.06.2010 року по 14.01.2011 року;

- рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 5019/1598/11 від 25.08.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто, зокрема 1 22,75 грн. 3 % річних за період з 15.01.2011 року по 12.07.2011 року.

Як встановлено судом, відповідач свої грошові зобовязання в частині сплати основного боргу в розмірі 69 570,00 грн. основного боргу та 6 743.83 грн. відсотків не виконав.

Непогашення основного боргу та відсотків за договором № 479 від 03.03.2009 року, договором № 175 від 14.02.2007 року, що стверджується таким.

Усі виконавчі провадженні щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргів обєднані у зведене виконавче провадження, у звязку з чим на майно відповідача накладено арешт в межах загальної суми стягнення (ч. 1 ст. 33 закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до довідки Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції № 24-12-11376/12 від 23.08.2012 року в ході зведеного виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень з відповідача на користь позивача стягнуто 30 191,97 грн.

Згідно з поясненнями позивача, наданими через службу діловодства господарського суду 04.09.2012 року, вказана сума зарахована в погашення заборгованості по штрафним санкціям та судовим витратам, що кореспондується з вимогами ст. 534 ЦК України.

За таких обставин суд визнає правомірність проведеного позивачем зарахування, а відтак доводи відповідача безпідставними.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, чинне законодавство не повязує припинення грошового зобовязання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанова Верховного Суду України у справі № 13/210/10 від 04.07.2011 року, Інформаційний лист ВГС України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року).

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Листа Верховного Суду від 01.04.2012 року "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 2010 - 2011 рр." наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-57гс10; постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 р. у справі N 3-65гс11; постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 р. у справі N 3-73гс11; постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі N 3-89гс11; постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі N 3-116гс11).

За несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем на суму боргу в розмірі 88 843,70 грн., що виникла на підставі договору № 479 від 03.03.2009 року, та на суму боргу в розмірі 76 313,83 грн., що виникла на підставі договору № 175 від 14.02.2007 року, в період з 13.07.2011 року по 11.07.2012 року нараховано 3% річних в сумі 2 665,31 грн. та 2 289,41 грн. грн. відповідно.

Суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних, встановив, що останні підлягають частковому задоволенню, а саме: за договором № 479 від 03.03.2009 року в сумі 2 661,46 грн., за договором № 175 від 14.02.2007 року 2 286,11 грн. Загальний розмір 4 947,57 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних є обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" (33014, м.Рівне, вул.Княгині Ольги, 9, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36 Б, ) 4 947,57 (чотири тисячі девятсот сорок сім грн. 57 коп.) грн. 3% річних.

3. У задоволенні 7,15 (сім грн. 15 коп.) грн. 3% річних відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 спілки "Рівненщина" (33014, м.Рівне, вул.Княгині Ольги, 9, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36 Б, ) 1 607,08 (одна тисяча шістсот сім грн. 08 коп.) грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Андрійчук О.В.

Повне рішення складено 05.09.2012 року