ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2012 р. Справа № 5023/10552/11 (н.р. 5023/2259/11)

вх. № 10552/11 (н.р. 2259/11)

Суддя господарського суду Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Рудяк Т.О.

за участю представників сторін:

позивача - позивача - ОСОБА_1 за дов.

відповідача - не з'явився

2-го відповідача - ОСОБА_2 за дов.

3-ї особи - не з'явився

розглянувши справу за позовом СФГ "Іван", смт. Покотилівка

до 1. Покотилівська селищна рада. смт. Покотилівка

2. Гаражно-будівельного кооперативу "Добробут", м.Харків 3-я особа Міськрайонне управління Держкомзему у м. Люботин і Харківському районі

про визнання недійсними рішень та договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач, С(Ф)Г "Іван", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів, Покотилівської селищної ради, Гаражно- будівельного кооперативу "Добробут", в якій просить суд :

- визнати недійсним рішення 18 сесії 5 скликання Покотилівської селищної ради від 10 жовтня 2008 р. "Про затвердження містобудівного обґрунтування меж земельної ділянки для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі та можливості подальшої її реконструкції під логістичний центр";

- визнати недійсним рішення 32 сесії 5 скликання Покотилівської селищної ради від 16 липня 2010 р. "Про внесення доповнення до рішення 18 сесії Покотилівської селищної ради 5 скликання від 10 жовтня 2008 року "Про затвердження містобудівного обґрунтування меж земельної ділянки для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі та можливості подальшої її реконструкції під логістичний центр";

- визнати недійсним рішення 33 сесії 5 скликання Покотилівської селищної ради від 03 вересня 2010 р. "Про надання в оренду ГБК "Добробут" земельної ділянки для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі та подальшої її реконструкції під логістичний центр, розташованої в сел. Покотилівка по вул. Миру, 29 Харківського р-ну Харківської обл.";

- визнати недійсним договір оренди землі від 29.10.2010 p., укладений між Гаражно-будівельним кооперативом "Добробут" та Покотилівською селищною радою, зареєстрований у Харківському районному відділі реєстрації ХРФ ДП "Центр державного земельного кадастру" 14.12.10 р. за № 05.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник першого відповідача, Покотилівської селищної ради в судове засідання не з'явився, але подав відзив на позов, у якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник другого відповідача, ГБК «Добробут», проти вимог позову заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору подала письмові пояснення по суті позовних вимог, в призначене судове засідання 20.02.2012 року свого повноважного представника не направила.

Відповідно до розяснень, викладених Вищим господарським судом у інформаційному листі №01-8/482 від 13.08.2008р. до повноважень господарських судів не віднесено зясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, в зазначеному інформаційному листі викладено й правову позицію, згідно з якою примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками адресат вибув, адресат відсутнійі т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в звязку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне:

Рішенням XXXIII сесії V скликання Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 03.09.2010р. затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГБК "Добробут" для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі та подальшої її реконструкції під логістичний центр, розташованої в сел. Покотилівка по вул. Миру, 29, на території Покотилівської селищної ради Харківського район Харківської області.

Надано ГБК "Добробут" в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 2,0616 га для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі т подальшої її реконструкції під логістичний центр по вул. Миру, 29, в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області і встановити орендну плату в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Зобов'язано ГБК "Добробут" протягом одного року укласти договір оренди землі з Покотилівською селищною радою та зареєструвати його в установленому законом порядку."

29.10.2010 р. між Покотилівською селищною радою та ГБК "Добробут" був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,0616 га для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі та подальшої її реконструкції під логістичний центр, яка знаходиться по вул. Миру, 29, в сел. Покотилівка на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області строком на 49 років. Даний договір був зареєстрований 14.12.2010р. Харківським районним відділом реєстрації ХРФ „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за № 05.

На земельній ділянці по вул. Миру,29 в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області згідно наданих до справи доказів знаходиться нерухоме майно фізичних осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Дане нерухоме майно згідно договорів оренди майна №№ 5.1.2./б, 5.1.2/з від 01.07.2008р. передане ГБК «Добробут».

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами суд виходив з наступного:

Правові відносини з даного спору врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України „Про оренду землі, Законом України „Про місцеве самоврядування в України та іншими нормативними актами.

Згідно ст.ст. 638, 640 Цивільного кодексу України статей 15,17,18 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі повинен відповідати наступним умовам: Істотними умовами договору оренди землі є:

об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно п.п. 1.4.-1.6.,2.4.,3.4.2., 3.4.3. рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 02.02.2010р. № 04-06/15 «Про практику застосування господарськими судами земельного законодавства» господарським судам у вирішенні питання щодо підвідомчості спору, що виник із земельних правовідносин, слід аналізувати не лише предмет та склад сторін спору, але і його підставу, яка розкриває характер спірних правовідносин між сторонами і вказує на рівність або адміністративне підпорядкування сторін спору. Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право і підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України. Спори щодо оскарження актів органів державної влади, органів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, на підставі яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки (спір про право), не є публічно-правовими і розглядаються за правилами ГПК України, оскільки у відносинах, де вказані органи виступають у ролі власників землі відповідно до статті 14 Конституції України, вони є рівними учасниками земельних відносин з іншими суб'єктами таких правовідносин (юридичними та фізичними особами, у тому числі суб'єктами підприємницької діяльності). В порядку господарського судочинства розгляду підлягають, зокрема, такі категорії спорів: з питань набуття та реалізації юридичними особами (в т.ч. суб'єктами підприємницької діяльності), органами місцевого самоврядування та державою права на земельні ділянки; визнання незаконними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання у користування, припинення права власності на ділянки, вилучення земельних ділянок із користування; пов'язані із захистом права власності або права користування земельною ділянкою (в тому числі відновлення порушеного права третьою особою, яка на підставі рішень державних органів або органів місцевого самоврядування претендує на спірну земельну ділянку); про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок; про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; пов'язані з набуттям, зміною та припиненням права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); про встановлення, зміну та припинення земельного сервітуту; про стягнення заборгованості з орендної плати за договором користування земельною ділянкою; інші спори, пов'язані з правами суб'єктів господарювання на земельні ділянки. У вирішенні спорів про право на земельну ділянку (в т.ч. право власності, право постійного користування та право оренди) судам слід враховувати, що момент виникнення відповідного права користування земельною ділянкою визначено статтею 18 Закону України "Про оренду землі" та статтею 125 ЗК України, а документи, що посвідчують право на земельну ділянку статтею 126 цього Кодексу. При цьому, слід зауважити що згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Правочини, що тягнуть перехід права власності на об'єкт нерухомості, одночасно є підставою для переходу права на землю, проте оформлення такого права здійснюється у встановленому законом порядку.

Згідно постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними: Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Позивач не надав суду письмових доказів необхідних для задоволення його вимог, наприклад, серед іншого заяви, яка могла бути розглянута 1-м відповідачем. Крім того, позивач не звертався до Покотилівської селищної ради з належним клопотанням про надання земельної ділянки, що передбачено Земельним кодексом України. Тобто, заява від позивача надходила до селищної ради, але вона не відповідали вимогам ст.ст.118,123,124 зазначеного кодексу.

Так, згідно вказаних норм - особи, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність, користування земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Подаючи заяву до Покотилівської селищної ради, СФГ «Іван» міг претендувати тільки на можливу згоду на розроблення землевпорядної документації, а не на право користування чи власності на земельну ділянку. Але і право розробляти землевпорядну документацію не могло бути реалізоване відповідачем, оскільки СФГ «Іван» не виконало вимог законодавства щодо процедури та змісту земельних правовідносин. Так, у зазначеній заяві керівник СФГ "Іван" ОСОБА_6 просив виділити земельну ділянку біля ріки Уди вул. Миру, 29 розміром 2,6 га для обладнання машинного двору та інше. Тобто, заява СФГ «Іван» не містила прохання, в якому радою може бути відмовлено, чи яке може бути задоволено. Досліджена під час розгляду справи по суті заява позивача мала в тексті прохання «виділити» земельну ділянку, яку неможливо ідентифікувати за конкретним розташуванням, площею, конфігурацією, категорією земель.

Також судом встановлено, що на земельній ділянці, на яку претендує позивач, розташовані обєкти нерухомості, що належать ГБК «Добробут». Внаслідок цього проведення конкурсних процедур щодо землі є неможливим. Зокрема, ст.ст.120,124,134 Земельного кодексу України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Згідно ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені. ГБК «Добробут», маючи у своєму володінні нерухоме майно, отримало необхідні узгодження, зокрема: розробило та затвердило містобудівне обґрунтування, розробило та затвердило проект землеустрою, належним чином уклало та зареєструвало договір оренди земельної ділянки. Таким чином, навіть за наявності заяви позивача про надання йому в оренду спірної земельної ділянки, така земельна ділянка не могла бути надана позивачу, оскільки на ній знаходяться об'єкти нерухомості, що належать на праві власності іншим особам.

Стосовно посилань позивача на те, що для обслуговування нежитлових будівель, що знаходяться на спірній земельній ділянці, потрібна менша площа земельної ділянки, ніж надана в оренду 2-відповідачу, то суд зазначає, що при оформленні другим відповідачем земельної ділянки на його замовлення КГ "Архітектурне бюро Харківського району" було складено містобудівне обґрунтування меж земельної ділянки для обслуговування незакінченої будівництвом нежитлової будівлі та можливості подальшої її реконструкції під логістичний центр, з якого вбачається, що розміщення зазначеного об'єкту обґрунтовано та обґрунтовано встановлення межі земельної ділянки площею орієнтовно 2,06 га.

Посилання позивача на преюдиціальні судові рішення у справах 56/69-09, 2-а-73/08, 29/368-07 не може бути безумовною підставою для задоволення його вимог, оскільки обставини встановлені в цих рішеннях не стосуються предмету позову у даній справі (рішень відповідача, договору оренди земельної ділянки; не встановлюють відповідність вимог (заяви) СФГ «Іван» про отримання земельної ділянки чинному законодавству). Предметом розгляду справи № 56/69-09 було визначення правомірності прийняття Покотилівською селищною радою рішення від 11 липня 2008 року, яким надано згоду на виготовлення проектної документації на відведення земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Миру, 29, однак предметом розгляду в даній справі є інші рішення Покотилівської селищної ради стосовно земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Миру, 29, а отже постанова Вищого господарського суду України від 01.04.2010р. по справі № 56/69-09 не може бути єдиним та беззаперечним доказом на підтвердження позовних вимог позивача. Також суд не приймає посилання позивача на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 2-а-73/08 від 13.11.2008р., оскільки вказана справа розглядалась за позовом ОСОБА_7 до Покотилівської селищної ради про визнання протиправної бездіяльності, а отже дана постанова не стосується ніяким чином предмету розгляду в даній справі та не стосується прав та обов'язків позивача.

Щодо наявності судової заборони, то суд зазначає наступне:

27 березня 2008 року по справі № 15/125-09 господарським судом Харківської області було вжито заходів забезпечення позову, а саме: заборонено Покотилівській селищній раді виносити рішення (інші акти індивідуальної дії) стосовно земельної ділянки в смт Покотилівка, Харківського району Харківської області, вул. Миру,29 ставити до порядку денного, приймати рішення щодо оформлення (укладання) за СПДФО ОСОБА_3 права оренди та забудови земельної ділянки площею 2,14 га в смт Покотилівка, Харківського району Харківської області, вул. Миру,29, надавати дозвіл на виконання будівельних робіт на час розгляду заяви про перегляд рішення господарського суду від 19.02.2008р. по справі №15/66-08 за нововиявленими обставинами. Дана ухвала була скасована 2 квітня 2009 року ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2009р. по справі №33/102-08. Тобто, на час надання ГБК «Добробут» земельної ділянки та укладання спірного договору оренди землі заходи забезпечення позову було скасовано. Крім того, дані заходи забезпечення позову стосувались тільки СПДФО ОСОБА_3, а не 2-го відповідача, як це випливає з самої ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що ухвалені 1-м відповідачем рішення та укладений між відповідачами договір оренди відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44-49 ГПК України судові витрати залишаються на позивача.

Крім того, у судовому засіданні позивачем 20.02.2012 року усно заявлено клопотання про винесення відносно 3-ї особи окремої ухвали в порядку ст.90 ГПК України, оскільки, на думку позивача, під час розгляду справи встановлені факти, які свідчать про наявність в діях 3-ї особи порушень діючого законодавства.

Відповідно до ст.90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

Однак судом, при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності Міськрайонного управління Держкомзему у м. Люботин і Харківському районі не виявлено, у зв'язку з чим підстав для винесення окремої ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1,12,22,33,34,43,44-49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя Прохоров С.А.

повний текст рішення складено та підписано судом 27.02.2012 року о 15:00