ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" липня 2012 р. Справа № 5019/880/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»(далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Нива»(далі ТзОВ «СП «Нива»), м. Дубно Рівненської області

про стягнення 19 259 969 грн. 99 коп.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 представник;

від відповідача - не зявився.

Представнику позивача права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України»звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ТзОВ «СП «Нива»про стягнення коштів на суму 19 259 969, 99 грн., з яких: 15 899 999, 82 грн. - основного борг за поставлений природний газ у вересні-жовтні 2011 року, 128 170, 76 грн. інфляційній втрати, 217 193, 44 грн. три відсотки річних, 1 124 790, 52 грн. пеня, 1 889 815, 45 грн. штраф.

У судових засіданнях на 18.06.2012р. та 09.07.2012р. оголошувались перерви відповідно до 09.07.2012р. та 23.07.2012р.

18 червня 2012 року господарському суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 18.06.2012р. (вхідний номер канцелярії суду 5753/12) з додатками (а.с.а.с.50-72), в якому відповідач позовні вимоги визнав частково в частині стягнення 1 100 000, 18 грн. основного боргу, 128 170, 76 грн. інфляційних втрат та 217 193, 44 грн. трьох відсотків річних. В решті суми, заявленої до стягнення, ТзОВ «СП «Нива»позовні вимоги не визнало з тих підстав зокрема, що ступінь виконання зобовязань ТзОВ «СП «Нива»перед позивачем становить 96 відсотків, розмір збитків порівняно з нарахованими штрафними санкціями є незначним, у позивача відсутні негативні наслідки від прострочення виконання зобовязань відповідачем. Враховуючи наведене, а також те, що співвідношення заявлених до стягнення штрафних санкцій (3 014 605, 97 грн.) та суми боргу (1 100 000, 18 грн.) є неспіврозмірними, відповідач просить суд на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України. ст.233 Господарського кодексу України, п.3 ст.83 ГПК України, зменшити розмір штрафних санкцій на 96 процентів.

До відзиву відповідачем були подані суду копії платіжних доручень на суму 31 149 011, 82 грн. (а.с.а.с.53-67) на підтвердження сплати за поставлений природний газ у вересні-жовтні 2011 року на підставі договору № 14/2636/11 купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року.

За наслідками судового засідання, яке відбулось 18.06.2012р., на усне клопотання представника відповідача, проти якого не заперечив представник позивача, суд зобовязав сторони до наступного судового засідання провести акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2011- 27.06.2012р. по договору № 14/2636/11 купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року.

Також, відповідачем 06.07.2012р. у справі подано суду письмові пояснення по справі від 06.07.2012р. (вхідний номер канцелярії суду 3317/12) з додатками (а.с.а.с.113-127), в яких відповідач зазначив зокрема про сплату ним коштів на суму 700 000, 00 грн. на підставі платіжних доручень № 2351 від 15.06.2012р. (а.с.116) та № 5 від 22.06.2012р. (а.с.117), відповідно залишок заборгованості відповідача перед позивачем за станом на 06.07.212р. становить 400 000, 00 грн. Крім того, до письмових пояснень відповідачем як додаток додано належним чином засвідчену копію акту звіряння взаєморозрахунків між сторонами у справі за станом на 30.04.2012р. (а.с.121), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 240 970, 05 грн. Як на підтвердження існування додаткових підстав зменшення штрафних санкцій, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач подав як додаток до письмових пояснень справи баланс (а.с.а.с.123-124) та звіт про фінансові результати підприємства за 2011 рік (а.с.а.с.126-127), які містять у собі інформацію про прибуток ТзОВ «СП «Нива»у розмірі 1 202 000, 00 грн. Вказана обставина на думку відповідача підтверджує недостатність матеріальних можливостей ТзОВ «СП «Нива»сплатити надмірно великі штрафні санкції на суму 3 014 605, 97 грн.

09 липня 2012 року та 23 липня 2012 року позивачем подано господарському суду письмов пояснення в порядку ст.22 ГПК України від 07.07.2012р. № 14/2-231 (а.с.а.с.128-132) та від 23.07.2012р. (а.с.а.с.173-176) (вхідні номери канцелярії 6664/12 та 7329/12 відповідно), в яких позивач зокрема відзначив, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»створено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 р.№747 на виконання Указу Президента України від 25 лютого 1998 року №151 «Про реформування нафтогазового комплексу України». Засновником Компанії є Держава в особі Кабінету Міністрів України. ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. За спірним договором постачається імпортований природний газ, який ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України. Бюджетом України та фінансовим планом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу. Внаслідок недотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Компанія змушена залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Компанією втрат є стягнення з боржників пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що на цей час складає - 15,5%. Загальна сума заявлених Компанією пені, 3% річних та інфляційних втрат не компенсує повністю збитки від сплати відсотків за комерційними кредитами. Окрім того, несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою взагалі зупинення постачання природного газу на територію України. Зменшення судом розміру пені спричинить компанії додаткові збитки та дозволить боржнику і в подальшому безкарно порушувати договірні умови.

До письмових пояснень в порядку ст.22 ГПК України від 07.07.2012р. № 14/2-231 позивачем подано суду копії банківських виписок, які підтверджують часткову сплату відповідачем боргу за поставлений природний газ.

19 липня 2012 року відповідачем подано господарському суду письмові пояснення від 19.07.2012р. (вхідний номер канцелярії 7229/12) з додатками (а.с.а.с.159-172), в яких відповідач відзначив про те, що заборгованість, яка виникла у нього перед позивачем виникла внаслідок невизначеності у вересні-жовтні 2011 року хто: Дочірня компанія «Газ України»чи ПАТ «НАК «Нафтогаз України» буде здійснювати поставку газу. Внаслідок таких обставин ТзОВ «СП «Нива»було сплачено ДК «Газ України»17 000 000, 00 грн. Проте, ДК «Газ України»не було здійснено поставку на вищезгадану суму. Відповідач звертався до ДК «Газ України»та позивача про зарахування вказаної суми коштів в рахунок оплати за поставлений природний газ, проте такі звертання залишено без реагування. До вищезгаданих пояснень відповідачем як додатки було додано копії платіжних доручень на підтвердження сплати коштів ДК «Газ України», копію листа, адресовану ПАТ «НАК «Нафтогаз України»щодо зарахування коштів .

На виконання вимог суду 19.07.2012р. відповідачем подано суду Акт звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.09.2011р. по 30.06.2012р. по договору від 30.09.2011р. № 14/2636/11, підписаний повноважними представниками, відповідно до якого сума основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у вересні-жовтні 2011 року за станом на 30.06.2012р. становить 400 000, 00 грн.

Арифметичну вірність даних, вказаних у вищезгаданому акті, підтвердили і представники у судових засіданнях.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої доводи, вимоги та заперечення, викладені у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, а також поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Враховуючи ті обставини, що учасники судового процесу про розгляд справи у судовому засіданні були повідомлені належним чином; у судових засіданнях оголошувались перерви; у попередніх судових засіданнях учасники судового процесу дали суду пояснення, висловили доводи та міркування; в учасників судового процесу було достатньо часу, щоб здійснити усі дії (подати докази, клопотання тощо), які вони вважали за необхідне щодо предмету цього спору; явка учасників судового процесу у засідання господарського суду обовязковою не визнавалась; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи суду не поступало; у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу у судовому засіданні, суд встановив наступне.

30 січня 2011 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України»(постачальник) та ТзОВ СП «Нива»(покупець) був укладений договір № 14/2636/11 на купівлю-продаж природного газу (далі по тексту рішення договір, а.с.а.с.13-18), відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році природний газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1 договору), а також додаткові угоди № 1 від 30 вересня 2011 року (а.с.19) та № 2 від 11 жовтня 2011 року (а.с.20) до договору.

Відповідно до договору позивач передав у власність покупцю протягом вересня-жовтня 2011 року природний газ на загальну суму 32 249 011,82 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2011 року (а.с.21) та від 31 жовтня 2011 року (а.с.22).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем передано відповідачу природний газ на загальну суму 32 249 011, 82 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація субєктами господарювання товарів негосподарюючим субєктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При цьому, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобовязань (цивільних прав та обовязків) встановлені ст.11 ЦК України, вони виникають зокрема з договорів (що і є у цьому випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Факт вчинення сторонами у справі правочину (поставки газу) не заперечуються ними.

Згідно з ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобовязання за договором на купівлю-продаж природного газу не виконав, за поставлений природний газ розрахувався частково.

Як вбачається з матеріалів справи за станом на 20.03.2012р. заборгованість відповідача перед позивачем за договором за використаний природний газ становила 15 899 999,82 грн., з позовом про стягнення якої позивач і звернувся до суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зокрема:

- з акту звіряння взаєморозрахунків між сторонами у справі за станом на 30.04.2012р. (а.с.121), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 240 970, 05 грн.;

- з копій платіжних доручень та банківських виписок, наявних у матеріалах справи, - за станом на день звернення позивача з позовом до суду (24.05.2012р. відбиток календарного штемпеля на поштовому конверті листа, яким було надіслано позовну заяву, а.с.45) сума основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений у вересні-жовтні 2011 року природний газ на виконання умов договору № 14/2636/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 року на виконання умов договору № 14/2636/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 року, становила 1240970,05 грн., що підтверджено представниками сторін у справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у процесі розгляду справи відповідач на підставі платіжних доручень № 5239 від 12 червня 2012 року (а.с.67) на суму 140 970, 05 грн., № 2351 від 15.06.2012р. (а.с.116) на суму 200 000, 00 грн. та № 5 від 22.06.2012р. (а.с.117) на суму 500 000, 00 грн., перерахував позивачу кошти на суму 840 970, 05 грн. в погашення боргу за поставлений у вересні-жовтні 2011 року природний газ на виконання умов договору № 14/2636/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 року.

Також, як вбачається з Акту звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.09.2011р. по 30.06.2012р. по договору від 30.09.2011р. № 14/2636/11 (а.с.а.с.170-171), підписаного повноважними представниками, відповідно до якого сума основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у вересні-жовтні 2011 року за станом на 30.06.2012р. становить 400 000, 00 грн. і арифметичну вірність даних вказаних у вищезгаданому акті підтверджено представниками у судових засіданнях.

Акт звірки взаємних розрахунків є формою фіксації певних юридично-значимих дій сторін за цим актом, без укладання письмової угоди. Зокрема, актом звірки оформляється інвентаризація дебіторської і кредиторської заборгованості.

Акт звірки розрахунків, як зазначено в абзаці шостому ОСОБА_3 фінансів України №31053-2-4/4390 від 03.12.2001р., може служити підставою перерахування коштів.

За таких обставин та враховуючи те, що відповідачем визнається сума основного боргу, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу на суму 400 000 грн. 00 коп., відмови позивачу в позові в частині стягнення з відповідача основного боргу на суму 14 659 029 грн. 77 коп., як такого, що був погашений ще до подання позову та припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу на суму 840 970 грн. 05 коп., як такого, що був погашений відповідачем у процесі розгляду справи.

Відповідно до п.7.2 договору за несвоєчасну оплату газу у строки, зазначені в п. 6.1. цього договору, Покупець сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Пеня сплачується протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Покупцем вимоги Продавця. У разі несплати пені у вказаний строк Покупець вважається таким, що має заборгованість за цим договором (копія вимоги та доказ її надсилання додається).

Також, пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі цього позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 1 124 790,52 грн. та штраф у розмірі 1 889 815,45 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1, ч.3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем дані строки порушені, в звязку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору (п.7.2.), у вигляді сплати пені, що становить 1 124 790 грн. 52 коп. пені та штрафу, що становить 1 889 815 грн. 45 коп. штрафу, відповідно до розрахунку (а.с.12).

Оскільки розмір вказаних штрафних санкцій, нарахованих позивачем, відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, а також є арифметично вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 124 790 грн. 52 коп. пені та 1 889 815 грн. 45 коп. штрафу підлягає задоволенню.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем невчасно виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, а тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, відповідно розмір інфляційних втрат становить 128 170 грн. 76 коп., а також три відсотки річних від простроченої суми, розмір яких становить 217 193 грн. 44 коп.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри інфляційних нарахувань та трьох процентів річних є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору та визнаються відповідачем, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум також підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення на 96 відсотків штрафних санкцій, то суд відзначає наступне.

При розгляді питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд повинен враховувати не тільки інтереси, становище, збитки боржника, а й інтереси, становище та збитки, які понесе кредитор у звязку з неналежним виконанням кредитором своїх зобовязань.

ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»створено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 р.№747 на виконання Указу Президента України від 25 лютого 1998 року №151 «Про реформування нафтогазового комплексу України». Засновником Компанії є Держава в особі Кабінету Міністрів України. ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. За спірним договором постачається імпортований природний газ, який ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України. Бюджетом України та фінансовим планом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу. Внаслідок недотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних.

За таких обставин суд не вбачає нормативно обґрунтованих підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення на 96 відсотків.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Пунктом 4.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»визначено, що у вирішенні питань розподілу судових витрат необхідно мати на увазі, що за змістом п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 7 вищезазначеного Закону припинення провадження у справі тягне за собою повернення сплаченої суми судового збору.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону України «Про судовий збір». господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарського підприємства «Нива»(35601, Рівненська область, місто Дубно, провулок Проїзний, будинок 7, ідентифікаційний код: 32404621) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»(01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 128 170 (сто двадцять вісім тисяч сто сімдесят) грн. 76 коп. інфляційних втрат, 217 193 (двісті сімнадцять тисяч сто девяносто три) грн. 44 коп. трьох відсотків річних, 1 124 790 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сімсот девяносто) грн. 52 коп. пені, 1 889 815 (один мільйон вісімсот вісімдесят девять тисяч вісімсот пятнадцять) грн. 45 коп. штрафу та 13 142 (тринадцять тисяч сто сорок дві) грн. 24 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення з ТзОВ «СП «Нива»на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України»14 659 029 грн. 77 коп. основного боргу в позові відмовити.

4. В частині позовних вимог про стягнення з ТзОВ «СП «Нива»на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України»840 970 грн. 05 коп. основного боргу провадження у справі припинити.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»(01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2811 (дві тисячі вісімсот одинадцять) грн. 10 коп., перерахований відповідно до платіжного доручення № 4180 від 17.05.2012р., оригінал якого міститься у справі № 5019/880/12.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 липня 2012 року.

Суддя Трускавецький В.П.