ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" вересня 2012 р. Справа № 5019/1119/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Укренергоресурс», м. Рівне

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, м. Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Рівнебуд», м. Рівне

2: ОСОБА_2 управління Держкомзему в Рівненській області, м. Рівне

про визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобовязання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_3 представник;

від третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4;

від третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - не зявився.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс»(далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 міської ради (далі відповідач) в якому просить визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради щодо припинення права постійного користування на земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд»(третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача) та зобовязати ОСОБА_1 міську раду прийняти рішення, щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд».

Ухвалою господарського суду від 6 липня 2012 року порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні до 17.07.2012 р.

13 липня 2012 року відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням уповноваженого представника у черговій відпустці.

Ухвалою від 17 липня 2012 року розгляд справи було відкладено до 14.08.2012 р.

14 серпня 2012 року відповідачем через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається що відповідач позов не визнає з підстав викладених у відзиві, та просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

14 серпня 2012 року ПрАТ «Рівнебуд»через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається що ПрАТ «Рівнебуд»позовні вимоги не визнає в повному обсязі, та просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві.

14 серпня 2012 року представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління держкомзему в Рівненській області. Також, позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив прохальну частину позовної заяви, та просить визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, щодо припинення права постійного користування на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд», та зобовязати ОСОБА_1 міську раду розглянути на першому пленарному засіданні після набрання даним рішенням законної сили, питання, щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд».

Ухвалою від 14 серпня 2012 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Держкомзему в Рівненській області, повернуто заяву позивача про уточнення позовних вимог без розгляду, розгляд справи відкладено до 04.09.2012 р.

3 вересня 2012 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про зміну підстави позову, яка за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, в якій позивач просить визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, щодо припинення права постійного користування на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд», та зобовязати ОСОБА_1 міську раду розглянути на першому пленарному засіданні після набрання даним рішенням законної сили, питання, щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд».

До подання даної заяви розгляд справи по суті не розпочинався. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, подаючи вищезгадану заяву, просить задоволити позов з тих же підстав і їх не змінює, проте, у прохальній частині змінює предмет позову.

Представники ОСОБА_1 міської ради та ПрАТ «Рівнебуд»у судовому засіданні не заперечили проти зміни позивачем предмету позову.

З огляду на викладене, суд розцінює заяву позивача як заяву про зміну предмета позову і приймає її до розгляду.

4 вересня 2012 року відповідачем було подано письмові пояснення по справі щодо питань, із врахуванням судового засідання від 14 серпня 2012 року.

У судовому засіданні 4 вересня 2012 року представником позивача було подано додаткові письмові пояснення по справі з додатками в обґрунтування поданих пояснень, в яких позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягає на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, відповідача в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради народних депутатів № 28 від 16 березня 1995 року, а саме 23 травня 1995 року відповідачу для обслуговування адміністративних, господарських та житлових будівель було надано в постійне користування земельну ділянку площею 4,53 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії РВ №00004.

Цільове призначення земельної ділянки площею 0,60 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,53 га, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії РВ 00004 призначена для обслуговування будівель, зокрема будівлі, що розміщена по вул. Степана Бандери, 41 та ОСОБА_6, 8.

27 червня 1997 року між Спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Mckenzie»(продавець) та позивачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу І та ІІ поверхів та цокольного приміщення з (21-27) поверхового плану, загальною площею 2162,3 м кв., що знаходяться у м. Рівне по вул. Кн. Ольги, 8. СП ТзОВ Mckenzie»придбало дане приміщення у АТЗТ фірми «Рівнебуд».

9 липня 1997 року ОСОБА_1 обласним бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, яке посвідчує, що І та II поверхи, цокольне приміщення з 21-27 поверхового плану, які розташовано в місті Рівне по вул. Кн. Ольги за № 8, зареєстровано за позивачем на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 червня 1997 року за реєстровим номером 5544 та записано в реєстрову книгу № 1-69 за реєстровим номером 277. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 730988 від 09 червня 2003 року, виданого Комунальним підприємством ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації, право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 9 червня 2003 року.

31 січня 2007 року Виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради , у звязку із зміною форми товариства позивача було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення цокольного, І та ІІ поверхів що розташовані у м. Рівне по вул. Кн. Ольги, 8 та визначено форму власності як приватну.

Таким чином, Позивач зазначає, що набув право власності на будівлю, яка розташована на земельній ділянці площею 0,60 гектарів, що входить до складу земельної ділянки площею 4,53 гектарів із цільовим призначенням для обслуговування будівлі, що розміщена у м. Рівне по вул. Степана Бандери, 41 та ОСОБА_6, 8.

З пояснень позивача вбачається, що йому не передано права користування земельною ділянкою, як того вимагає п. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, відповідно до якого якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до наведеного, позивач зазначає, що він як власник будівлі уповноважений ставити питання перед землекористувачем про надання йому згоди на передачу частини земельної ділянки в користування відповідно до пропорційно зайнятої площі нерухомого майна.

Як вбачаться з матеріалів справи, ПрАТ «Рівнебуд»було відчужено 5-ти поверхову будівлю для ОСОБА_1 філії Київського інституту слов'янознавства та позивача приміщення цокольного поверху та І-ІІ поверхів належать Позивачу, ІІІ-ІV ОСОБА_1 філії Київського інституту слов'янознавства. ОСОБА_1 інститут звернувся до ПрАТ «Рівнебуд»із заявою про виділення земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування частини приміщення площею 1575.91 м. кв., тобто пропорційно займаній площі нерухомого майна.

Позивач просить суд визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, щодо припинення права постійного користування на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд»відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії РВ 00004 від 23.05.1995 року та зобов'язати ОСОБА_1 міську раду розглянути на першому пленарному засіданні після набрання даним рішенням законної сили, питання, щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд».

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Пунктом а) частини 1 статті 141 вказаного Кодексу визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Частиною 43 статті 142 Земельного кодексу України встановлено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з нормами Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" повноваження власника землі щодо володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності здійснює відповідний орган місцевого самоврядування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначені положення Конституції України кореспондовані у статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад та встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 вказаної норми).

За приписами статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (частина 2 статті 77 Закону).

Відповідно до частини 4 статті 142 Земельного кодексу України власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що припинення права користування відбувається виключно з добровільної волі землекористувача, проте чинним законодавством передбачено юридичне оформлення такої відмови, зокрема рішенням уповноваженого органу виконавчої влади ОСОБА_1 міської ради.

Тобто, здійснення землекористувачем добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою за його заявою до власника земельної ділянки тягне відповідні обов'язки у власника земельної ділянки прийняти рішення про припинення такого права.

ПрАТ «Рівнебуд»звернулося із заявою до ОСОБА_1 міської ради про відмову від права користування земельною ділянкою площею 0, 275 га, що розташована за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, 41 та ОСОБА_6, 8 на що йому була надіслана відповідь Управлінням земельних відносин виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 19.07.2011 року № 01-08/480 про необхідність надання оригіналу геодезичного плану земельної ділянки, погодженого Управлінням містобудування та архітектури та документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Не отримавши необхідних документів 17.08.2011 року Управління земельних відносин виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради надіслало на адресу ПрАТ «Рівнебуд»ще один лист в якому зазначено, що у звязку з тим, що оскільки не були надані необхідні документи, зазначені у листі Управління від 19.07.2011 року № 01-08/480 питання про припинення права користування земельною ділянкою площею 2750 кв. м на вул. Кн. Ольги розглянути неможливо.

З огляду на викладене, твердження позивача про бездіяльність відповідача щодо припинення права постійного користування на земельну ділянку є безпідставним, оскільки відповідач у звязку саме із неподанням ПрАТ «Рівнебуд»ОСОБА_1 міській раді витребуваних необхідних документів не може вирішити питання щодо питання про припинення права користування земельною ділянкою площею 2750 кв. м на вул. Кн. Ольги розглянути не можливо, а отже й підстав вважати бездіяльністю дії відповідача щодо припинення права постійного користування на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Рівнебуд»немає.

З додаткових пояснень, наданих відповідачем, вбачається, що позивач 4 липня 2011 року звертався до відповідача з клопотанням про виділення в оренду земельної ділянки площею 0, 17 га за адресою: м. Рівне, вул. Кн. Ольги, 8 для обслуговування користувачів офісних приміщень.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,5 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 123 Земельного кодексу передбачено наступне: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються зокрема затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Управлінням земельних ресурсів у відповідях від 18.07.2011 р. №01-08/482, 07.03.2012 № 302, 27.07.2012 р. № 968 на лист позивача також вказувалося про необхідність отримання письмової згоди землекористувача, у даному випадку ПрАТ «Рівнебуд». Однак, позивачем такої згоди не було отримано. Доказів, які б підтверджували протилежне суду не подано.

Даний факт також був предметом судового розгляду, а саме щодо надання згоди ПрАТ «Рівнебуд»на вилучення частини земельної ділянки позивачу. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 25.10.2012 р. у справі №5019/2040/11 ТзОВ «Укренергоресурс»відмовлено в задоволенні позовних вимог, постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 19.01.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України рішення Господарського суду Рівненської області від 25.10.2012 р. по справі №5019/2040/11 залишено без змін.

Крім того, з приводу тверджень позивача, щодо частини 2 статті 92 Земельного кодексу України, відповідно до якого права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", а саме щодо того, що ПрАТ «Рівнебуд»не є субєктом відповідно якому може бути надано в користування земельну ділянку, слід зазначити наступне.

Право постійного користування земельними ділянками є специфічним речовим правом. Воно характеризується обмеженим суб'єктно-об'єктним складом: об'єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності; суб'єктами можуть бути лише юридичні особи, визначені ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України. Між тим, існуюче зараз право постійного користування інших суб'єктів, що виникло до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001р., зберігається. Вимога щодо переоформлення такими суб'єктами права постійного користування на право власності або право оренди, встановлена п. 6 р. X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, визнана рішенням Конституційного Суду України неконституційною (Рішення Конституційного Суду N 5-рп/2005 від 22.09.2005).

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача з боку відповідача.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є передчасними та не є обґрунтованими та законними, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 073, 00 грн. покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 17 вересня 2012 року

Суддя Трускавецький В. П.