КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2012 р. Справа№ 11/036-10/22/18-11/2-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Коротун О.М.

Корсакової Г.В.

при секретарі

судового засідання: Ярмоченко Т.А.

за участі представників

сторін:

позивача: Горлач В.М. - дов. б/н від 03.05.2012р.;

відповідача: ОСОБА_4;

ОСОБА_5 - дов. б/н від 01.02.2011 р.;

третьої особи-1: не з'явився, про день, час та місце судового засідання

повідомлений належним чином;

третьої особи-2: не з'явився, про день, час та місце судового засідання

повідомлений належним чином;

третьої особи-1: не з'явився, про день, час та місце судового засідання

повідомлений належним чином;

третьої особи-2: не з'явився, про день, час та місце судового засідання

повідомлений належним чином;

третьої особи-3: не з'явився, про день, час та місце судового засідання

повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2012 р.

у справі № 11/036-10/22/18-11/2-12 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору

на стороні позивача

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Екер»;

2. Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі Київської області;

на стороні відповідача

1. Голосіївська районна в м. Києві рада;

2. Головне управління Держкомзему в м. Києві;

3. Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

про знесення самовільно збудованої будівлі

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Лісниківська сільська рада звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою від 03.03.2012р. до відповідача - ФОП ОСОБА_4, в якій просив суд зобов'язати відповідача знести за свій рахунок самочинно збудований торгівельний павільйон на земельній ділянці, розміщений на території села Лісники, вул. Ватутіна та покласти на відповідача судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що Лісниківською сільською радою за Рішенням від 26.07.2008р. № 63/3 було відмовлено відповідачу в задоволенні його Заяви про виділення торговельної площі для торгівлі рослинами до винесення в натуру меж населеного пункту, однак відповідач здійснив самозахват земельної ділянки орієнтовною площею 0,0199 га та без дозволів та погоджень звів на ній тимчасову споруду з улаштуванням бетонного фундаменту розмірами 3,0м х 6,0м. Позивач, посилаючись на ст. 376 ЦК України, стверджує, що як власник (користувач) земельної ділянки має право вимагати знесення самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила.

Справа господарськими судами розглядалась неодноразово.

Постановою ВГСУ від 20.06.2012 р. № 11/036-10/22/18-11 скасовано Рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2011р. та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2012р., справу за позовом Лісниківської сільської ради до ФОП ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача за свій рахунок знести самочинно збудований торгівельний павільйон, передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

За результатами нового розгляду даної справи, 05.09.2012 р. Господарським судом Київської області прийнято Ухвалу, за якою прийнято відмову Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від позову, в зв'язку з чим провадження у даній справі було припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись із вищевказаною Ухвалою, відповідач - ФОП ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2012 р. № 11/036-10/22/18-11/2-12 та повернути дану справу на розгляд місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що «у Постанові № 11/036-10/22/18-11 від 20.06.2012р. Вищий господарський суд України вказує на те, що в справі відсутні беззаперечні докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах, відведених позивачу, у зв'язку з чим неможливо визначити, чи є останній належним позивачем у даній справі. Тому, у вищевказаній постанові від 20.06.2012р. Вищий господарський суд України вказав про необхідність встановити належність спірної земельної ділянки.

При вирішенні даної справи Господарський суд Київської області належність вказаної ділянки не встановлював, а тому постає питання чи мала Лісниківська сільська рада взагалі право подавати даний позов та чи є вона належним позивачем у справі.»

Крім того, скаржник зауважив на тому, що «позивач фактично захопив земельну ділянку, яка відноситься до земель Голосіївського району м. Києва, а припинення провадження у справі №11/036-10/22/18-11 фактично узаконило його дії. До того ж постає питання стосовно того, чи має право господарський суд розглядати спір стосовно адміністративної належності земельної ділянки.»

Скаржником наголошено і про те, що в оскаржуваній Ухвалі суд першої інстанції залишив невирішеним питання стосовно «повернення судового збору з бюджету відповідачу».

На підставі вищенаведених доводів апеляційного оскарження, відповідач вважає прийняту місцевим господарським судом Ухвалу від 05.09.2012 р. про припинення провадження у даній справі незаконною, в зв'язку з чим просить колегію суддів її скасувати та направити справу до господарського суду для розгляду.

Ухвалою КАГС від 27.09.2012 р. № 11/036-10/22/18-11/2-12 вищевказану апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду на 17.10.2012 р..

Ухвалою КАГС від 17.10.2012 р. № 11/036-10/22/18-11/2-12 продовжено строк розгляду даної справи за Клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 31.10.2012 р. на підставі п.1 ч. 1 ст. 77 ГПК України.

У судове засідання від 31.10.2012 р. представники третіх осіб не з'явилися, про судове засідання з розгляду даної справи повідомлялися належним чином про, що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення/повернення.

Згідно ч. 1 ст. 64 ГПК України „...ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином".

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України „у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином".

Зважаючи на вищенаведене, а також на те, що у судовому засіданні від 31.10.2012 р. присутні представники сторін не заперечили проти розгляду апеляційної скарги за відсутності вищеназваних учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку про можливість продовжити розгляд справи за їх відсутності та за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні від 31.10.2012 р. відповідач підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача за наданими усними поясненнями заперечив проти доводів і вимог, наголошених у скарзі, та повністю підтримав висновки суду першої інстанції, оскаржувану Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2012 р. просить залишити в силі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4, Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2012 р. № 11/036-10/22/18-11/2-12 залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

05.09.2012 р. представником позивача місцевому господарського суду подано Заяву про відмову від позову. Судом першої інстанції зауважено, що представник позивача в своїх усних поясненнях повідомив суд, що наслідки прийняття господарським судом відмови позивача від позову та припинення провадження в порядку за ст. 80 ГПК України йому відомі та зрозумілі.

Відповідач заперечив проти прийняття господарським судом відмови позивача від позову та просив суд позов розглянути по суті та прийняти рішення про відмову в заявленому позові.

Відповідно до частин четвертої та шостої ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2012 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках відмови позивача від позову господарському суду слід керуватись частиною шостою ст. 22 ГПК України та перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що між сторонами у справі існує спір про право позивача як власника землі вимагати знесення самовільно збудованої будівлі, та, відповідно, про право відповідача на будівництво та експлуатацію зазначеної будівлі, що здійснюються відповідно до закону на підставі належних дозволів, однак позивач на власний розсуд та за власною волею відмовляється від захисту свого права в обраний спосіб - подання судового позову про знесення самовільного будівництва.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відмова від позову Лісниківської сільської ради жодним чином не обмежує право відповідача або інших осіб - учасників провадження на захист свого права, в тому числі шляхом подання судових позовів про відшкодування збитків, про визнання незаконними дій, тощо на розсуд відповідача відповідно до ст.ст. 16, 20 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи те, що відмова позивача від позовних вимог у даній справі не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про прийняття відмови позивача - Лісниківської сільської ради від позову та припинення провадження у даній справі з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Зауваження скаржника - ФОП ОСОБА_4, викладені у скарзі, зокрема щодо повернення йому з держбюджету витрат пов'язаних з оплатою судового збору, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки є такими, що не ґрунтуються на законі, а отже є необґрунтованими.

Норми Господарського процесуального кодексу України не передбачають такої підстави скасування судового рішення як відсутність перерозподілу судових витрат. Розподіл судових витрат про повернення державного мита з бюджету може бути розглянуто в порядку, визначеному п. 2 ч. 1 ст. 88 ГПК України шляхом прийняття додаткового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Інші доводи апеляційного оскарження про які зазначено вище по тексту також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки при прийнятті оскаржуваної Ухвали про прийняття відмови від позову місцевим господарським судом спір по суті не розглядається.

А відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржуваної Ухвали від 05.09.2012 р. у даній справі не має.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 80, 85, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2012р. №11/036-10/22/18-11/2-12 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2012 р.

№ 11/036-10/22/18-11/2-12 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2012 р.

№ 11/036-10/22/18-11/2-12 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 11/036-10/22/18-11/2-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Коротун О.М.

Корсакова Г.В.