ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" вересня 2012 р. Справа № 5019/1303/12

Господарський суд Рівненської області в складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС ОСОБА_2»

до відповідача ОСОБА_3 селищної ради

про стягнення в сумі 6 327 грн. 04 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : не зявився.

Від відповідача : не з'явився.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВС ОСОБА_2»(далі ТзОВ «СВС ОСОБА_2») звернулося через господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 селищної ради про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 6 327 грн. 04 коп., з яких: основний борг в сумі 4 680 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 229 грн. 32 коп., 15 % за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 1 052 грн. 04 коп., пеня в сумі 365 грн. 68 коп., а також судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він на підставі договору № 7514 від 29 вересня 2010 року, надав відповідачу послуги з розробки інформаційних матеріалів (стаття-презентація), їх графічного оформлення та редагування, а також публікації інформаційних матеріалів (стаття-презентація) на порталі www.meriaonlaine.com.ua українською, російською, німецькою та англійською мовами. Оскільки останній не розрахувався за вказані послуги, заборгувавши таким чином позивачу 4 680 грн. 00 коп. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 селищної ради вищезазначену суму боргу, а також інфляційні втрати в сумі 229 грн. 32 коп., 15 % за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 1 052 грн. 04 коп., пеню в сумі 365 грн. 68 коп., а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2012 року порушено провадження по даній справі та призначено до розгляду на 23 серпня 2012 року.

28 серпня 2012 року, через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що визнає позовні вимоги лише в частині стягнення основного боргу, однак не має можливості його сплатити, оскільки відсутні кошти на рахунках в банку. А також просить, відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій з тих підстав, що протягом 2010-2012 років щомісячно, згідно договору УДКСУ у ОСОБА_3 районі, селищна рада отримує короткотермінові позички, які направляються тільки на погашення заборгованості по захищених статтях.

Представник позивача в судові засіданні 28 серпня 2012 року та 07 вересня 2012 року не зявлявся, проте на вимоги ухвали господарського суду від 28 серпня 2012 року супровідним листом надіслав до господарського суду витребувані документи, а також просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача в судове засідання 07 серпня 2012 року не з'явився.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача та відповідача, належно повідомлених про дату, час та місце судового засідання.

Крім того, явка сторін в судові засідання обовязковою судом не визнавалась.

Вивчивши подані позивачем письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВС ОСОБА_2»(далі ТзОВ «СВС ОСОБА_2») та ОСОБА_3 селищною радою (далі - замовник) укладено договір № 7514 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати послуги з розробки інформаційних матеріалів (стаття-презентація) на порталі www.meriaonlaine.com.ua українською, російською, німецькою та англійською мовами, а замовник зобовязався оплатити надані йому послуги у строк до 31 грудня 2010 року в розмірі 4 680 грн. 00 коп. (а.с. 7-10).

Даний Договір з додатками підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих юридичних осіб.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач 11 листопада 2010 року зареєстрував та опублікував презентацію, в які описана основана інформація про смт. Млинів та його інвестиційні можливості на порталі www.meriaonlaine.com.ua, за адресою: http://www.meriaonlaine.com.ua/ zone-Rivne/%D0%A1%D0%BC%D1%82%20%D0%9C%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D1%96 %D0%B2/m/1lang/1 (19-23) про, що письмово повідомив відповідача листом-повідомленням № 133 від 17.11.2010 року, яке отримане останнім 19.11.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с. 11, 13)

Однак в супереч умовам договору відповідач взятий на себе обовязок по оплаті вартості отриманих послуг не виконав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи те, що сума основного боргу за договором від 29 вересня 2010 року № 7514, яка складає 4 680 грн. 00 коп. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи та відповідачем на момент прийняття рішення не подано документів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 селищної ради вказаної суми.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання, відповідачу на суму боргу нараховано пеню, 15 % річних та інфляційні втрати згідно п.п. 4.1., 4.2. договору та ст. 625 ЦК України, розмір яких складає: 365 грн. 68 коп. - пеня, 1 052 грн. 04 коп. 15% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання та 229 грн. 32 коп. інфляційні втрати (а.с. 24-25).

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з ч. 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку, що він є не в повній мірі вірним, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Таким чином, оскільки відповідно до умов договору відповідач повинен був оплатити вартість наданих йому послуг до 31 грудня 2010 року, то право у позивача на нарахування пені виникло з 01 січня 2011 року по 01 липня 2011 року.

Крім того, перевіривши розрахунок 15% річних, суд приходить до висновку, що він є арифметично невірним.

За таких обставин, згідно розрахунків здійснених судом, розмір пені складає 361 грн. 68 коп. та 15% річних 1 051 грн. 07 коп.

Що стосується розрахунку позивача в частині нарахованого індексу інфляції, то він перевірений судом та визнано вірним.

Крім того, посилання відповідача у своєму відзиві в якому він просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій з тих підстав, що протягом 2010-2012 років щомісячно, згідно договору УДКСУ у ОСОБА_3 районі, селищна рада отримує короткотермінові позички, які направляються тільки на погашення заборгованості по захищених статтях є безпідставними, оскільки погоджуючи пункти договору шляхом його підписання уповноваженими особами та скріплюючи печатками, відповідач чітко розумів всю юридичну відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору на отримання послуг з розробки інформаційних матеріалів, зокрема п.4.2. та п.4.3.

Згідно ст. 526, ст.530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Відповідачем строки договору було порушено, в звязку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору (п.п. 4.2., 4.3).

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6 327 грн. 04 коп. підлягають частковому задоволенню.

На відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору на підставі частини першої ст. 49 ГПК України в сумі 1608 грн. 23 коп.

З огляду на зазначене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 селищної ради (35100, м. Рівненська область, смт. Млинів, вул.. Ватутіна, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВС ОСОБА_2»(01054, АДРЕСА_1 ідн.под. № 92) 4 680 (чотири тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 229 (двісті двадцять девять) грн. 32 коп. інфляційних втрат, 1 051 (одну тисячу пятдесят одну) грн. 07 коп. 15% річних, 361 (триста шістдесят одну) грн. 68 коп. пені, а також 1 608 (одну тисячу шістсот вісім) грн. 23 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "12" вересня 2012 року.

Суддя Пашкевич І.О.