КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2012 № 5/37

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Борисенко І.В.

Остапенка О.М.

при секретарі

судового засідання: Загрунна Л.І.

за участі представників

сторін:

позивача: ОСОБА_3 - НОМЕР_1 виданий Чернігівським

РВ УМВС України в Чернігівській області від 11.01.2000 р;

відповідача: не з'явився, про день, час та місце розгляду

справи був повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Іванівська"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р.

у справі № 5/37 (суддя Романенко А.А.)

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Іванівська"

про стягнення 36 729,68 грн. заборгованості та 10 000,00 грн. моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до ТОВ „Агрофірма „Іванівська" (відповідач) про стягнення 23 175,00 грн. основного боргу, 3 731,18 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1 343,35 грн., 8 480,15 грн. пені та 10 000,00 грн. моральної шкоди за виконані ним роботи з використанням своєї техніки по дискуванню сільськогосподарських земель останнього в обсязі 309 га відповідно до Договору № 02-09 від 21.04.2009 р.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р. № 5/37 позовні вимоги задоволено частково, вирішено:

- стягнути з відповідача - ТОВ "Агрофірма "Іванівська" на користь позивача - ФОП ОСОБА_3 - 23 175,00 грн. основного боргу, 3 731,18 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 1 302,88 грн., та судові витрати.

- в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним Рішенням, відповідач - ТОВ "Агрофірма "Іванівська" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р. № 5/37 в частині стягнення з нього 23 175,00 грн. основного боргу, 3 731,18 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 1 302,88 грн.та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою КАГС від 27.01.2012 р. у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ільєнок Т.В., суддів Борисенко І.В., Шипко В.В. прийнято до провадження апеляційну скаргу "Агрофірма "Іванівська" на Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р. № 5/37, розгляд справи призначено на 28.02.2012 р.

У зв'язку з виробничою необхідністю, а саме, находженням судді Шипко В.В. у відпустці, Розпорядженням в. о. Голови КАГС від 27.02.2012 р. № 01-22/1/7 було змінено склад колегії, що розглядав дану справу на колегію у складі: головуючий суддя - Ільєнок Т.В; судді Борисенко І.В., Остапенко О.М.

У судове засідання від 28.02.2012 р. представник відповідача (скаржника) не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення №010 про отримання 21.02.2012 р. уповноваженою особою скаржника Ухвали про порушення апеляційного провадження.

Представник позивача у судове засідання призначене на 28.02.2012 р. з'явився, однак, вимоги Ухвали суду про порушення апеляційного провадження не виконав, письмового Відзиву на апеляційну скаргу не надав, згідно своїх усних пояснень проти доводів скаржника заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене Рішення місцевого суду - без змін.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Іванівська", Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р. № 5/37 залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 21.04.2009р., між сторонами укладено Договір про виконання сільськогосподарських робіт та розрахунки за них №02-09 /з додатком №1/ (далі - Договір).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. Договору, виконавець (позивач) зобов'язався на свій ризик виконати завдання замовника (відповідача) з використанням своєї техніки по дискуванню земель на території господарства замовника в обсягах 309 га. Загальна площа території та окремі ділянки, на яких проводитимуться роботи, визначаються за домовленістю сторін.

Пунктами 2.3., 4.1.-4.3. Договору, визначено, що замовник разом з виконавцем подекадно проводять приймання виконаних робіт і складають акт, в якому вказується задискована площа та вартість виконаної роботи. Акти прийняття робіт являються обов'язковим додатком до Договору. Безпосередньо перед виконанням с/г робіт замовник проводить попередню оплату в розмірі 40% від загального обсягу робіт та зобов'язується проводити розрахунки за виконані обсяги робіт подекадно (десять днів), згідно актів виконаних робіт. Розрахунок проводиться в готівковій або безготівковій формі по ціні 75,00 грн за один гектар задискованих площ.

На виконання умов спірного Договору, позивачем виконано роботи по дискуванню сільськогосподарських земель на загальну суму 23 175,00 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт від 15.06.2009 р. № 1 (Додаток № 1 до Договору № 02-03 від 21.04.2009 р.) (далі - Акт), належним чином завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

За оцінкою колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно не взяті до уваги посилання відповідача щодо виконання позивачем робіт по дискуванню земель, з мотивів відсутності відбитків печатки на Договорі та Акті (вбачаючи в цьому ознаки їх злочинного підроблення). Оскільки, відповідно до матеріалів перевірки, ст. слідчим прокуратури Чернігівського району Чернігівської області С.І. Рижим встановлено, що спірний Договір від 21.04.2009 р. та Акт виконаних робіт від 15.06.2009 р. № 1 підписано ФОП ОСОБА_3 особисто та директором ТОВ "Агрофірма "Іванівська" ОСОБА_7 (на той час директор з боку відповідача). Відсутність відбитку печатки на спірних Договорі та Акті ОСОБА_7 пояснив тим, що на час укладення Договору та підписання Акту печатка знаходилась у засновника ТОВ "Агрофірма "Іванівська" ОСОБА_8, який працює та проживає в м.Києві.

В контексті наведеного, колегія суддів вважає правильним зауваження суду першої інстанції, що виконання робіт по дискуванню земель відповідача ОСОБА_3 підтверджується також письмовими поясненнями директора ТОВ "Агрофірма "Іванівська" ОСОБА_7 (Том - 1, арк. с. 99-100), заступника директора ТОВ "Агрофірма "Іванівська" ОСОБА_9 (Том - 1 арк. с. 102) та тракториста ОСОБА_10 (Том -1, арк. с. 101).

Згідно Постанови від 20.07.2011 р. ст. слідчого прокуратури Чернігівського району С.І. Рижого про відмову в порушенні кримінальної справи (Том - 1, срк. с. 103), ФОП ОСОБА_3 виконано взяті на себе договірні зобов'язання в повному обсязі.

Як вже зазначалося вище, вказані роботи прийняті представником ТОВ "Агрофірма "Іванівська" ОСОБА_7 без будь-яких зауважень.

Колегія суддів погоджується і з тим зауваженням господарського суду, що факт підроблення ФОП ОСОБА_3 Договору від 21.04.2009 № 02-09 та Акту виконаних робіт №1 від 15.06.2009 повністю спростовано матеріалами прокурорської перевірки.

В оскарженому Рішенні, суд першої інстанції зауважив про і те, що на вимогу господарського суду щодо надання відповідачем будь-якої первинної документації на підтвердження своїх заперечень, останнім залишено без виконання з посиланням на її відсутність, а також відсутність ведення обліку земель товариства, на яких здійснюються сільськогосподарські роботи.

З огляду на вищенведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що кінцевий розрахунок за цим Договором проводиться замовником не пізніше 20 календарних днів після повного завершення робіт.

Згідно Акту виконаних робіт від 15.06.2009 р., виконані роботи відповідач мав оплатити до 05.07.2009 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати виконаних робіт не виконав, вартість робіт вчасно не оплатив.

А тому, місцевим господарським судом правильно визначено, що заборгованість відповідача перед позивачем належним чином доведена та документально підтверджена.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з правомірністю висновку суду першої інстанції про те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_3, щодо стягнення з відповідача 23 175,00 грн. основного боргу, в той час як відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, як суду першої так і апеляційної істанції не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами безпідставність пред'явлених до нього вимог.

Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по сплаті основного боргу у строки, визначені Розділом 5 Договору від 21.04.2009 р. № 02-09, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь 8 480,15 грн. пені на підставі п. 4.5 спірного Договору, 3 731,18 грн. інфляційних нарахувань та 1 343,35 грн. 3% річних, нарахованих за період з 06.07.2009 р. по 20.05.2011 р..

Відмовляючи у задоволенні позовнох вимог, в частині стягнення з відповідача нарахованої пені у розмірі 8 480,15 грн., суд першої першої інстанції зауважив про таке.

Пунктом 4.5 спірного Договору сторони визначили, що у випадку прострочення оплати за виконані роботи замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочки.

В свою чергу відповідач, у поданому Відзиві на позов від 09.06.2011 р., просив місцевий господарський суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені за спірним Договором.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів погоджується із зауваженням місцевого господарського суду, що зважаючи приписи ст.ст. 50, 51 ГПК України, щодо обчислення процесуальних строків, пеня за прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання за Актом від 15.06.2009 р. нараховується за період з 06.07.2009 р. по 05.01.2010 р..

Згідно ст.ст. 256, 257 та ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно обгрунтованого розрахунку місцевого господарського суду сума пені, нарахована за неналежне виконання зобов'язання за спірним договором в період з 06.07.2009 р. по 05.01.2010 р. включно, до якої підлягає застосування позовної давності, становить 2 430,20 грн..

Колегія суддів погоджується із зауваженням суду першої інстанції, що відповідач належних і допустимих доказів поважності причин пропуску ним строку позовної давності у розумінні ст. 34 ГПК України, господарському суду не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок нарахованої та заявленої до стягнення суми пені, дійшла висновку про обгрунтованість задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача про застосування строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення неустойки. А тому, за оцінкою колегії суддів, господарський суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у стягненні пені у повному обсязі, в звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Згідно частини другої ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За оцінкою колегії суддів, місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач обґрунтовано нарахував і заявив до стягнення 3 731,18 грн. інфляційних нарахувань, нарахованих згідно розрахунку, який зроблений відповідно до фактичних обставин та чинного законодавства.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3 731,18 грн. інфляційних нарахувань.

Одночасно, позовна вимога ФОП ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача - ТОВ "Агрофірма "Іванівська" 3 % річних за оцінкою місцевого господарського суду підлягає задоволенню лише частково, а саме у розмірі 1 302,88 грн., оскільки, їх нарахування проведено не вірно. Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок нарахованої та заявленої до стягнення суми 3 % річних погоджується з правильністю зробленого господарським судом розрахунку, в той час як відповідач заявлені позивачем до стягнення суми штрафних санкцій не оспорив, контррозрахунку як суду першої так і апеляційної інстанції не надав.

Одночасно, посилаючись на ст.ст. 16, 23 ЦК України, позивач просив господарський суд стягнути на свою користь 10 000,00 грн моральної шкоди, мотивуючи це тим, що виконані ним роботи тривалий час не оплачувалися відповідачем.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Тобто, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В контексті вищенаведеного, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів завданої йому моральної шкоди, а тому, враховуючи, що із характеру правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі, не випливає обов'язок щодо її відшкодування, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні даної вимоги.

Доводи скаржника - ТОВ "Агрофірма "Іванівська", викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що фактично зводяться до дублювання змісту наданих суду першої інстанції письмових запереченнях на позов, яким господарський суд надав правильну та обґрунтовану правову оцінку та жодним чином не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини у даній справі.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Відповідач доказів на підтвердження своїх аргументів не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши наявні в справі матеріали та докази дійшла до висновку, що підстав для скасування чи зміни Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р. № 5/37 не має, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Іванівська" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2011 р. № 5/37 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2012 р.

№ 5/37 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2012 р.

№ 5/37 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 5/37 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Борисенко І.В.

Остапенко О.М.