КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2012 № 23/041-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Федорчука Р.В.

ОСОБА_1

Представники сторін у судове засідання не зявилися

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліс»

на рішення Господарського суду Київської області

від 06.06.2012 р.

у справі № 23/041-12 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Совіт Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліс»

про стягнення 52 030,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.06.2012 року по справі № 23/041 12 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Совіт Україна» - 48 175,00 грн. заборгованості, 381,39 грн. інфляційних втрат, 436,04 грн. 3% річних та 1 515,51 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліс» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2012 року по справі № 23/041 12 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2012 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліс» було прийнято до провадження в наступному складі колегії: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.09.2012 року.

18.09.2012 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Совіт Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 року, в звязку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, справу № 23/041 12 передано колегії суддів у складі головуючого судді: Шипка В.В., суддів: Лобаня О.І., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2012 року розгляд справи відкладено на 04.10.2012 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2012 року, в звязку з виходом судді Ткаченка Б.О. з лікарняного та перебуванням судді Лобаня О.І. у відпустці, справу № 23/041 12 передано колегії суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Пантелієнка В.О., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2012 року розгляд справи відкладено на 16.10.2012 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представники сторін у судове засідання не зявилися.

05.10.2012 року від позивача надійшов лист про розгляд справи за відсутності його представника.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції по даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

19.11.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Совіт Україна» (далі позивач, продавець, ТОВ «Совіт Україна») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліс» (далі відповідач, покупець, ТОВ «Поліс») укладено договір поставки (далі Договір).

Згідно п. 1.1 Договору продавець зобовязується постачати (передати) товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та сплатити за нього згідно умов Договору.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що партія товару, яка узгоджена відповідною специфікацією, повинна бути відвантажена покупцю в строк, зазначений у погодженій сторонами заявці. Постачання здійснюється транспортом постачальника на склад автоперевізника.

Як встановлено пунктами 3.1, 3.2 Договору, вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з договором, визначається в накладній та рахунку. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом

30 календарних днів від дати видаткової накладної.

У пунктах 4.2 та 4.2.2 Договору сторони погодили, що покупець зобовязаний оплачувати товар згідно з умовами, визначеними у договорі та в специфікації, рахунку.

Відповідно до п. 6.1 Договору, він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 09.11.2011 року, 29.11.2011 року, 13.12.2011 року та 21.12.2011 року поставив відповідачу товар на загальну суму 52 185 грн.

Вказане підтверджується видатковими накладними № РН-0000183 від 09.11.2011 року, № РН-0000192 від 29.11.2011 року, № РН-0000199 від 13.12.2011 року, № РН-0000202 від 21.12.2011 року, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору (а.с. 9-12).

З позовної заяви вбачається, що відповідач частково погасив заборгованість у розмірі 1010 грн.

23.03.2012 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 01/03 від 21.03.2012 року, в якій просив відповідача сплатити заборгованість у розмірі 51 175 грн. (а.с. 13).

27.03.2012 року претензія отримана відповідачем, що підтверджується відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 16).

Після порушення провадження по справі, відповідач частково сплатив на рахунок позивача 3 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 07.05.2012 року (а.с. 38) та заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 45).

Таким чином, борг відповідача перед позивачем на момент судового розгляду справи склав 48 175 грн. (52 185 грн. 4 010 грн.).

У матеріалах справи відповідь на претензію та докази погашення заборгованості у розмірі 48 175 грн. відсутні.

Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути 48 175,90 грн. заборгованості, 419,62 грн. інфляційних втрат та 436,05 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) п. 1 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія встановила, що на виконання п. 2.1 Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 52 185 грн.

Відповідач, в порушення п. 3.2. Договору, за отриманий від позивача товар розрахувався частково, сплативши на рахунок позивача 4 010 грн.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем на момент судового розгляду справи склав 48 175 грн. (52 185 грн. 4 010 грн.).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що борг відповідача перед позивачем на момент прийняття судового рішення складає 48 175 грн., а отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 48 175,90 грн. заборгованості підлягає частковому задоволенню в розмірі 48 175 грн.

Крім того, за прострочення грошового зобовязання позивач, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував та просив стягнути з відповідача за період з 10.12.2011 року по 10.04.2012 року 419,62 грн. інфляційних втрат та 436,05 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи, що вимога позивача щодо сплати основної суми заборгованості підлягає частковому задоволенню та матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобовязання, колегія суддів, провівши повторний математичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу - 48 175 грн., інфляційні втрати - 381,39 грн., 3% річних - 436,04 грн.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2012 року по справі № 23/041 12 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита за її подання і розгляд покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 06.06.2012 року по справі № 23/041 12 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 23/041 12 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Ткаченко Б.О.

Судді Федорчук Р.В.

ОСОБА_1