РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-5/4135-2012 24.05.12

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіко ОСОБА_1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Юкон-Буд"

про стягнення 225 455, 71 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 20.03.2012 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 03.05.2012 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіко ОСОБА_1" (далі позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Юкон-Буд" (далі відповідач) про стягнення 325 455, 71 грн., в тому числі 279 566, 84 грн. основного боргу, 28 368, 44 грн. пені, 10 981, 33 грн. 3 % річних, 6 539, 10 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_4 поставки позивач поставив відповідачу товар, який не був оплачений останнім у повному обсязі в порушення взятих на себе зобовязань, у звязку з чим позивач вирішив звернутись до суду з позовом про стягнення боргу по оплаті товару та нарахованих на його суму пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2012 р. порушено провадження у справі № 5011-5/4135-2012, розгляд справи призначено на 18.04.2012 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2012 р. розгляд справи, у звязку з неявкою представника відповідача, відкладено на 21.05.2012 р.

16.05.2012 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти позову заперечує, стверджуючи, що товар постачався йому позивачем не в день підписання видаткових накладних, а протягом декількох тижнів, з огляду на що він не погоджується з посиланням позивача на п. 7.2. ОСОБА_4.

У судовому засіданні 21.05.2012 р. судом в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 24.05.2012 р.

22.05.2012 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він стверджує про те, що заборгованість за укладеним між сторонами договором складає 179 566, 84 грн.

24.05.2012 р. до початку судового засідання через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого він просить суд стягнути з відповідача 179 566, 84 грн. боргу, 28 368, 44 грн. пені, 10 981, 33 грн. 3 % річних та 6 539, 10 грн. інфляційних втрат. Клопотання обґрунтоване тим, що 15.05.2012 р., тобто вже після порушення провадження у даній справі, відповідач перерахував позивачу в оплату боргу 100 000, 00 грн., що підтверджується банківської випискою по поточному рахунку позивача від 23.05.2012 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З урахуванням зазначеного позовні вимоги розглядаються в редакції клопотання про уточнення позовних вимог, поданого до суду 24.05.2012 р.

У судовому засіданні 24.05.2012 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників стрін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) було укладено Договір поставки № 01/04-5 (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність замовнику певну продукцію, відповідно до специфікацій (додаток № 1), а замовник зобовязався прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Найменування товару: шашка гранітна та вироби з граніту (п. 1.2. ОСОБА_4).

Відповідно до п. 6.1. ОСОБА_4 замовник оплачує поставлений постачальником товар за цінами, вказаними у специфікаціях.

Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом одного банківського дня з дати його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх повноважними представниками акту прийому-передачі товару або видаткової накладної на товар (п. 7.2.).

Підтвердженням про одержання товару замовником є акт прийому-передачі товару або видаткова накладна, підписані уповноваженими представниками сторін (п. 9.5.).

Відповідно до п. 16.2. ОСОБА_4 термін його дії з моменту підписання до 31.12.2012 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Сторонами було підписано Специфікацію № 1 до ОСОБА_4, відповідно до якої поставці підлягав товар шашка гранітна пиляна термооброблена 120*120*100 мм покостівського родовища у кількості 2000 кв.м. на загальну суму 2 161 500, 00 грн.

На виконання умов ОСОБА_4 позивач поставив відповідачу товар на підставі видаткової накладної № СТГ05-31-6 від 31.05.2011 р. на суму 378 264, 60 грн., та видаткової накладної № СТГ05-31-7 від 31.05.2011 р. на суму 648 450, 00 грн.

В порушення взятих на себе зобовязань відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши позивачу 250 000, 00 грн., що підтверджується виписками банку по поточному рахунку позивача від 20.06.2011 р., 12.10.2011 р. та від 07.11.2011 р., у звязку з чим, враховуючи, що відповідно до видаткової накладної на повернення № ЮК-0000001 від 12.07.2011 р. відповідачем було повернуто товару на суму 497 147, 76 грн., у останнього виникла заборгованість перед позивачем на суму 279 566, 84 грн.

При цьому, під час розгляду справи відповідач додатково сплатив 15.05.2012 р. 100 000, 00 грн., зважаючи на що сума боргу станом на момент прийняття рішення у даній справі складає 179 566, 84 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

ОСОБА_4 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, згідно з п. 7.2 ОСОБА_4 замовник здійснює оплату поставленого товару протягом одного банківського дня з дати його отримання.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що товар позивачем поставлявся не в день підписання видаткових накладних, оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю його вартості, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є законними та обґрунтованими на суму 179 566, 84 грн.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

При цьому слід враховувати, що позовна вимога про стягнення пені повязана з триваючим правопорушенням простроченням виконання зобовязання. Оскільки пеня стягується у певних відсотках від простроченого зобовязання за кожен день такого прострочення, то строк позовної давності (один рік) починається для кожної позовної вимоги про сплату пені окремо за кожен прострочений день. (Такої ж правової позиції притримується Вищий господарський суд України, Постанова № 41/153-07 від 11.10.2007 року).

Також, згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Так, пунктом 11.1. ОСОБА_4 його сторони передбачили, що замовник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Позивач, нарахував відповідачу пеню в розмірі 28 368, 44 грн., розрахунок якої є невірним, оскільки ним не враховано положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Також, позивач нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 10 981, 33 грн. та 6 539, 10 грн. інфляційних втрат, розрахунок яких також є невірним методологічно та містить округлення.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобовязань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

У свою чергу, 3 % річних розраховуються як добуток кількості днів прострочення та частки між 3 % від суми боргу та кількістю днів у році.

Судом здійснено перерахунок пені, відсотків річних та інфляційних втрат і встановлено, що пеня має становити 18 758, 53 грн., інфляційні втрати - 2 186, 43 грн., 3 % річних - 9 697, 05 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності основного боргу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором обовязки щодо оплати поставленого позивачем товару, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, враховуючи здійснений судом перерахунок суми боргу, пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, повязані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 8285 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Юкон-Буд" (03038, м. Київ, Голосіївський район, вулиця Івана Федорова, будинок 28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіко ОСОБА_1" (02002, м. Київ, Дніпровський район, вулиця Марини Раскової, будинок 19, ) 179 566 (сто сімдесят дев'ять тисяч пятсот шістдесят шість) грн. 84 коп. основного боргу, 18 758 (вісімнадцять тисяч сімсот пятдесят вісім) грн. 53 коп. пені, 9 697 грн. (дев'ять тисяч шістсот девяносто сім) грн. 05 коп. 3 % річних, 2 186 (дві тисячі сто вісімдесят шість) грн. 43 коп. інфляційних втрат та 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 17 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.05.2012 р.

Суддя В.С. Ломака