РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-51/11250-2012 24.09.12

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління № 41

до Комунального підприємства "Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство будівельно-електромонтажних робіт"

про стягнення 4 306, 64 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство будівельно-електромонтажних робіт" про стягнення заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 3 412, 54 грн., а також 3 % річних у розмірі 296, 02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 598, 08 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2012 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.09.2012 р. за участю представників сторін, яких зобовязано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що між ним та позивачем не було укладено угоду у письмовій формі та не погоджувався строк оплати вартості товару, а відтак Комунальне підприємство "Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство будівельно-електромонтажних робіт" не є таким, що прострочило, оскільки позивач не звертався до нього з вимогою в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.09.2012 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2009 р. Відкрите акціонерне товариство "Шляхово-будівельне управління № 41 поставило, а Комунальне підприємство "Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство будівельно-електромонтажних робіт" прийняло бетон М-200 у кількості 7 500 куб.м. загальною вартістю 3 412, 54 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000031 від 17.09.2009 р., копія якої містяться в матеріалах справи.

Як вбачається за матеріалів справи, товар прийнято ОСОБА_4 на підставі довіреності, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав зобовязання щодо оплати поставленого Відкритим акціонерним товариством "Шляхово-будівельне управління № 41 товару, у звязку з чим у Комунального підприємства "Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство будівельно-електромонтажних робіт" виникла заборгованість у розмірі 4 306, 64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З аналізу наведених норм та вищевикладених обставин, суд вважає, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, передбачений ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 18.04.2011 р. позивач звернувся до відповідача що листом № 65 від 13.04.2011 р. про оплату вартості товару, отриманого згідно видаткової накладної № РН-0000031 від 17.09.2009 р., на суму 3 412, 54 грн. протягом семи днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 18.04.2011 р. та копією конверту.

При цьому, суд відзначає, що вищевказаний лист направлено на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців м. Київ, вул. Машинобудівна, 38 та повернутий позивачу за закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, суд відзначає, що доказів неможливості отримання вищевказаного листа відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин, у відповідності до положень ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач мав оплатити отриманий у семиденний строк з моменту отримання вимоги позивача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, доказів належного виконання зобовязань щодо оплати отриманого товару, або наявності обєктивних неможливості виконання зобов?язання не надав.

Посилання відповідача на відсутність встановленого терміну оплати товару суд відхиляє з тих підстав, що позивач в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача з листом № 65 від 13.04.2011 р. про оплату вартості товару, отриманого згідно видаткової накладної № РН-0000031 від 17.09.2009 р.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 412, 54 грн., а відповідач наведені позивачем обставини, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань, то позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 3 412, 54 грн. визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 296, 02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 598, 08 грн. за період з 18.09.2009 р. до 08.08.2012 р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, враховуючи, що відповідачем допущено порушення виконання зобовязання, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, з огляду на положення ст. 530 Цивільного кодексу України зобов??язання відповідача щодо оплати вартості товару поставленого згідно видаткової накладної № РН-0000031 від 17.09.2009 р. є простроченим з 26.06.2011 р.

Згідно розрахунку суду, здійсненого у відповідності до норм чинного законодавства України за період з 26.04.2011 р. (дата виникнення заборгованості) до 08.08.2012 р. (дата, визначена позивачем самостійно), розмір 3 % річних від простроченої суми становить 132, 11 грн., в той час як інфляційні втрати не нараховуються, у звязку з відємним значенням індексу інфляції за вказаний період.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: основний борг у розмірі 3 412, 54 грн. та 132, 11 грн. 3 % річних.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління № 41 задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Комунальне підрядне спеціалізоване підприємство будівельно-електромонтажних робіт" (03680, м. Київ, вул. Машинобудівна, 38, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Відкритого акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління № 41 (03039, м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 32, ) заборгованість у розмірі 3 412, 54 (три тисячі чотириста дванадцять грн. 54 коп.) грн., 132, 11 (сто тридцять дві грн. 11 коп.) грн. 3 % річних та 1 324, 72 (одна тисяча триста двадцять чотири грн. 72 коп.) грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.10.2012 р.

Суддя Пригунова А.Б.