КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2012 № 5028/5/14/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Синиці О.Ф.

ОСОБА_1

секретар Гончарук І.В.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

ОСОБА_3 керівник

від відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця»

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 10.05.2012 р.

у справі №5028/5/14/2012 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРСОЙЛ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця»

про стягнення 399360,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕРСОЙЛ» звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця» про стягнення 335000,00 грн. заборгованості за поставлений товар за договором поставки нафтопродуктів №2411-01 від 24.11.2011 р., 18765,63 грн. пені, 36 відсотків річних у розмірі 43584,66 грн., а також 2010,00 грн. інфляційних втрат та відповідного судового збору.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 10.05.2012 р. у справі №5028/5/14/2012 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРСОЙЛ» 335000,00 грн. боргу, 18765,63 грн. пені, 36% річних в розмірі 43584,66 грн., 2010,00 грн. інфляційних втрат та 7987,21 грн. судового збору.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань за договором поставки нафтопродуктів №2411-01 від 24.11.2011 р.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чарівниця» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 10.05.2012 р. у справі №5028/5/14/2012 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду відповідач зазначив порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому, скаржник вказує на те, що суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №2411-01 від 24.11.2011 р., виходив з того, що факт виконання умов даного договору щодо поставки нафтопродуктів підтверджується рахунками-фактурами та відповідними видатковими накладними, проте, скаржник зазначає, що видаткові накладні складені з порушенням вимог закону, зокрема, в них не зазначено посаду представника ТОВ «Чарівниця», підписом якого скріплено вказані документи, не зазначено місце їх складання. Також відповідач вказує на те, що підписи, вчинені в графі «отримав» на видаткових накладних відрізняються від підпису, засвідченого директором ТОВ «Чарівниця» на довіреності №57 від 06.12.2011 р., на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Також скаржник вважає, що 36% річних в розмірі 43584,66 грн. є неустойкою, а тому його розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, встановлений законом як граничний. Також скаржник стверджує, що він був позбавлений можливості захисту своїх прав під час судового розгляду справи, оскільки судом розглянуто справу за відсутністю представника відповідача.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Оскільки явка представників сторін не була визнана судом обовязковою та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового засідання, суд визнав за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2012 р. у справі №5028/5/14/2012 без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

24.11.2011 р. між ТОВ «АВЕРСОЙЛ», як постачальником, та ТОВ «Чарівниця», як покупцем, укладено Договір поставки нафтопродуктів №2411-01 (далі за текстом - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати в узгоджені строки, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі та додатках, нафтопродукти. Номенклатура товару, його кількість і ціна встановлюються сторонами за заявкою покупця, та вказуються в додатках, а також розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у видаткових накладних (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. Договору, товар поставляється узгодженими партіями, відповідно до заявок покупця. Поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/або актами прийому-передачі, товарно-транспортними накладними), які підписані представниками обох сторін.

Поставка кожної окремої партії товару здійснюється в строк, визначений сторонами у відповідних додатках, окремо по кожній партії товару.

Відповідно до п.п. 3.1. та 3.2. Договору, загальна ціна договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару протягом всього строку його дії. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах, видаткових документах, а також у відповідних Додатках на кожну окрему партію товару.

Строки і порядок розрахунків за кожну партію товару вказуються у відповідних Додатках. Оплата здійснюється на банківський рахунок постачальника, та інше.

Згідно Додатку №1 від 24.11.2011 р. до Договору №2411-01 поставки нафтопродуктів від 24.11.2011 р., який є невід'ємною частиною Договору, постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити повну вартість товару до 03.12.2011 р., а саме дизельне пальне ЕН-590 у кількості 41380л по ціні 7,7250 грн/л, всього на суму з ПДВ - 383592,60 грн.

Строк відвантаження товару складає 2 календарних дні з моменту підписання Додатку. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Додатком №2 від 06.12.2011 р. до спірного Договору, сторони визначили, що постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити повну вартість товару до 08.12.2011 р., а саме дизельне пальне ЕН-590 у кількості 4875л по ціні 7,7250 грн/л, всього на суму з ПДВ - 44265,19 грн.

Строк відвантаження товару складає 2 календарних дні з моменту підписання Додатку. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Пунктами 2 Додатку №1 та Додатку №2 до спірного Договору передбачено, що покупець зобов'язується оплатити повну вартість товару у розмірі 383592,60 грн. до 03.12.2011 р. та 44265,19 грн. до 08.12.2011 р.

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар - нафтопродукти в асортименті, кількості та по ціні, визначених в: додатках до Договору №1 та №2; рахунках-фактурах №СФ-0000313 від 24.11.2011 р. та №СФ-0000328 від 06.12.2011 р.; видаткових накладних №РН-0000302 від 24.11.2011 та №РН-0000314 від 06.12.2011. Також, на підтвердження отримання товару покупцем, до позовної заяви позивачем додано копії довіреностей виданих на ім'я ОСОБА_4 на отримання від ТОВ «АВЕРСОЙЛ» за договором №2411-01 дизпалива НОМЕР_1 ЕN 590, а саме: за довіреністю №51 від 24.11.2011 р. у кількості 100000 л та за довіреністю №57 від 06.12.2011 у кількості 100000 л.

Проте відповідач за отриманий товар розрахувався частково в сумі 34609,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №818 від 31.05.2011 р., №536 від 28.12.2010 р., №537 від 28.12.2010 р.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами неодноразово проводились звірки взаємних розрахунків та складалися відповідні акти. З наданої представником позивача в судовому засіданні місцевого господарського суду копії двосторонньо підписаного та скріпленого печатками акту звіряння взаємних розрахунків станом на 29.02.2012 р. вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 335000,00 грн.

Твердження відповідача про те, що видаткові накладні складені з порушенням вимог закону, з посиланням на те, що в них не зазначено посаду представника ТОВ «Чарівниця», підписом якого скріплено вказані документи, не зазначено місце їх складання, колегією суддів не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Реквізити, які містяться на видаткових накладних №РН-0000302 від 24.11.2011 р. та №РН-0000314 від 06.12.2011 р. дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Так, вказані видаткові накладні містять вказівку на особу, яка розписалася за отримання продукції ОСОБА_4, вказано номер та дата довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_4 (особа, яка отримувала товар). Підписи, вчинені в графі «отримав» на видаткових накладних не відрізняються від підпису, засвідченого директором ТОВ «Чарівниця» на довіреностях №51 від 24.11.2011 р. та №57 від 06.12.2011 р. Також колегія суддів звертає увагу на те, що на видаткових накладних міститься відтиск печатки ТОВ «Чарівниця».

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Виходячи зі змісту статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідні положення встановлені також в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В досудовому порядку відповідачем погашення заборгованості не здійснено; доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 335000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В звязку з простроченням відповідачем зобовязання щодо оплати отриманої продукції за Договором позивач просить стягнути з відповідача 18765,63 грн. пені, 2010,00 грн. інфляційних втрат, 43584,66 грн. 36 відсотків річних.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1. Договору сторони визначили, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожний день прострочки.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з розрахунком нарахованої позивачем пені, інфляційних втрат, 36 процентів річних, наданим до позовної заяви, та вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 18765,63 грн. пені за період з 04.12.2011 р. по 04.04.2012 р., 2010,00 грн. інфляційних втрат за період з 04.12.2011 р. по 04.04.2012 р., 43584,66 грн. 36 відсотків річних за період з 04.12.2011 р. по 04.04.2012 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача про те, що нараховані позивачем 36% річних в розмірі 43584,66 грн. є неустойкою, а тому його розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, встановлений законом як граничний, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Таку позицію займає і судова практика щодо правової природи пені й річних як самостійних способів захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань (постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19 серпня 2003 року).

Пунктами 4 Додатків №1 та №2 до Договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати, покупець, крім пені, зобов'язується сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення, а також 36% річних від суми боргу.

Отже, відповідно до умов договору та чинного законодавства України у позивача наявні правові підстави вимагати стягнення з відповідача за порушення грошового зобов'язання процентів річних в розмірі 36%.

Щодо посилання відповідача на невірне застосування судом норм процесуального права щодо позбавлення відповідача можливості захисту своїх прав під час судового розгляду справи в місцевому господарському суді, посилаючись на відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2012 р. у справі №5028/5/14/2012 порушено провадження по справі та прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРСОЙЛ», розгляд справи призначено на 10.05.2012 р., зобовязано сторін надати додаткові докази.

В судове засідання представник відповідача не зявився.

Разом з тим, від відповідача 10.05.2012 р. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з посиланням на неможливість забезпечити явку представника в судове засідання, в звязку з необхідністю бути присутнім в іншому судовому процесі.

Колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, призначеного на 10.05.2012 р., оскільки відповідачем не було надано відповідних доказів на підтвердження зазначених в клопотанні обставин.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У звязку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця» залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернігівської області від 10.05.2012 р. у справі №5028/5/14/2012 залишити без змін.

Матеріали справи №5028/5/14/2012 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя Іоннікова І.А.

Судді Синиця О.Ф.

ОСОБА_1