ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" липня 2012 р. Справа № 5019/883/12

За позовом Державного закладу «Відділкова лікарня станції Рівне ДТГО «Львівська залізниця»

до відповідача ОСОБА_1 міської ради

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство «АЕС Рівнеобленерго»

про визнання нечинним рішення № 1125 ОСОБА_1 міської ради від 15 листопада 2007 року в частині припинення Відділкової лікарні станції Рівне Львівської залізниці права користування частиною земельної ділянки

Суддя Торчинюк В.Г.

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача- Костишин В.С. дов. від 01.06.2012 р.

від відповідачів- Мірошник Д.В. дов. № 08-1082 від 30.07.2010 р.

від 3-ї особи- не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Державний заклад Відділкова лікарня станції Рівне ДТГО Львівська залізниця, звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 міської ради про визнання нечинним рішення № 1125 ОСОБА_1 міської ради від 15 листопада 2007 року в частині припинення Відділкової лікарні станції Рівне Львівської залізниці права користування частиною земельної ділянки.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова лікарні від права постійного користування землею була можлива лише за погодженням з Міністерством транспорту та зв`язку України, Укрзалізниці та ДТГО Львівська залізниця. Відзначає, що Державний заклад Відділкова лікарня станції Рівне ДТГО Львівська залізниця, як постійний землекористувач земельної ділянки, мав право лише володіти та користуватися нею, але не розпоряджатися. Головним лікарем неправомірно, з перевищенням компетенції було надано лист-згоду від 01 серпня 2007 року № 576 про припинення права користування частиною земельної ділянки. Також позивач стверджує, що головний лікар не законно надав згоду на відмову лікарні від права користування частиною земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 01 червня 2012 року порушено провадження у справі № 5019/883/12.

Ухвалою суду від 02 липня 2012 року господарським судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство АЕС Рівнеобленерго.

У судовому засіданні 31 липня представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні 31 липня 2012 року проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано положення статей 141 та 142 Земельного кодексу України, підтвердженням чого є листи начальника Львівської залізниці від 02 грудня 2004 року та головного лікаря ДЗ Відділкова лікарня станції Рівне ДГТО Львівська залізницявід 01 серпня 2007 року. Також відповідач зазначає, що позивачем пропущено строки позовної давності на звернення до суду за захистом свого права. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача явку уповноваженого представника у судове засідання 31 липня 2012 року не забезпечила, надала письмові пояснення у яких зазначає, що ОСОБА_1 міська рада приймаючи рішення № 1125 від 15 листопада 2007 року виходила з того, що з боку Відділкової лікарні станції Рівне мала місце добровільна відмова від права користування частиною земельної ділянки, викладена у листі від 01 серпня 2007 року № 576. Відтак, вважає, що порушень чинного законодавства з боку ОСОБА_1 міської ради при прийнятті оспорюваного рішення не було допущено. Також заявляє про застосування позовної давності по даному спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2002 року ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення №172 про оформлення Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці права постійного користування земельною ділянкою площею 37662 м.кв. на вул.Олександра Олеся, 13 з числа забудованих земель міста для обслуговування будівель та споруд.

На підставі вищезазначеного рішення № 172 від 13.12.02 року Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці виданий Державний акт II-РВ № 00760 від 11 березня 2003 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,7662 га. - цільове призначення землі обслуговування будівель та споруд.

Станом на час розгляду справи, рішення № 172 від 13.12.02 року не скасовано, в судовому порядку недійсним не визнано, а, отже, є чинними.

15 листопада 2007 року ОСОБА_1 міська рада на 15 сесії 5 скликання прийняла рішення № 1125 Про надання та вилучення земельних ділянок, відповідно до пункту 9 якого вирішила припинити Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці право постійного користування частиною земельної ділянки площею 117 м.кв. на вул.Олександра Олеся, 13 на підставі пункту астатті 141 Земельного кодексу України.

Підставою для прийняття вказаного рішення став лист ДЗ Відділкова лікарня станції Рівне Львівської залізниці№ 576 від 01.08.2007 р., згідно якого останній давав згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки в м.Рівне по вул.О.Олеся, 13 площею 117 кв.м.

Державний заклад Відділкова лікарня станції Рівне ДТГО Львівська залізниця" вважає, що його право користування частиною земельної ділянки в м.Рівне по вул.О.Олеся, 13 площею 117 кв.м. припинено з порушенням норм земельного законодавства, а саме без дозволу і погодження Міністерства транспорту та зв`язку України і ДТГО Львівська залізниця.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В силу приписів ст.13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав всіх суб'єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Зміст ч.2 ст.5 Конституції України встановлює, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В частині 1 статті 140 Основного Закону України унормовано, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.І ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Українітакож визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.

За змістом ст.25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно статті 26 названого Закону, питання регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад та вирішуються відповідно до закону на їх пленарних засіданнях.

Як вже зазначалось раніше, рішення № 1125 від 15.11.2007 року Про надання та вилучення земельних ділянок" було прийнято міською радою на підставі листа ДЗ Відділкова лікарня станції Рівне Львівської залізниці" № 576 від 01.08.2007 р. з якого вбачається відмова останнього від користування спірною земельною ділянкою. Пунктом 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного землекористування може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

За змістом ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Добровільна відмова - це самостійне волевиявлення користувача земельної ділянки, яке пов'язане із небажанням подальшої експлуатації належної йому праві користування земельної ділянки. Тобто, особа самостійно і по добрій волі відмовляється від наданого їй суб'єктивного права використовувати земельну ділянку. Волевиявлення особи повинно бути оформлено письмовою заявою про добровільну відмову від права користування землею.

Відповідно до п. 1 ст. 142 цього Кодексу припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Згідно з п. 3 цієї статті припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (п. 4 ст. 142 Земельного кодексу України).

У листі від 01 серпня 2007 року № 576 за підписом головного лікаря ОСОБА_3 Державний заклад Відділкова лікарня станції Рівне ДТГО Львівська залізниця" зазначає, що дає згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки в м.Рівне по вул.О.Олеся, 13 площею 117 кв.м.

Як убачається з листа № Н-10/410 від 02 грудня 2004 року Львівська залізниця також надала дозвіл на припинення права користування частиною земельної ділянки в м.Рівне по вул.О.Олеся, 13, площею 117 кв. м., наданої в постійне користування відділковій лікарні ст.Рівне Львівської залізниці згідно Державного акту № 365 від 01.03.03 р.

Згідно Статуту Державного закладу Відділкова лікарня станції Рівне Львівської залізниці, зареєстрованому 05.10.2006 р., Державний заклад Відділкова лікарня станції Рівне Львівської залізниці" заснована на державній власності, відноситься до сфери управління Міністерства транспорту та звязку України, підпорядкований Державній адміністрації залізничного транспорту України та знаходиться в оперативному підпорядкуванні Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця.

Відповідно до п. 3.1. даного статуту лікарня є юридичною особою і саме юридичній особі - Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці була передана в постійне користування земельна ділянка.

Законодавством, яким врегульовуються спірні правовідносини передбачено, що припинення права користування земельною ділянкою відбувається за добровільною відмовою землекористувача на підставі рішення місцевої ради народних депутатів. Надання згоди або узгодження цього питання з будь-якими іншими особами при цьому законом не вимагається.

Лист про згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки №576 від 01 серпня 2007 року надано юридичною особою - Відділковою лікарнею станції Рівне Львівської залізниці, якій в постійне користування була надана спірна земельна ділянка.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що головний лікар закладу надав згоду неправомірно, з перевищенням повноважень з огляду на наступне. У п.6.1. Статуту позивача зазначено, що управління лікарнею здійснює її керівник - головний лікар, який самостійно вирішує питання діяльності лікарні за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції органу управління майном, Укрзалізниці та інших органів управління даної лікарні (п.6.2. статуту).

Згідно пунктів 4.1 та 4.2 Статуту Державного закладу Відділкова лікарня станції Рівне Львівської залізницімайно лікарні становлять основні фонди (будинки та споруди, транспортні засоби, машини та обладнання, прилади, інвентар) а також інші необоротні матеріальні цінності. Вартість майна відображається у самостійному балансі лікарні. Майно лікарні є загальнодержавною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, лікарня володіє та користується зазначеним майном. Лікарня має право розпоряджатися закріпленим за нею майном з дозволу органу управління майном, згідно з чинним законодавством.

У пункті 4.6 Статуту також закріплено, що лікарня здійснює користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Відповідно до наявного в матеріалах справи державного акту, ОСОБА_1 міської радою спірні землі передані Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці виключно на праві користування. Тобто, вже сам факт здійснення відносно спірної ділянки лише правомочностей з користування, вказує на те, що спірна земля не є майном лікарні, закріпленим за ним на праві оперативного управління, а тому й відмова від користування нею не потребує будь-якого узгодження, окрім власного волевиявлення землекористувача, яким виступала Відділкова лікарня станції Рівне Львівської залізниці.

Відтак, суд вважає, що посилання позивача на відсутність згоди на відчуження земельної ділянки спростовується вищезазначеним листом згодою, який надано користувачем земельної ділянки та листом № Н-10/410 від 02 грудня 2004 року Львівської залізниці.

Суд також зазначає, що у відповідності до Державного акту на право постійного користування землею від 11.03.2003р., Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці за адресою: м.Рівне, вул.О.Олеся, 13, надано в постійне користування 3,7662 га землі. Разом з тим, за цією ж адресою розташована будівля трансформаторної підстанції, що є власністю ПАТ АЕС Рівнеобленерго. Право власності ПАТ АЕС Рівнеобленергона вказану будівлю підтверджується: Переліком нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК Рівнеобленерго під час корпоратизації; наказом Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.07.1995р. №137 Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії Рівнеобленерго; свідоцтвом про право власності від 07.06.2002р.

В силу ст.120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 20.12.2001р.), за фактом реєстрації права власності на будівлю трансформаторної підстанції, енергопостачальне підприємство набуло право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля. У відповідності до ст.ст.76,112 Земельного кодексу України уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення негативного впливу на людей та довкілля встановлюються охоронні зони, правовий режим яких визначається законодавством України.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 міська рада 20.03.2003р. прийняла рішення №244, про передачу в оренду енергопостачальному підприємству земельних ділянок під енергетичними об'єктами, в тому числі і площею 117 кв.м. за адресою: м.Рівне, по вул.О.Олеся.

15 листопада 2007 року ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення № 1125 Про надання та вилучення земельних ділянок, відповідно до пункту 9 якого припинено Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці право постійного користування частиною земельної ділянки площею 117 м.кв. на вул.Олександра Олеся, 13 на підставі пункту астатті 141 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на наявність заяви землекористувача, у ОСОБА_1 міської ради були всі законні підстави для припинення Відділковій лікарні станції Рівне Львівської залізниці право постійного користування частиною земельної ділянки площею 117 м.кв. на вул.Олександра Олеся, 13 на підставі пункту астатті 141 Земельного кодексу України.

Відповідно до п.2 Роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року № 02-5/35 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів(із змінами та доповненнями), підставами для ви знання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначений законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом ін тересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність уявляє собою строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Пунктом 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, визначені вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України від 20.12.2011. №4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства»пункт 4 частини 1 статті 268 ЦК України виключено.

Однак частиною 5 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом зокрема про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

За таких обставин рішення ОСОБА_1 міської ради № 1125 від 15 листопада 2007 року є законним та обґрунтованим, оскільки при його прийнятті не були порушені норми чинного законодавства, а також права позивача.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 03 серпня 2012 року

Суддя В.Г.Торчинюк