РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті апеляційної скарги

"25" грудня 2012 р. Справа №5019/521/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Сініцина Л.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія"

на рішення господарського суду Рівненської області від 29.05.12 р.

у справі № 5019/521/12

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі Волинської філії ДК "Газ України", м. Луцьк

до ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія", Рівненська обл., м. Острог

про стягнення 89697,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 29.05.2012 року по справі №5019/521/12 (повний текст оформлено 31.05.2012р.) за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі Волинської філії ДК "Газ України" до ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія" про стягнення 89697,96 грн. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія" на користь Дочірньої компанії "Газ України" в особі Волинської філії ДК "Газ України" 81 795 грн. 05 коп. заборгованості за поставлений природній газ, 6 196 грн. 46 коп. пені та 1 706 грн. 45 коп. 3% річних та 1 793 грн. 96 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем ОСОБА_1 комунальним підприємством "Теплоенергія" подано апеляційну скаргу, у якій апелянт просить рішення господарського суду Рівненської області від 29.05.2012 року по справі №5019/521/12 скасувати як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права та прийняти нове, яким відмовити у позові. Стягнути з позивача понесені судові витрати в сумі 896,98 грн.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтовує тим, що позивач не підтвердив належними доказами позовні вимоги, оскільки до матеріалів справи не надано платіжні доручення, на підставі яких в розрахунку ціни позову вказана сума оплати. Судом не зясовано обставини, що мають значення для справи. При поданні позову до господарського суду Рівненської області позивачем не було надано доказів про підтвердження повноважень особи, яка підписала позов.

Крім того, судом не взято до уваги те, що згідно п. 1.1 договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 26/03-ТЕ-2 від 30 грудня 2010 року підприємство використовувало природний газ, отриманий за цим договором, виключно для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання. При цьому судом не враховано той факт, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку, що передбачено п. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004 р., із змінами та доповненнями. Тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання для населення, які затверджені для нашого підприємства не покривають фактичних витрат. Пунктом 4 ст. 31 вказаного Закону визначено, що у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Порядок перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам області на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася і постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. № 503.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається за формою згідно з додатком 1 між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані підприємствам теплоенергетики на заборгованість за природний газ).

Учасниками розрахунків є відповідні територіальні органи Казначейства, місцеві фінансові органи, підприємства, що виробляють, постачають та транспортують теплову енергію для населення, незалежно від форми власності, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України" та її філії, суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом.

Підприємство вчиняє дії щодо отримання субвенції та проведення розрахунків за природний газ. Так, підприємством подано Розрахунок обсягу заборгованості за 9 місяців 2011 року з різниці в тарифах на теплопостачання для населення до Фінансового управління виконкому ОСОБА_1 міської ради, яке погодило даний розрахунок на суму 222 262,00 грн. Отже, обсяг заборгованості з різниці в тарифах перекриває суму заборгованості підприємства за природний газ.

Відповідно до п. 6 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" № 4647-VІ від 12 квітня 2012 року передбачено виділення коштів для виплати субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Отже, для погашення заборгованості за природний газ по договору № 26/03-ТЕ-2 від 30 грудня 2010 року передбачений порядок надання коштів з бюджету.

Судом не взято до уваги даний порядок, оскільки він стосується відносин між державою, органами місцевого самоврядування та відповідачем, а не відносин між позивачем та відповідачем з приводу предмету позову, але з даним твердженням апелянт погоджується, оскільки договір укладено на закупівлю природного газу за державні кошти, а тому правомірно враховувати норми законодавства, які регулюють правовідносини не тільки між сторонами договору, а й з державою.

Таким чином, під час винесення господарським судом Рівненської області рішення від 29 травня 2012р. мало місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими.

Вивчивши зміст апеляційної скарги та розглянувши додані до неї документи, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги до розгляду, з огляду на таке.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" із змінами і доповненнями внесеними Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 17.10.2012 року "Про внесення змін до деяких Постанов Пленуму Вищого господарського суду України" передбачено, що частиною третьою статті 22 ГПК на сторони покладено обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Якщо таке зловживання виявляється у повторному (два і більше разів) поданні апеляційних або касаційних скарг на судові рішення, які вже переглянуто відповідно в апеляційному або в касаційному порядку, то суд першої інстанції своєю ухвалою повертає повторно (і більше разів) подану одним і тим же учасником судового процесу апеляційну скаргу на одне й те саме судове рішення місцевого господарського суду, яке вже перевірено в апеляційному порядку, а так само на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі.

Ухвали про повернення апеляційних і касаційних скарг у наведених випадках можуть виноситися судом апеляційної інстанції й за відсутності у ньому матеріалів справи, - на підставі даних діловодства суду та Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, як вбачається з даних Діловодства спеціалізованого суду, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.07.12р. рішення господарського суду Рівненської області від 29.05.2012 року по справі №5019/521/12 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія" без задоволення.

Вказана вище постанова апеляційної інстанції згідно даних Діловодства спеціалізованого суду та Єдиного державного реєстру судових рішень в касаційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

В силу ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що якщо апеляційну скаргу подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному (касаційному) порядку, то відповідна обставина виключає перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом.

Враховуючи те, що відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України Рівненським апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду переглянуто в повному обсязі, повторне звернення будь-якої особи вказаної в ч.1 ст.91 ГПК України, з апеляційною скаргою не допускається.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія" на рішення господарського суду Рівненської області від 29.05.2012 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86,91, 98 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 комунального підприємства "Теплоенергія" на рішення господарського суду Рівненської області від 29.05.2012 року.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.