РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-5/3316-2012 23.04.12

За позовом Приватного підприємства «Будмаш»

до Київського учбово-виробничого підприємства № 3 Українського товариства сліпих

про визнання попереднього договору припиненим та стягнення 215 000,00 грн.

Суддя Ломака В.С.

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 06.03.2012 р.;

ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 06.03.2012 р.;

ОСОБА_3 директор;

від відповідача: ОСОБА_4 директор;

ОСОБА_5 за довіреністю б/н від 04.04.2012 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Будмаш»(далі позивач, ПП «Будмаш») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Київського учбово-виробничого підприємства № 3 Українського товариства сліпих (далі відповідач, Київське УВП № 3 УТОС) про визнання припиненим попереднього договору від 20.04.2005 р. щодо підготовки до продажу обєкту нерухомості та укладання договору купівлі-продажу та стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 215 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобовязання за спірним попереднім договором є припиненими в силу ч. 3 ст. 638 Цивільного кодексу України, оскільки в термін, встановлений вказаним попереднім договором, сторонами основний договір купівлі-продажу не укладено, а відтак грошові кошти, перераховані позивачем відповідачу за попереднім договором, є безпідставно набутими в силу ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2012 р. порушено провадження у справі № 5011-5/3316-2012, розгляд справи призначено на 04.04.2012 р.

В судовому засіданні 04.04.2012 р. представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності та письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого Київське учбово-виробниче підприємство № 3 Українського товариства сліпих просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, викладених в відзиві.

За результатами розгляду справи в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 23.04.2012 р.

13.04.2012 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подано письмові заперечення на відзиві відповідача.

20.04.2012 р. представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подано письмові заперечення у справі.

В судовому засіданні 23.04.2012 р. представниками позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 23.04.2012 р. проти позову заперечують.

В судовому засіданні 23.04.2012 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2005 р. між Київським УВП № 3 УТОС (продавець) та ПП «Будмаш»(покупець) укладено попередній договір щодо підготовки до продажу обєкту нерухомості та укладання договору купівлі-продажу виробничих приміщень загальною площею 255 кв.м., які розташовані на території підприємства по вул. Глибочицькій, 22 в м. Києві (далі попередній договір).

За приписами ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Господарського кодексу України (далі ГК України) за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Згідно з п. 3 попереднього договору від 20.04.2005 р. для досягнення мети цього договору відповідач (продавець) зобовязується, зокрема до 30.06.2005 р. укласти з позивачем (покупець) договір купівлі-продажу (основний договір).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, до 30.06.2005 р. тобто в термін, передбачений попереднім договором, основний договір купівлі-продажу не було укладено.

У відповідності до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, зобовязання за попереднім договором від 20.04.2005 р. припинилися з 01.07.2005 р. в силу ч. 3 ст. 635 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав та законних інтересів може бути здійснено шляхом припинення правовідношення.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання припиненим попереднього договору від 20.04.2005 р. є безпідставними, оскільки зобовязальні правовідносини за цим договором є припиненими на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України (тобто в силу прямої дії закону), що не заперечується сторонами у справі та свідчить про відсутність порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як необхідної обставини для їх захисту в судовому порядку шляхом припинення правовідношення між сторонами.

З приводу позовних вимог стосовно стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 215 000,00 грн. суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 4 попереднього договору від 20.04.2005 р. покупець (позивач) зобовязується до підписання договору купівлі-продажу внести на розрахунковий рахунок продавця (відповідач) завдаток у сумі 280 000,00 грн.

На виконання умов попереднього договору позивачем на рахунок відповідача перераховано 215 000,00 грн., що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи платіжних доручень від 27.04.2005 р. № НОМЕР_1, від 11.05.2005 р. № 261, від 16.05.2005 р. № 262.

В п. 5 попереднього договору визначено, що у разі, якщо підписання договору купівлі-продажу будівель не відбудеться до 30.06.2005 р., забудь-яких обставин по причині невиконання продавцем покладених на нього за цим договором обовязків, він повертає покупцю внесений завдаток згідно чинного законодавства.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що відповідач, у звязку з припиненням в силу ч. 3 ст. 635 ЦК України зобовязання за попереднім договором, на виконання п. 5 цього договору не здійснив повернення позивачу внесених ним в якості завдатку грошових коштів.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу, яка регулює правовідносини, повязані із зобовязаннями у звязку з набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави, застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Таким чином, в силу положень ст. 1212 ЦК України, у звязку з припиненням зобовязання за укладеним між сторонами попереднім договором, у ПП «Будмаш»з 01.07.2005 р. виникло право вимагати від відповідача повернення грошових коштів в сумі 215 000,00 грн., сплачених позивачем на виконання п. 4 попереднього договору.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність, згідно ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За приписами ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

ПП «Будмаш»звернулося до господарського суду із позовною заявою 16.03.2012 р., тобто з пропущенням встановленого чинним законодавством трирічного строку позовної давності.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи відповідачем подано заяву № 2 від 04.04.2012 про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи викладене та те, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права з пропущенням без поважних причин строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 215 000,00 грн. відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення в повному обсязі.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.04.2012 р.

Суддя В.С. Ломака