ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" вересня 2012 р. Справа № 5019/1341/12

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.

при секретарі судового засідання Бояр В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Тайкури Рівненського району Рівненської області

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області

про визнання права власності

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_3 представник;

від відповідача - не зявився.

Представнику позивача права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно будівлю торгового центру загальною площею 786,5 кв. м, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Шевченка, 77-А.

Позовні вимоги мотивовані тим зокрема, що земельна ділянка, на якій знаходиться самочинне будівництво належить позивачу на праві власності і цільове призначення цієї земельної ділянки є для обслуговування житлового будинку з магазином і кафе. При здійсненні самочинного будівництва позивачем дотримано державних будівельних норм і правил, що підтверджується відповідним висновком № 20625/3_ЮШ експертного дослідження судово-будівельно-технічних експертиз»від 25.06.2012р. Просить позов задоволити з посиланням на ст.ст. 16, 316, 321, 328, 331, 376 Цивільного кодексу України та ст.96 Земельного кодексу України.

18 вересня 2012 року господарському суду від відповідача поступив відзив на позов від 10.09.2012р. № 612, у якому відповідач не заперечив проти визнання за позивачем права власності на обєкт самочинного будівництва, зазначивши, що позивач придбав у відповідача земельну ділянку, на якій знаходиться самовільна забудова і є її власником. Судові витрати просить залишити за позивачем. Також, просить розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

18 вересня 2012 року господарському суду від представника позивача надійшло клопотання від 15.09.2012р. з додатками про доручення до матеріалів справи копій документів, а саме: свідоцтва № 984 Міністерства юстиції України про присвоєння кваліфікації судового експерта від 09.06.2006р. ППФ «Експерт-Рівне», сертифікату № 11582/11 від 01.04.2011р., кваліфікаційного свідоцтва від 23.12.2006р. № 4832, свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 09.02.2007р. № 5239, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача № 4349-ПК від 15.03.2012р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу у судовому засіданні, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 20.10.2009 року серії ВМЕ № 802567 (а.с.6), укладеного між ОСОБА_2 сільською радою Рівненського району Рівненської області (продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 Рівненського нотаріального округу за реєстраційним номером № 1560, позивач купив земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,1269 га, яка знаходиться на території села Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області по вул. Шевченка, 77 «а».

На підставі цього договору позивачу 06.07.2010р. був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 748510 (а.с.6), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 42. Цільове призначення цієї земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку з магазином та кафе.

У процесі здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 на вищезгаданій земельній ділянці господарським способом та власними силами побудував будівлю торгового центру загальною площею 786,5 кв. м.

Під час будівництва підприємцем ОСОБА_1 не було отримано в належному порядку дозволу на виконання будівельних робіт, внаслідок чого це будівництво є самочинним відповідно до ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) і на яке позивач просить визнати право власності.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю.

Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду.

Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність забуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право вільно володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Всупереч викладеним вище нормам, ОСОБА_1 не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо зазначеної нежитлової будівлі, а саме: позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на нього незареєстроване належним чином.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема визнання права. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 20, ч. 1 ст. 147 Господарського кодексу України майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема - шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Частиною 5 статті 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме манно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У даному випадку, набуття права власності на самочинно збудоване майно можливе лише в судовому порядку.

Як вже було зазначено вище, земельна ділянка під самовільно збудованою будівлею належить підприємцю ОСОБА_1 на праві власності, відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 20.10.2009р. серії ВМЕ № 802567, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 Рівненського нотаріального округу за реєстраційним номером № 1560 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 748510, виданий 06.07.2010р. та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 42.

Технічні характеристики та експлікація приміщення, збудованого позивачем обєкту відображена у Технічному паспорті (а.с.а.с.8-14), складеному Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації 01.06.2012 року. З вказаного технічного паспорту вбачається, що загальна площа будівлі за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Шевченка, 77-А, становить 786,5 кв. м.

Відповідність вищезгаданого самочинного будівництва будівельним нормам і правилам було об'єктом експертного дослідження, проведеного експертом ОСОБА_5, за результатами якого складено «Висновок № 20625/3_ЮШ експертного дослідження судово-будівельно-технічних експертиз»від 25.06.2012 року (а.с.а.с.16-37).

Як вбачається з вищезгаданого висновку, будівля торгового центру, яка розташована за адресою: Рівненська область. Рівненський район, с. Велика Омеляна по вул. вул. Шевченка, 77-А, відповідає діючим державним будівельним нормам і правилам, які стосуються даного типу будівель.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, а також враховуючи те, що самочинне будівництво (будівництво торгового центру) було здійснене позивачем на власній земельній ділянці, призначеній для цього (цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку з магазином та кафе) з дотриманням державних будівельних норм і правил, відповідачем не подано суду доказів того, що дії позивача порушують права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України) суд прийшов до висновку про те, що позовні вимог є законними, обґрунтованими та доведеними у встановленому законом порядку, а тому підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача за його згодою.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (35300, Рівненська область, Рівненський район, село Тайкури, вулиця Шевченка, 33, ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на будівлю торгового центру загальною площею 786,5 кв. м, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Шевченка, 77-А, згідно технічного паспорту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24 вересня 2012 року.

Суддя Трускавецький В.П.