КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2012 № 7/478

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

при секретарі Криворотько В.В.

за участю представників:

від позивача: Писаренко М.О. - дов. № 31/12 від 27.02.2012р.,

Шалев А.В. - дов. № 192/11 від 01.09.2011р.;

від відповідача: Бован К.О. - дов. б/н від 02.04.2012р.,

Черепанов К.В. - дов. б/н від 02.04.2012р.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 01.02.2012 року

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем»

на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

у справі № 7/478(головуючий суддя - Якименко М.М., судді - Ломака В.С., Ягічева Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем»

про стягнення 32 707 803, 83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2011 року по справі № 7/478 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс -1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» задоволено частково. Визнано відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» права на вчинення будь-яких дій щодо володіння, користування, розпорядження нежитловим приміщенням, яке розташоване у м. Києві по вул. Велика Окружна, 4 площею 10 220,8 кв.м. та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» 23 459 476,45 грн. безпідставно одержаних коштів, 3 768 262,13 грн. індексу інфляції, 1 044 976,16 грн. 3% річних, 25 500 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2011 року залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 16.06.2011 року по справі № 7/478.

Постановою Вищого господарського суду України залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2011 року.

23.09.2011 року господарським судом видано наказ про примусове виконання рішення від 16.06.2011 року по справі № 7/478.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2012 року по справі № 7/478 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» задоволено частково. Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, проведені головним державним виконавцем Маєвською Д.В., що полягають у вчинені виконавчих дій 07.10.2011 року по складанню Акту опису та арешту майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем». В решті заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Господарського суду міста Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2012 року по справі № 7/478 скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України під час примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2011 року по справі № 7/478.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження в наступному складі колегії: Головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюка О.М., Федорчука Р.В.

23.04.2012 року, в зв'язку з виробничою необхідністю та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, змінено склад колегії, а саме: суддю Гаврилюка О.М. на суддю Лобаня О.І.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Представник позивача в поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2012 року по справі № 7/478 та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем».

Представник відповідача в поясненнях, наданих в судовому засіданні, заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду як таку, що прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної виконавчої влади, зокрема, і органи Державної виконавчої служби, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Таким чином, оскарженню підлягають дії державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом одного року.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2011 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 23.09.2011 у справі № 7/478 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1».

Як передбачено ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії, встановлює строк для самостійного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів.

Статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як передбачено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», постанови про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2011 направлена скаржнику, простим листом 26.09.2011, що підтверджується штемпелем Укрпошти на конверті, а отримана скаржником лише 30.09.2011, тобто у останній день строку на добровільне виконання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було порушено право виконати рішення суду самостійно.

07.10.2011 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України проведено виконавчі дії з опису та арешту майна боржника, про що складено відповідний Акт з метою примусового виконання рішення суду по справі № 7/478.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Судовою колегією встановлено, що вказані виконавчі дії з опису та арешту майна боржника, було проведено за відсутності боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що вищевказані обставини свідчать про обґрунтованість вимог скаржника щодо визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, проведених головним державним виконавцем Маєвською Д.В., що полягають у вчиненні виконавчих дій 07.10.2011 по складанню Акту опису та арешту майна боржника ТОВ "Боедем", та підлягають задоволенню.

Щодо вимог, відповідно до яких, Товариство з обмеженою відповідальністю «Боедем» просить:

- заборонити органу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України використовувати висновок з незалежної оцінки майна, який виконано оцінювачем ТОВ «Українська експертна група» в особі Антонова В.О. щодо об'єкту оцінки:

- адміністративно-побутового приміщення (літ. «А») площею - 1 094,5 кв.м. та складської будівлі з адміністративним приміщенням (літ. «Б»), площею 3 315, кв.м., загальною площею - 4 409,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 10. Ринкова вартість об'єкту оцінки, станом на 25.10.2011 р. становить 17 184 573,00 грн.;

- заборонити органу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України використовувати висновок з незалежної оцінки майна, який виконано оцінювачем ТОВ «Українська експертна група» в особі Антонова В.О. щодо об'єкту оцінки:

- нежитлового будинку - складу (літ. «О»), загальною площею - 2 182.8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Велика Окружна, буд.4, власником якого є ТОВ «Боедем». Ринкова вартість об'єкту оцінки, станом на 25.10.2011 р. становить 4 791 362,00 грн. ;

- зобов'язати орган примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Маєвську Д.В. призначити рецензування звіту про оцінку майна.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за своєю сутністю є вимогами, які розглядаються в порядку позовного провадження, а не в межах розгляду скарги на дії державного виконавця в порядку ст. 121-2 ГПК України, оскільки за правилами вказаної статті розглядаються скарги, що стосуються примусового виконання документів, перелік яких наведений в ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», а не оцінюється чинність чи дійсність відповідних документів або актів.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 01.02.2012 року по справі № 7/478 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2012 року по справі № 7/478 - залишити без змін.

2. Матеріали справи 7/478 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Ткаченко Б.О.

Судді Федорчук Р.В.

Лобань О.І.