КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2012 р. Справа№ К13/191-11/23-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Чорної Л.В.

ОСОБА_1

при секретарі Дмитрина Д.О.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 дов. № б/н від 10.11.2011 року

від відповідача 1: не зявився

від відповідача 2: ОСОБА_3 дов. № б/н від 19.10.2011 року

від відповідача 3: не зявився

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Господарського суду Київської області

від 27.06.2012 року

у справі № К13/191-11/23-12 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом ОСОБА_5

до 1.) Товариства з обмеженою відповідальністю „Новобуд

2.) Товариства з обмеженою відповідльністю «Фактор Капітал»

3.) ОСОБА_6

третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7

про переведення прав та обовязків покупця.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Київської області передані вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» (далі -відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» (далі -відповідач 2) та ОСОБА_6 (далі -відповідач 3) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_7 про переведення прав та обов'язків покупця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при укладенні договору купівлі-продажу від 26 травня 2011 року, предметом якого є частка у розмірі 50% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» та ОСОБА_6, порушені права позивача як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд», оскільки, відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал»своєї частки у розмірі 50% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» на користь відповідача-3 відбулось з порушенням ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 147 ЦК України, п. 8.3, п. 8.4. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд», оскільки, позивачка мала намір скористатися своїм переважним правом на купівлю частини у розмірі 0,001% частки товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал», але в цьому праві була обмежена.

Рішенням господарського суду Київської області від 22 грудня 2011 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2012 року, в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 квітня 2012 року касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2012 року та рішення господарського суду Київської області від 22 грудня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 2 листопада 2011 року вказав на те, що при новому розгляді справи суду необхідно всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, та їх підтвердження належними доказами, і в залежності від установлених обставин прийняти судовий акт з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.06.2012р. у справі № К13/191-11/23-12 у задоволені позову відмовлено повністю.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що права позивача щодо переважного права купівлі відчужуваної ТОВ «Фактор Капітал» частки у статутному капіталі юридичної особи не були порушені, оскільки позивачем не було прийнято запропоновану ТОВ «Фактор Капітал» пропозицію щодо реалізації свого права на умовах запропонованих третій особі, натомість позивачем запропоновано власну пропозицію, яка не відповідає первісним умовам відчужувача власної частки корпоративних прав у статутному капіталі товариства та у відповідності до норм чинного законодавства України свідчить про відмову від свого переважного права на купівлю частки.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.06.2012 р. у справі К13/191-11/23-12 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Скаржник зазначає, що судом при винесенні рішення не було враховано, що у відповідності до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», учасниками ТОВ «Новобуд» у пункті 8.3 Статуту встановили інший порядок відчуження частки статутного капіталу третім особам, проте за відсутності згоди всіх учасників ТОВ «Фактор Капітал» не мав права відчужувати свою частку третій особі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2012 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 01.08.2012р.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_8 № К13/191-11/23-12 від 01.08.2012 року враховуючи перебування судді Зеленіна В.О. у відпустці, керуючись ст. ст. 4 6 , 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., розгляд апеляційної скарги по справі № К13/191-11/23-12 доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г.,Чорна Л.В.

У звязку з неявкою представників сторін та третьої особи у судове засідання 01.08.2012 року розгляд справи було відкладено в порядку ч. 1 ст. 77 ГПК України на 05.09.2012 р.

У звязку з неявкою представників відповідача 1,3 та третьої особи у судове засідання 05.09.2012 року розгляд справи було відкладено в порядку ч. 1 ст. 77 ГПК України на 19.09.2012 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_9 № К13/191-11/23-12 від 19.09.2012 року враховуючи перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці, керуючись ст. ст. 4 6 , 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., розгляд апеляційної скарги по справі № К13/191-11/23-12 доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Мартюк А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Мартюк А.І.,Чорна Л.В.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № К13/191-11/23-12 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № К13/191-11/23-12.

Представники відповідача 1,3 та третьої особи в судове засідання 19.09.2012 року не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обовязок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_4 за відсутності представників відповідача 1,3 та третьої особи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобуд», зареєстроване державним реєстратором Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області 13 листопада 2002 року.

Відповідно до останньої редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд», затвердженої рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд», оформленого протоколом №01/01/08 від 15 лютого 2008 року, його учасниками є: 1) ОСОБА_4 (25% від статутного капіталу); 2) ОСОБА_7 (25% від статутного капіталу); 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» (50 % від статутного капіталу).

Відповідно до п. 8.2 Статуту учасник товаритсва має право продати чи іншим чином відступити свою частку у статутному капіталі одному або кільком учасника товариства.

Згідно п. 8.3 Статуту відчуження учасником своєї частки (її частини) третім особам допускається за згодою учасників.

Учасники товариства користу.ться переважним правом купівлі частки (її частини) пропорційно до розміру своїх часток, якщо домовленістю між учасниками не встановлено порядок здійснення цього права. Купівля здійснюються за ціною та на інших умовах, на яких (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористалися своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства та домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третім особам. (п. 8.4 Статуту)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» виявило намір відступити (продати) належну йому частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новобуд» в повному розмірі (50%) та повідомило інших учасників товариства про свій намір.

В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява (пропозиція) від 21 квітня 2011 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал», адресована учаснику товариства ОСОБА_4, про продаж своєї частки у розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд». В зазначеній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» запропоновано позивачу скористатись своїм переважним правом купівлі частки в розмірі 50% від загального розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» за ціною 5000000,00 грн. та повідомлено, що запропонована частка буде відчужена на користь третьої особи в разі, якщо ОСОБА_4 в місячний термін, з дня отримання повідомлення, не скористається своїм переважним правом.

З наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви від 18 травня 2011 року ОСОБА_4, вбачається, що позивачка маючи намір скористатись своїм переважним правом на купівлю частки товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» з пропозицією придбати частину в розмірі 0,001% від запропонованої для продажу частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд».

15 вересня 2011 року на адресу позивача надійшло повідомлення про скликання загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд». На розгляд загальних зборів поставлено питання щодо перерозподілу часток Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд».

Загальні збори було призначено на 10 жовтня 2011 року.

26 травня 2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Згідно умов даного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» продало, а ОСОБА_6 придбала частку розміром 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд».

Відповідно до пункту 2.1 договору ціна договору становить 5 000 000,00 грн.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 придбала частку та тих самих умовах, що пропонувались позивачу.

Пунктом 5.1.4 договору встановлено, що учасники Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» своїм переважним правом на купівлю запропонованої для продажу частки не скористались.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність зі сторони відповідача - 2 порушення переважного права учасників ТОВ «Новобуд» на купівлю частки ТОВ «Фактор Капітал» у статутному капіталі товариства, апелянт вирішив оскаржити рішення суду до апеляційної інстанції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Поняття і види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, а також права і обов'язки їх учасників та засновників визначаються Законом України «Про господарські товариства».

Згідно до ст. 11-1 Закону України «Про господарські товариства» законодавство про господарські товариства ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Статтею 113 Цивільного кодексу України встановлено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року N 13 продаж учасником частки (її частини) з порушенням переважного права купівлі інших учасників (частина друга статті 147 ЦК, частина друга статті 53 Закону про господарські товариства) не зумовлює недійсність такого правочину. У цьому разі будь-який учасник товариства має право пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця за аналогією з нормою частини четвертої статті 362 ЦК.

Відповідно до статті 362 Цивільного кодексу України порушення права співвласника на переважну купівлю не є підставою для визнання угоди недійсною, а лише підставою для звернення до суду з позовом про переведення на нього прав і обов'язків покупця, позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів задоволенню не підлягають.

Одним зі способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності може предявлятись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй такого права.

Отже, можливість звернення до суду за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів пов'язується, як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності.

Вказаний спосіб захисту права власності пов'язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме суд в разі виникнення спору здійснює це доведення.

Отже, рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України, є правозахисним актом, і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

У звязку з цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням законної сили, оскільки підставою для прийняття останнього є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон повязує виникнення права власності.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності згідно зі ст. 392 ЦК України є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України, та. 1 ст. 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю, яке має кількох засновників (учасників), є об'єктом права спільної часткової власності.

Відтак, до відчуження співвласником частки в спільному майні мають застосовуватися загальні вимоги, передбачені ст.ст. 361, 362 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 361 Цивільного кодексу України передбачена правомочність співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, в тому числі здійснити її відчуження (продаж).

За змістом ст. 362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, окрім випадку продажу з публічних торгів.

При цьому, продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

До переходу частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи застосовуються спеціальні вимоги, передбачені статтею 53 Закону України «Про господарські товариства» та статтею 147 Цивільного кодексу України. Зокрема, відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про господарські товариства»та частини другої статті 147 Цивільного кодексу України учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Аналогічні умови реалізації учасниками Товариства переважного права купівлі частки (її частини) відображені і в пункті 8.4. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд».

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що загальні та спеціальні законодавчі вимоги до порядку відчуження співвласником (учасником) частки в спільному майні (товаристві з обмеженою відповідальністю) ґрунтуються на принципі, який полягає у встановленні пріоритету іншого співвласника (учасника) на придбання цієї частки переважно перед іншими особами виключно в межах умов продажу, які визначені співвласником (учасником), якому належить частка.

При цьому, контекст статті 53 Закону України «Про господарські товариства» та ч. 2 ст. 147 Цивільного кодексу України вказує на те, що такими умовами є ціна продажу та безпосередній предмет продажу. Зазначені норми законодавства, в частині визначення предмета продажу, диференціюють між часткою і частиною частки, які є змістовно відмінними поняттями та відповідно відображають намір співвласника (учасника) здійснити відчуження всієї належної йому частки, таким чином вийшовши з відносин спільної часткової власності, або передати лише частину цієї частки, залишивши за собою статус співвласника у спільному майні на решту частки.

Згідно пояснень представника відповідача-2, товариство виразило свій намір реалізувати належні їм корпоративні права саме у повному обсязі, а отже з метою їх реалізації зробило учасникам ТОВ «Новобуд» пропозицію виключно у контексті повного відчудження власної частки у статутному капіталі товариства, дані обставини також підтверджуються нотаріально засвідченим договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд» від 26.05.2011р., зі змісту якого наглядно видно, що реалізовано було корпоративні права у їх сукупності, а не окремими частинами.

При цьому суд зазначає, що позивачу також було надіслано заяву щодо придбання 50-% частки відповідача-2 у статутному капіталі ТОВ «Новобуд» за ціною , яка вбачається з умов договору купівлі-продажу, яка за своєю природою розцінюється як пропозиція укласти договір купівлі-продажу частки в товаристві.

Відповідно до частини першої статті 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Предмет та ціна продажу відповідно до вищевказаної заяви є істотними умовами договору відступлення частки в товаристві, а зобов'язальний характер пропозиції випливає з імперативних вимог законодавства та статуту товариства.

Згідно ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ст. 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслав відповідачу-2 зустрічну заяву, в якій виявив намір придбати 0,001% від запропонованої для продажу частки.

Отже з огляду на приписи ст. 646 Цивільного кодексу України, заяву позивача про намір придбати лише 0,001% від запропонованої для продажу частки, слід кваліфікувати як відповідь про можливість укладання обумовленого договору на умовах відмінних від запропонованих відповідачем-2, що в свою чергу розцінюється як відмова від одержаної пропозиції.

Проте Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал» своєї пропозиції щодо продажу належної йому частки в товаристві у повному розмірі за ціною 5 000 000,00 грн. не змінювало, відповіді на пропозицію позивача про намір придбати 0,001% від запропонованої йому для продажу частки не надсилало.

А отже в даному випадку заяву відповіадача-2, у якій було запропоновано позивачу придбати всю належну йому частку в товаристві за обумовленою ціною з урахуванням зустрічної пропозиції позивача, слід кваліфікувати належним способом реалізації переважного права купівлі частки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Капітал»в товаристві відповідно до загальних та спеціальних вимог, встановлених ст.ст. 147, 361, 362 Цивільного кодексу України та ст. 53 Закону України «Про господарські товариства».

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з виконком суду першої інстанції про дотримання відповідачем-2 вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства щодо надання можливості учасникам товариства реалізації свого переважного права на придбання відчужуваної відповідачем -2 частки у товаристві.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду у справі № К13/191-11/23-12 від 27.06.2012 року відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області 27.06.2012 року по справі № К13/191-11/23-12 залишити без змін.

Матеріали справи № К13/191-11/23-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Чорна Л.В.

ОСОБА_1