КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2012 № 58/495

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Борисенко І.В.

Шипка В.В.

при секретарі

судового засідання: Загрунній Л.І.

за участі представників

сторін:

позивача: Семенович С.В. - дов. б/н від 01.01.2012 р.;

відповідача: Давиденко О.Л. - дов. б/н від 05.12.2011 р.;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Комп Мюзік Паблішинг"

на рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р.

у справі № 58/495 (суддя Блажівська О.Є.)

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Комп Мюзік Паблішинг"

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „РАДІ.О"

про: стягнення 1 152 000,00 грн. за порушення авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг" звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача - ТОВ „РАДІ.О" про стягнення 1 152 000,00 грн. за порушення авторських прав.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р. № 58/495 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Непогоджуючись із вищевказаним Рішенням, позивач - ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить скасувати Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р. № 58/495 частково, а саме в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у розмірі 300 мінімальних заробітних плат, що становить 301 200,00 грн. та прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення було допущено порушення норм процесуального права, а зроблені господарським судом висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2012 р. № 58/495 у складі колегії: головуючий суддя - Ільєнок Т.В. (доповідач); судді Борисенко І.В., Остапенко О.М. прийнято до провадження апеляційну скаргу ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг" на Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р. № 58/495, розгляд справи призначено на 19.04.2012 р..

У зв'язку із зайнятістю судді Остапенка О.М. в судовому розгляді справ у складі іншої колегії, Розпорядженням Секретаря судової колегії КАГС від 17.04.2012 р. № 01-22/3/1 було змінено склад колегії, що розглядав дану справу на колегію у складі: головуючий суддя - Ільєнок Т.В; судді Борисенко І.В., Шипко В.В.

У судове засідання від 19.04.2012 р. з'явилися представники обох сторін.

Представник позивача - скаржника, доповідаючи доводи апеляційного оскарження, просив задовольнити Клопотання про витребування у відповідача доказів по справі (Том.-2, арк. с. 22-25), а саме:

- запис ефіру „Просто Радіо", який здійснювався 20.10.2010 р. на частоті 102,5 FM з 07 по 09 годину за київським часом;

- розклад сітки мовлення радіостанції відповідача Просто радіо (105,5) від 20.10.2010 р..

Представник відповідача заперечив проти задоволення вищевказаного Клопотання, посилаючись на фактичну неможливість його виконання, оскільки, ефірний запис радіостанції Просто Радіо від 20.10.2010 р., як ним було заявлено і в суді першої інстанції, знищено у двотижневий строк, як то передбачено ст. 48 ЗУ „Про телебачення і радіомовлення".

Колегія суддів, розглянувши Клопотання позивача про витребування у відповідача доказів, дійшла висновку про необхідність залишити його без задоволення, як заявлене необгрунтовано.

Представник скаржника за наданими поясненнями у судовому засіданні від 19.04.2012 р. підтримав вимоги апеляційної скарги та просив колегію суддів її задовольнити в повному обсязі. Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в розумінні п. 12 Ліцензійного договору від 01.05.2003 р. позивачем не надано доказів письмового повідомлення компанії ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED про продовження терміну дії названого Договору на 20.10.2010 р. - день використання в ефірі відповідача - ТОВ "Раді.О" спірного музичного твору. Скаржник наголошує на тому, що додатково укладені Угоди від 30.06.2006 р. та від 01.07.2010 р., які залучені до матеріалів справи, свідчать про те, що Ліцензійний договір від 01.05.2003 р. було продовжено до 30.06.2012 р..

Відповідач проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечив. У письмовому Відзиві на апеляційну скаргу зауважив, що витребуваний за вищевказаним Клопотанням скаржника, ефірний запис радіостанції „Просто Радіо" був знищений з дотриманням вимог чинного законодавства України, в зв'язку з чим неможливо провести ідентифікацію наданого суду першої інстанції технічного запису (диск формату CD-R, Том-1) про нібито порушення відповідачем належних скаржнику майнових авторських прав на музичний твір. Крім того, за оцінкою скаржника, відповідачем не доведено, що компанії ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED взагалі належать майнові авторські права на музичний твір „SMOKE ON THE WATER" у виконанні гурту „Deep Purple". А тому, у скаржника відсутні підстави стверджувати про належність йому будь-яких прав на вказаний музичний твір. Відповідач не погоджується також і з тим твердженням скаржника, що йому на підставі п.п. d, розділу - 2 Ліцензійного договору надано право на використання музичного твору „SMOKE ON THE WATER" у виконанні гурту „Deep Purple", оскільки переклад вказаного пункту Договору, не містить будь-яких посилань на каталоги компанії ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED. Отже, за оцінкою відповідача, майнові права, що не зазначені в Авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані. Відповідачем зауважено і про те, що Витяг з каталогу, який підготовлений та наданий скаржником суду першої інстанції, засвідчений підписом заступника директора Цукановим К.О., однак повноваження останнього діяти від імені та в інтересах скаржника господарському суду надано не було.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг", Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р. № 58/495 залишити без змін, з наступних підстав.

01.05.2003 р. між позивачем - ТОВ "Комп Мюзік Паблішинг" та ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED (та всіма її дочірніми компаніями) було укладено Ліцензійний договір (Далі - Договір).

Відповідно до п.п. d) розділу 2 Витягу з Договору компанія ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED надала позивачеві виключне право на використання творів з каталогу, в тому числі і шляхом надання невиключних світових ліцензій на запис, відтворення та використання композицій і в зв'язку з кінокартинами або телепродукцією (включаючи без обмежень рекламні фільми та ролики) з метою їх використання в будь-яких медіа, відомих на сьогоднішній день і винайдених надалі (включаючи без обмежень кабельне та супутникове телебачення), виготовленою на ліцензійній території і збирати всі роялті, сплачені за таке використання.

Відповідно до Виписки із каталогу міжнародної музичної компанії ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED, до каталогу входить твір „SMOKE ON THE WATER", виконавець „Deep Purple", Blackmore R/Gillan I/Glover R/Lord J/Paice.

Відповідно до п. 1 d) Витягу з Договору ліцензійною територією є територія України.

Як в суді першої, так і в апеляційній інстанції, скаржник продовжує стверджувати, що згідно Додаткових угод від 30.06.2006 р. та 01.07.2009 р., якими було продовжено строк дії Ліцензійного договору від 01.05.2003 р., він став суб'єктом авторського права на період з 01.05.2006 р. до 30.06.2012 р. на території України.

Скаржник наголошує на тому, що відповідач, порушуючи його право як ліцензіара, використав музичний твір „SMOKE ON THE WATER" у виконанні гурту „Deep Purple" шляхом його ретрансляції в ефірі 20.10.2010 р.. Також позивач стверджує, що ТОВ "Комп Мюзік Паблішинг" не надавало відповідачу, чи будь-яким іншим особам, право на використання твору "SMOKE ON THE WATER" у виконанні гурту „Deep Purple" шляхом включення до рекламного радіоролику від 20.10.2010 р.. Позивач звертався до відповідача з Листами від 20.10.2010 р. № 284 та від 21.01.2011 р. № 307 з проханням пояснити, на якій підставі використовувався вищевказаний твір у радіорекламі. Проте відповіді отримано не було. Після чого, ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг", наголошуючи на наявності порушення його прав, звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до ТОВ „РАДІ.О" про стягнення 1 152 000,00 грн. за порушення авторського права. За апеляційними вимогами скаржник просить колегію суддів стягнути з відповідача на свою користь 301 200,00 грн., тобто частину позовних вимог.

Відповідач - ТОВ „РАДІ.О" проти доводів апеляційного оскарження заперечив, про що вказав у своєму письмовому Відзиві на скаргу. Відповідачем, з поміж іншого, наголошено про те, що в обгрунтування позову скаржником було надано лише переклад Витягу з Ліцензійного договору від 01.05.2003 р., який не засвідчений ані нотаріально, ані підписом перекладача бюро перекладів, та за відсутності проставленого апостилю. До Ліцензійного договору від 30.06.2006р., зауважує відповідач, надано було Додаток, а не додаткова угода, як стверджував позивач. Отже, за оцінкою відповідача, позивачем в розумінні п. 12 Ліцензійного договору не було надано господарському суду доказів письмового повідомлення компанії ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED про продовження терміну дії названого Договору на 20.10.2010 р. - день використання в ефірі відповідача - ТОВ "Раді.О" спірного музичного твору, в зв'язку з чим у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити як заявленій необгрунтовано.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з позовної заяви, позивачем в додатках до позову було перелічено, зокрема:

- копію Договору укладено між ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг" і компанією ЕМІ MUSIC PUBLISHING LIMITED від 01.05.2003р. (витяги);

- копії Додатків до Договору про продовження строку дії Договору та ін..

Порушуючи провадження по даній справі, та зважаючи на необхідність встановити правомірність тверджень позивача, викладених в позовній заяві, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність витребувати від позивача належним чином засвідчені копії додатків, які були вказані в позовній заяві. Однак, дана вимога суду була залишена позивачем не виконаною. Неодноразово, відкладаючи розгляд даної справи (Ухвали від 16.11.2011 р. та від 07.12.2011 р.), господарський суд повторно зобов'язував позивача надати належним чином засвідчені копії доданих до позовної заяви документів.

З матеріалів справи вбачається, що вказана вимога господарського суду так і не була виконана, про причини ухилення від виконання вимог суду позивачем не було повідомлено.

Залучені Товариством до позовної заяви „копії" документів фактично є лише їх ксерокопіями та не можуть вважатися належними доказами по даній господарській справі, в зв'язку з чим не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не відповідають вимогам статті 36 ГПК України, якою визначено, що письмові докази подаються в оригіналах або належним чином засвідчених копіях. Копіями вважаються засвідчені уповноваженим органом документи, ідентичні за своїм змістом і формою з оригіналом. Юридичні особи різних форм власності мають право видавати копії тих документів, які виходять лише від них.

В контексті вищенаведеного, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що посвідчення Ліцензійного договору та Додатків до нього підписом юриста скаржника - ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг" Семенович С.В. є неналежним підтвердженням їх відповідності оригіналам, тобто, за оцінкою колегії суддів, позивач не надав належним чином завірені копії Ліцензійного договору від 01.05.2003 р. та Додатків до нього.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити і про те, що при апеляційному оскарженні Рішення суду першої інстанції, оригіналів доказів, якими скаржник обгрунтовує позовні вимоги, також надано не було.

Тому, за оцінкою колегії суддів, скаржником, у супереч положенням ст.ст 4-3, 33, 34 ГПК України, не надані докази якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги та доводи апеляційного оскарження.

Щодо тверджень скаржника про порушення відповідачем належних скаржнику майнових авторських прав на музичний твір „SMOKE ON THE WATER" у виконанні гурту „Deep Purple" шляхом його використання в ефірі радіостанції відповідача - „Просто Радіо" 20.10.2010 р. в зв'язку з чим з останнього на користь скаржника слід стягнути компенсацію у розмірі 300 мінімальних заробітних плат, що становить 301 200,00 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

За змістом ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків (компенсації).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що скаржником в межах даної господарської справи не надано жодного доказу, що свідчив би про вчинення відповідачем правопорушення, яке б зачіпало будь-які права та інтереси скаржника, в тому числі майнових авторських прав на певний музичний твір.

Колегія суддів, відмовляючи у задоволенні поданого скаржником Клопотання про витребування у відповідача доказів по справі, якими останній обґрунтовує позовні вимоги, дійшла висновку про його необґрунтованість, оскільки зазначені у ньому докази були фактично знищені відповідачем до подачі позову в суд першої інстанції, в зв'язку з чим у колегії суддів відсутня можливість провести ідентифікацію наявного в матеріалах справи технічного запису (диск формату CD-R, Том-1) про нібито порушення відповідачем майнових авторських прав скаржника на музичний твір. Тому, наданий скаржником технічний запис про порушення відповідачем його майнових авторських прав не приймається колегією суддів як належний доказ по справі, оскільки носить суб'єктивний характер.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що суд не є органом яким вчиняються певні слідчі дії з метою доведення обґрунтованості вимог однієї із сторін спору, а обов'язок по доведенню обставин покладено положеннями ГПК України на сторін у справі, і в даному випадку на позивача. Право на звернення до суду обумовлюється фактом порушення прав особи станом на час звернення до суду, і зазначений факт порушення права має бути доведений належними доказами. Доведення факту порушення прав позивача не є обов'язком суду, яким в свою чергу надається оцінка доводам сторін з урахуванням представлених ними доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не надав доказів того, що він є власником майнових авторських прав на музичний твір - „SMOKE ON THE WATER" у виконанні гурту „Deep Purple" на території України.

Відтак, висновок господарського суду про відмову у задоволенні позову слід вважати правомірним.

Доводи скаржника - ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг", викладені в апеляційній скарзі про дію Ліцензійного договору від 01.05.2003 р. на день використання в ефірі відповідача - ТОВ "Раді.О" - 20.10.2010 р., вищевказаного музичного твору, як і сам факт вчинення відповідачем правопорушення у межах даної господарської справи не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що не підтверджені необхідними та достатніми доказами, а тому є необґрунтованими.

Зауваження скаржника про нібито допущення порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного Рішення, також не знайшли свого підтвердження та жодним чином не спростовують встановлені місцевим господарським судом фактичні обставини у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши наявні в справі матеріали та докази, дійшла до висновку, що підстав для скасування чи зміни Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р. № 58/495 не має, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ „Комп Мюзік Паблішинг" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2011 р. № 58/495 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2012 р.

№ 58/495 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2012 р.

№ 58/495 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 58/495 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Борисенко І.В.

Шипко В.В.