КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2012 р. Справа№ 15/042-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Чорної Л.В.

ОСОБА_1

при секретарі Дмитрина Д.О.

за участю представників

від прокуратури: ОСОБА_2 представник за дов. № 38-г-12 від 17.10.2012р.

від позивача : не зявився

від відповідача : не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Фріззант»

на рішення Господарського суду Київської області

від 07.08.2012 року

у справі № 15/042-12 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської

області в інтересах держави в особі Музичанської сільської ради

Києво-Святошинського району

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фріззант»

про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення

земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Київської області передані вимоги Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фріззант» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди земельної ділянки від 06.06.2003 р. щодо внесення орендної плати, починаючи з 13.01.2010 р. по 11.04.2012р. в сумі 166743,51 грн. У зв'язку з цим прокурор, посилаючись на ст. 651 ЦК України, ст. ст. 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 06.06.2003 р., укладений між Музичанською сільською радою та закритим акціонерним товариством "Фріззант", посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований за № 3375, та зобов'язати відповідача повернути Музичанській сільській раді земельну ділянку загальною площею 1,2606 га, розташовану за адресою: село Музичі, вул. Шевченка, грошова оцінка якої складає 375398,73грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.08.2012 р. у справі № 15/042-12 позов задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 06.06.2003 р., укладений між Музичанською сільською радою та закритим акціонерним товариством "Фріззант", посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований за № 3375. Стягнуто з закритого акціонерного товариства "Фріззант" в доход Державного бюджету України 1073,00 грн. судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем в повному обсязі не сплачена заборгованість з орендної плати за договором від 06.06.2003 р., що у відповідності до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання такого договору у судовому порядку.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2012 року у справі № 15/042-12 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Київської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Апелянт стверджує, що затримка у вчасному перерахуванні коштів за орендну земельної ділянки спричинена негативними наслідками фінансової кризи протягом 2008 року та погіршення фінансової спроможності підприємства щодо виконання своїх зобовязань.

ОСОБА_4 голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_5 № 15/042-12 від 11.09.2012 року враховуючи те, що відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу по справі № 15/042-12 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Тищенко О.В., керуючись ст.. ст..4 6 , 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 15/042-12 колегію суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Руденко М.А., Чорна Л.В. та призначено розгляд скарг на 03.10.2012 року.

ОСОБА_4 секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_6 № 15/042-12 від 03.10.2012 року враховуючи перебування судді Чорної Л.В. у відпустці, керуючись ст. ст. 4 6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., розгляд апеляційної скарги по справі № 15/042-12 доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2012 року у звязку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено на 17.10.2012 року.

ОСОБА_4о. голови Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_7 № 15/042-12 від 17.10.2012 року враховуючи перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці, керуючись ст. ст. 4 6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.1.7. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012р., розгляд апеляційної скарги по справі № 15/042-12 доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Чорна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2012 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді Чорна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2012 року у звязку з неявкою представників позивача та відповідача розгляд справи було відкладено на 14.11.2012 року.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2012 року у справі № 15/042-12.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 14.11.2012 року не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обовязок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ «Фріззант» у відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2003 року між Музичанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області (орендодавець) та закритим акціонерним товариством «Фріззант»(орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки (далі -договір), відповідно до умов якого орендодавець, згідно з рішенням Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, надає в оренду, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, що перевуває у державній власності, загальною площею 1.2606 га., розташовану на території Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в межах населеного пункту, за адресою: село Музичі, вул. Шевченка. Цільове призначення -розміщення цеху розливу алкогольних напоїв та складських приміщень. Вказана земельна ділянка відноситься до Музичанської сільської ради згідно з проектом формування території і встановлення меж сільської ради, виданого Київським відділенням Інституту землеустрою Української академії аграрних наук. Грошова оцінка земельної ділянки складає -375398,73 грн. (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору термін дії цього договору - 30 років з дня підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Згідно з п. 2.1. договору оренда земельної ділянки провадиться з оплатою у розмірі - 18769,90 грн. на рік у вигляді щомісячних платежів на рахунок орендодавця рівними частками до п'ятнадцятого числа місяця, слідуючого за звітнім.

Пунктом 2.3. договору визначено, що індексація платежу проводиться щорічно за офіційними річними показниками інфляції.

Відповідно до п. 2.4. договору визначена сума орендної плати є незмінною до кінця цього року, починаючи з 07.06.2003 року. Перегляд ставок орендної плати може бути здійснено за згодою сторін.

Згідно з п. 2.6. договору орендна плата збільшується, якщо розмір земельного податку став більшим за орендну плату.

Відповідно до п. 3.5. договору сторони зобов'язуються виконувати всі вимоги викладені в статтях 22-24 Закону України «Про оренду землі», зміст яких їм -зрозумілий.

Згідно з п. 6.5. договору цей договір припиняється в разі закінчення строку, на який було укладено договір, розірвання договору оренди, згідно зі статтею 28 Закону України «Про оренду землі», придбання орендарем земельної ділянки у власність, примусового викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності, а також з підстав, визначених Земельним кодексом України (статті 141, 143 та інші).

Зазначений договір був нотаріально посвідчений 06.06.2003р., зареєстрований в реєстрі за № 3375.

Зважаючи на те, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання з вчасної сплати орендної плати за користування земельними ділянками, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 166 743,51 грн., вказані обставини стали підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду із позовною заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 06.06.2003 року та повернення земельної ділянки органу місцевого самоврядування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний звязок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 статті 20 Господарського суду України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Порядок захисту прав субєктів господарювання та споживачів визначається Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 148 Господарського кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною державою. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Земельного кодексу України та інших законів.

Відносини землекористування врегульовані Земельним кодексом України (далі ЗК України), Законом України «Про оренду землі»від 06.10.1998 року № 161-ХІУ, зі змінами (далі вживається скорочено ЗУ «Про оренду землі»), який є спеціальним законом стосовно відносин, повязаних з орендою землі, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендою землі у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин) є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно положень Господарського кодексу України підставами виникнення господарських зобовязань, зокрема, є господарський договір (частина 1 статті 174); господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 1 статті 180).

В силу частини 7 статті 179 названого кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним тоді, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, при цьому згідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи між Музичанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та закритим акціонерним товариством «Фріззант» був укладений договір оренди земельної ділянки від 06.06.2003 р., предметом якого є земельна ділянка загальною площею 1.2606 га., розташована на території Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в межах населеного пункту, за адресою: село Музичі, вул. Шевченка.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також за статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та не досягнення сторонами згоди щодо розірвання договору, договір може бути розірваний судом за ініціативою заінтересованої сторони за одночасної наявності підстав, передбачених частиною 4 вказаної статті.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що припинення земельних орендних правовідносин може відбуватися як у добровільному порядку за згодою сторін, за їх волевиявленням, оформленим у відповідній формі зі сторони органу місцевого самоврядування, так і у встановлених законодавством випадках на вимогу однієї з сторін за рішенням суду незалежно від волевиявлення іншої сторони, в тому числі й органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За статтею 31 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції на час виникнення спору) договір оренди може припинятися за наведених у ній підстав (закінчення строку оренди, викупу земельної ділянки для суспільних потреб, поєднання власника земельної ділянки та орендаря в одній особі, смерті фізичної особи-орендаря, його засудження до позбавлення волі, ліквідації юридичної особи-орендаря, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем), а також в інших випадках, передбачених законом. Також договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час звернення з позовом) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використання земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За приписами п. "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №9 встановлено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Згідно з п. 2.1. договору оренда земельної ділянки провадиться з оплатою у розмірі - 18769,90 грн. на рік у вигляді щомісячних платежів на рахунок орендодавця рівними частками до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітнім. Пунктом 2.3. договору визначено, що індексація платежу проводиться щорічно за офіційними річними показниками інфляції.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати орендної плати за земельну ділянку.

Згідно п. 2-4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Частини 2 - 4 цієї статті вказують на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

У зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (з подальшими змінами, далі - ОСОБА_3) і поширенням на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини, прийняттям Закону України "Про ратифікацію Протоколів N 12 та N 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 названого Закону Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини (далі - Суд) в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Згідно з практикою Європейського Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Рішенням господарського суду Київської області від 16.01.2012 р., яке набрало законної сили, у справі № 13/176-11 за позовом Музичанської сільської ради до ЗАТ „Фріззант" про стягнення 388662,55 грн. боргу з орендної плати та інших платежів стягнуто з ЗАТ „Фріззант" на користь Музичанської сільської ради 102631 грн. 88 коп. основного боргу з орендної плати за договором від 06.06.2003 р. оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: село Музичі, вул. Шевченка, 803 грн. 78 коп. пені, 257 грн. 04 коп. 3% річних, 4359 грн. 07 коп. збитків від інфляції, 1080 грн. 52 коп. державного мита та 65 грн. 61 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням суду у справі № 13/176-11 встановлено, що станом на 16.01.2012р. заборгованість відповідача з орендної плати за договором від 06.06.2003 р. за період з січня 2010 р. по 30.11.2011 р. не сплачена та становить 102631 грн. 88 коп.

Крім того на підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за земельну ділянки судом першої інстанції було досліджено довідку державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі про структуру податкового боргу ЗАТ „Фріззант", з якої вбачається, що станом на 11.04.2012 р. підприємством до бюджету не сплачено податкову заборгованість по орендній платі в розмірі 166743,51 грн., яка виникла з 13.01.2010 р.

Згідно довідки № 6764 від 16.07.2012 р. у відділі ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції на виконанні перебуває наказ № 13/176-11 від 01.02.2012 р., виданий господарським судом Київської області про стягнення з ЗАТ „Фріззант" на користь Музичанської сільської ради боргу в сумі 109197,90 грн.; станом на 16.07.2012 р. заборгованість за виконавчим документом становить 109197,90 грн.

Факт наявності заборгованості, станом на дату розгляду справи не спростований відповідачем жодним з належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовної вимоги прокурора про розірвання договору оренди земельної ділянки від 06.06.2003 р., укладеного між Музичанською сільською радою та закритим акціонерним товариством "Фріззант" у відповідності до приписів ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарьского кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 3.8. договору оренди від 06.06.2003 р. передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку.

Таким чином, обов'язок відповідача повернути земельну ділянку виникає відразу після розірвання договору, тобто в даному випадку після набрання рішенням суду, яким договір розірвано, законної сили, а тому станом на час звернення прокурора з даним позовом до суду та на час прийняття рішення право позивача в цій частині позову не порушено.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про передчасність вимоги прокурора про повернення земельної ділянки, а отже відсутністю підстав для її задоволення.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Фріззант» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2012 року по справі № 15/042-12 залишити без змін.

Матеріали справи № 15/042-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тищенко О.В.

Судді Чорна Л.В.

ОСОБА_1