ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2012 року Справа № 16/03/5026/1649/2011

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Спаських Н.М., з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області у м. Черкаси справу

за позовом Державної екологічної інспекції в Черкаській області, м.Черкаси

до відкритого акціонерного товариства "Птахофабрика "Перше Травня", с.Хутори, Черкаський район, Черкаська область

про стягнення 1 881 969 грн. 80 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про відшкодування відповідачем шкоди в розмірі 1 881 969 грн. 80 коп. внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин із послідосховища відповідача в атмосферне повітря без відповідного дозволу.

Первинним рішенням у даній справі від 16.08.2011 року позовні вимоги було задоволено повністю. Рішення залишено без змін постановою КАГС від 06.12.2011 року.

Постановою ВГСУ від 15.02.2012 року рішення місцевого суду та постанова апеляційної інстанції були скасовані із направленням справи на новий розгляд з мотивів, що судами обох інстанцій не було належним чином досліджено правильність проведеного позивачем розрахунку розміру збитків, не спростовано заперечення відповідача про те, що на послідосховищі було розміщено не 26 000 тон посліду, а лише 916 тон, з яких і потрібно було робити розрахунки позивачу.

В ході первинного розгляду справи, в зв'язку із зміною організаційно-правової форми відповідача ВАТ "Птахофабрика "Перше Травня" було замінено на Публічне акціонерне товариство "Птахофабрика "Перше Травня".

При повторному розгляді справи було встановлено:

Представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві і вказали, що довідку про кількість посліду у послідосховищі (26046 тон а.с. 16 том 1) видавав сам відповідач, а зараз від неї неправомірно відмовляється. Дані про обсяг посліду неможливо встановити інструментально-лабораторними вимірюваннями, оскільки послідосховище відповідача являє собою лише неогороджений майданчик у полі без облаштованого заглиблення і з нього висушений послід розлітається навколо.

Представник відповідача проти задоволення позову у заявленому розмірі вимог заперечив повністю і вказав, що довідка про розміщення 26046 тон посліду є не достовірною, вона складена в. о. директора підприємства-позивача ОСОБА_3 без підтвердження головним бухгалтером, оригіналу даної довідки не існує, а насправді на послідосховищі відповідача було розміщено лише 916 тон посліду.

Заслухавши доводи і пояснення представників сторін, надані в ході повторного розгляду справи, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи з аналізу виробництва відповідача згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 № 212 «Про затвердження критеріїв розподілу субєктів господарювання за ступенем ризику їх господарської діяльності для навколишнього середовища та періодичності здійснення заходів державного нагляду (контролю)», розведення відповідачем птиці та виробництво яєць відноситься до високого ступеня ризику.

У відповідності до ст. 3 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", до основних принципів охорони навколишнього природного середовища відноситься і компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Екологічна стандартизація і нормування проводяться з метою встановлення комплексу обов'язкових норм, правил, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки (ст. 31). Екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі викиди та скиди у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів (ст. 33).

Ліміти скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, утворення і розміщення відходів промислового, сільськогосподарського, будівельного та іншого виробництва, а також інші види шкідливого впливу в цілому на території Автономної Республіки Крим, областей, міст загальнодержавного значення або окремих регіонів встановлюються: у разі якщо це призводить до забруднення природних ресурсів загальнодержавного значення, територій інших областей, - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів; в інших випадках - у порядку, що встановлюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, міськими (міст загальнодержавного значення) радами, за поданням органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів (ст. 44).

Порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні (зокрема) у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище (ст. 68).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у ЗАТ "Птахофабрика "Перше травня" з 20 по 24 січня 2011 року. Перевіркою було встановлено, що у структурі виробництва відповідача є послідовховище. До складу послідосховища входить: 2 компостні ями (секції) приймання та накопичення посліду обємом 270 т/добу. Знаходиться послідосховище 2 км на пд.-сх від с.Хутори, обладнане 2 жижезбірниками, має площу 5 га, з підїзними шляхами. Послід з підстилкою з птахофабрики автотранспортом підприємства вивозиться в компостні ями послідосховища. На послідосховище вивозиться також і стічна вода з вигребів у цехах підприємства.

За доводами відповідача, послідосховише знаходиться на бетонному покритті, яке працівники позивача при перевірці не виявили через погані погодні умови на момент перевірки.

В ході перевірки виявлено, що у відповідача маються дозволи на викиди забруднюючих речовин у повітря по цехах та відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в послідосховище, що є порушенням ст.11 Закону України «Про охоронуатмосферного повітря». При цьому на підприємстві відповідача знаходиться 226 джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, з них 68 організованих джерел, 158 - неорганізованих та 9 пилогазоочисних установок.

Факт відсутності дозволу на викиди для послідосховища за період з 01.04.2009 року по 31.12.2010 року підтверджується повідомленням Держуправління охорони навколишнього середовища в Черкаській області від 07.07.2011 № 4387/04 (а.с.14).

Актом перевірки підтверджується, що відповідач має ліміт на утворення та розміщення відходів на 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік.

Приписом від 09.08.2010 року № 236 відповідача було зобов'язано отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з послідосховища, що на момент перевірки 2011 року відповідачем не виконано.

За результатами перевірки позивачем складено протокол № 001111 від 24.01.2011 про адміністративне порушення відповідальної посадової особи відповідача заступника директора фабрики ОСОБА_3 (а.с.12). Постановою від 27.01.2011 № 000422 на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення (а.с.13) за допущення утворення посліду пташиного без ліміту на утворення і розміщення відходів на 2010 рік. Постанова не скасована. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 27.01.2011 року на ОСОБА_3 за допущені порушення накладено штраф.

При розрахунку збитків від наднормативних викидів забруднюючих речовин від послідосховища відповідача (а.с. 15 том 1) позивачем було використано довідку відповідача без номера і дати про те, що за період з 01.04.2009 року по 31.12.2010 року на гноєсховищі відповідача було розміщено 26 046 тон курячого посліду ( а.с. 16).

У запереченнях проти позову відповідач вказує, що його підприємство не займається розміщенням відходів, а виробляє їх в ході здійснення своєї статутної діяльності. Також відповідач вважає, що отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин на послідосховище не передбачено законодавством.

Суд не погоджується із такими доводами відповідача, виходячи з наступного:

Сторони не заперечують, що послід курей виділяє в повітря отруйні речовини - метан та аміак, які його забруднюють.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 ЗУ "Про охорону атмосферного повітря" - викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Згідно із п. 2 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища i стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.99 р. № 303, зі змінами та доповненнями (далі Порядок), за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин справляється збір за забруднення навколишнього природного середовища. Нормативи збору за викиди стаціонарними джерелами забруднення та скиди, а також нормативи збору за розміщення відходів установлюються відповідно до виду забруднюючих речовин та класу небезпеки відходів, наведених у таблицях 1.1, 1.7 i 1.9 додатка 1 до Порядку. Тобто у разі якщо підприємство здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, не отримавши на це дозвіл, посадові особи несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. Крім того, підприємство повинно нарахувати i сплатити до бюджету збір за забруднення навколишнього природного середовища виходячи з фактичних обсягів викидів, нормативів збору та коригувальних коефіцієнтів, визначених Порядком встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища i стягнення цього збору.

За змістом п. 2 вищевказаного Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища i стягнення цього збору, збір за забруднення навколишнього природного середовища (далі - збір) справляється в т.ч. за: викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин (далі - викиди) стаціонарними та пересувними джерелами забруднення. Тобто, всі джерела забруднення поділяються лише на стаціонарні та пересувні. Послідосховище відповідача пересувним джерелом забруднення бути не може, оскільки воно постійно знаходиться у певному місці. Доводи відповідача про трактування Податковим кодексом України стаціонарного джерела забруднення як підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати ( і послідосховище до них віднесено бути не може), судом до уваги не приймається, оскільки таке визначення дано для цілей оподаткування і не може використовуватися у правовідносинах сторін, які регулюються іншим законодавством.

Відповідач наполягає, що він не займається розміщенням відходів. Дане твердження до справи не відноситься, оскільки позивач не вказує у акті перевірки такого порушення для відповідача і необхідності йому для цієї діяльності отримання спеціального дозволу.

Суд вважає, що вищевикладеними доводами доводиться факт здійснення забруднення атмосферного повітря послідосховищем відповідача і його заперечення з цього приводу є неспроможними.

За доводами позивача, відповідач допустив позадозвільне забруднення атмосферного повітря, чим порушив вимоги ст. 10, 11 Закону України «Про охоронуатмосферного повітря» та ст. 68 Закону України «Про охорону навколишньогоприродного середовища».

Розмір матеріальних збитків державі склав 1 881 969 грн. 80 коп. згідно розрахунку позивача, проведеного у відповідності з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів в атмосферне повітря 10.12.2008. за № 639 зареєстрованої в Мін'юсті України від 29.01 № 48/16064.

Ст. 34 Закону України Про охорону атмосферного повітря передбачає, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом. Така шкода відшкодовується у повному розмірі.

Відповідно ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»ПТ «Птахофабрика «Перше Травня»зобов'язане відшкодувати нанесену природним ресурсам України шкоду.

Оскільки для розрахунків завданої шкоди позивач не може скористатися інструментально-лабораторними вимірюваннями через особливості послідосховища відповідача, то у в даному випадку необхідно скористатися даними із документації суб'єкта господарювання щодо параметрів джерел викидів, джерел утворення забруднюючої речовини, розрахунком маси наднормативного викиду забруднюючої речовини у повітря.

У відповідності до затвердженої Мінохорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008, № 639 "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", вона встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб).

Суд вважає, що до визначення у Методиці джерела викиду забруднюючих речовин - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка), з якого надходять в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміші таких речовин, можна віднести і послідосховище (як установка), оскільки переконливих аргументів для протилежного висновку Методика не містить.

У відповідності до положень Методики:

3.6. Розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Згідно п. 4.1. Методики, 4.1. розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини.

Розмір збитків розраховується за формулою :

З = mi х 1,1П х Ai х Кт х Кзi,

(12)

де З - розмір збитків, грн;

mi - маса i-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т;

1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн/т;

Ai - безрозмірний показник відносної небезпечності i-тої забруднюючої речовини;

Кт - коефіцієнт, що враховує територіальні соціально-екологічні особливості;

Кзi - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту i-тою забруднюючою речовиною.

Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

Як вбачається із розрахунку збитків позивача (а.с. 15 том 1), позивач провів розрахунок за формулою:

З = Мі х іП х Аі х Кт х Кзі, як і передбачено Методикою.

При цьому позивач окремо зауважив, що ніяких даних із Збірника показників емісії (питомих викидів) забруднюючих речовин в атмосферне повітря різними виробництвам ВАТ "УкрНЦТЕ" Донецьк 2004, на що є посилання у п. 3 розрахунку, він не використовував, а керувався даними звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ВАТ "Птахофабрика "Перше травня" (гноєсховище), який затверджений в.о. голови правління відповідача 27.12.2010 року ( а.с. 18 том 5).

У зазначених розрахунках 26046 тон посліду було враховано у формулі визначення показника Мі -- маса наднормативного викиду забруднюючих речовин ( а.с. 26 том 5).

В ході розгляд справи судом було з'ясовано, що у сторін немає сумніву і спору з приводу того, чи застосував позивач для розрахунку позовних вимог належну формулу, як передбачено Методикою, однак відповідач вважає, що позивач не мав права використовувати дані з довідки про 26046 тон розміщеного на гноєсховищі посліду (а.с. 16 том 1).

На запитання суду про те, чим передбачено обов'язковість надання такої довідки, представник позивача пояснив, що у відповідності до п. Е ст. 20 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях в т.ч. належить право на одержання безоплатно від міністерств, відомств, підприємств, установ та організацій інформації, необхідної для виконання покладених на нього завдань.

Суд критично відноситься до довідки відповідача, як до самодостатнього джерела інформації для проведення перевірки дотримання законодавства про охорону навколишнього природного середовища і для розрахунків збитків, виходячи з такого:

- видача довідки про розміщення кількості курячого посліду, як обов'язкової, для проведення розрахунків позивачем завданих відповідачем збитків, чинним законодавством не передбачено;

- як вказано вище, пунктом 3.6. Методики передбачено, що для здійснення розрахунків позивач повинен використовувати матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря), або вести розрахунки згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди, а тому не можна підміняти ці документи нічим не передбаченими довідками відповідача;

- довідка не підписана головним бухгалтером підприємства-відповідача, а тому відсутні докази про відповідність її даним бухгалтерського обліку підприємства і доводи відповідача про її помилковість не спростовані;

- в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ВАТ "Птахофабрика "Перше травня" (а.с. 5 том 1) в таблицях 6.1. та 6.2. відсутні відомості про кількість розміщеного посліду на гноєсховищі, а тому позивачем дане питання за бухгалтерськими документами відповідача не досліджувалося взагалі (не було предметом перевірки).

Слід також зауважити, що довідка відповідача про 26 046 тон курячого посліду на гноєсховищі йде в розріз із даними акту перевірки - графа 13 у таблицях 6.1. та 6.2. про послід пташиний за 2009 та 2010 роки містить дані про те, що станом на 31.12.2009 року посліду в наявності у відповідача не було, а у 2010 році залишилося 8 074 тони. При цьому не зрозуміло, як трактувати показник 26 046,00 тон - це нерухомий постійно наявний залишок на гноєсховищі, чи якесь середньоарифметичне значення, яке можна розрахувати за даними всього привезеного на гноєсховище і вивезеного протягом року з нього посліду чи якось інакше ?

Таким чином, суд вважає, що довідка відповідача про розміщення на гноєсховищі 26046 тон посліду ( а.с. 16 том 1) не має юридичного значення і не може бути використана позивачем для розрахунків збитків за забруднення навколишнього середовища без перевірки цих даних за бухгалтерським обліком відповідача згідно вимог Методики.

Відповідач надав у справу копії первинних бухгалтерських документів про те, що у 2010 році ним було вироблено лише 34 109,5 тон курячого посліду, з яких 18904 тони було реалізовано підприємствам АПК та фізособам для підживлення грунту, 12 650,6 тон вивезено на поля птахофабрики, 1620 тон реалізовано акціонерам товариства. Залишок посліду в кількості 934,9 тон було вивезено на гноєсховище і саме з цієї кількості позивач і повинен був проводити свої розрахунки збитків. Довідку про розміщення 26046 тон посліду відповідач вважає помилковою, не достовірною, не узгодженою із головним бухгалтером підприємства. Оригінала довідки у сторін немає, оскільки вона була знищена відповідачем після отримання з неї копії Державною екологічною інспекцією у Черкаській області в період проведення перевірки. Доказів на спростування цих доводів позивач суду не надав, крім заперечення про те, що відповідач відмовляється від довідки виключно на підставі розрахованого з неї значного розміру збитків, а не через її помилковість.

На думку відповідача, дані про фактично меншу к-сть розміщеного посліду підтверджуються постановою Черкаського окружного адмінсуду від 21.10.2011 року ( а.с. 80 том 2), яка вже набрала законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адмінсуду від 29.03.2012 року ( том 5). В даних судових рішеннях відображено, що адміністративний суд встановив, що у 2010 році птахофабрикою було утворено 34 109,5 тон курячого посліду, з яких лише 934,9 тон було розміщено на послідосховищі.

У відповідності до ст. 35 ГПК України факти, які встановлені рішенням адміністративних судів, не мають обов'язково враховуватися при розгляді господарських спорів.

На думку суду, вказані постанову та ухвалу адмінсудів не можна вважати беззаперечним доказом, що спростовує довідку позивача ( а.с. 16 том 1) і встановлює, що на послідосховищі було розміщено лише 934,9 тон посліду, а не 26 046,00 тон, оскільки довідка стосується періоду з 01.04.2009 року по 31.12.2010 року, а рішення адмінсудів із встановленою к-стю посліду стосуються даних лише 2010 року.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що розрахунки збитків за позовними вимогами позивач повинен провести за його бухгалтерськими документами про розміщення на послідосховищі 934,9 тон посліду. При цьому суд виходить з того, що така кількість посліду перевіркою позивача не встановлювалася, бухгалтерські документи позивачем не перевірялися і заявлена така к-сть посліду лише за 2010 рік. Якщо суд прийме ці дані і самостійно проведе перерахунок збитків, фактично відбудеться привласнення судом собі функції Державної екологічної інспекції, а відповідач буде упереджено судити сам себе -- в місцевий суд він подав відомості про 934,9 тони посліду, а у вищі судові інстанції подасть дані ще про меншу кількість посліду і їх також доведеться приймати до розгляду й оцінювати суду, а не встановлювати перевіркою інспекції.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів правомірність використання у розрахунках збитків за забруднення навколишнього природного середовища довідки відповідача (а.с. 16 том 1) про розміщення відповідачем на послідосховищі саме 26046 тон посліду, а тому розрахунки збитків за позовними вимогами є невірними і стягненню заявлена сума позовних вимог не підлягає.

На підставі ст. 49 ГПК України, при відмові у позові судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 16 травня 2012 року

Суддя Н.М. Спаських