ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2012 р. Справа № 5019/1078/12

Суддя Заголдна Я.В.,

розглянувши позовну заяву Приватного підприємства «Енергоконструкція»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекорд»про стягнення 49 093,59 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №20 від 18.01.2011р.);

від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач Приватне підприємство «Енергоконструкція»звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача ТОВ «Рекорд»про стягнення 28000,00 грн. основного боргу; 4984,00 грн. інфляційних втрат; 2416,44 грн. 3% річних та 13693,15 грн. пені. Позовні вимоги аргументувавши тим, що позивач надав послуги по реконструкції ПЛ-10 кВ на замовлення відповідача, загальна вартість робіт реконструкції згідно з розрахунками та згодою сторін склала 166086,00 грн., в свою чергу відповідач частково розрахувався за надані послуги, проте станом на час подання позовної заяви за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 28000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В матеріалах справи наявні повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача, яке повернулось з відміткою "за відмовою адресанта". Причин неявки в судове засідання відповідач не повідомив.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що за змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, керуючись ст.75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позвача, вивчивши подані позивачем письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство «Енергоконструкція»(надалі виконавець, позивач) здійснило реконструкцію ліній електропередач на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекорд»(надалі замовник, відповідач). Загальна вартість робіт склала 166 086,00 грн.

Проте, за виконані роботи відповідач перед позивачем в повному обсязі не розрахувався, так як відповідно до виписок по особовому рахунку позивача та акту звірки взаємних розрахунків між ПП «Енергоконструкція»та ТзОВ «Рекорд»за 2011 рік, які підписані сторонами та скріплені відбитками печаток позивача та відповідача, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 28000,00 грн., доказів розрахунку в повному обсязі відповідач суду не надав.

07.05.2012 року позивач надіслав на адресу відповідача лист №735/1 від 05.05.2012 року відповідно до змісту якого ПП «Енергоконструкція»повідомляє ТОВ «Рекорд»про наявність заборгованості в сумі 28000,00 грн., та просить погасити її до 15.05.2012 року.

В подальшому позивач відправив на адресу відповідача: лист №334 від 29.06.2012р., лист №735 від 05.05.2012р. та вимогу №184 від 27.07.2010р. відповідно до змісту яких просив відповідача в добровільному порядку погасити заборгованість в сумі 28000,00 грн., дані листи та вимоги були залишені без відповіді та задоволення.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого не встановлена обов'язкова письмова форма вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч.1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 639 Цивільного Кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо оформлення договору не встановлені законом.

Сторони своїми діями засвідчили існування між ними договірних відносин.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зазначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період з 02 липня 2009 року по 01 травня 2012 року позивач нарахував відповідачу 4984,00 грн. інфляційних втрат, проте суд не погоджується з даним розрахунком так як за змістом ст. 530 ЦК України боржник на вимогу кредитора повинен виконати зобовязання на протязі семи днів з дня предявлення вимоги, таким чином право на стягнення позивачем інфляційних втрат виникло з 13.05.2012 року, за розрахунком суду інфляційного збільшення заборгованості за даний період не відбулося.

Також, відповідно до заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача за період з 02 липня 2009 року по 01 травня 2012 року - 2416,44 грн. 3% річних, проте право на стягнення позивачем 3% річних виникло в позивача з часу невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати за надані послуги, а саме з 13.05.2012 року.

Щодо стягнення пені за період з 02.07.2009 року по 01.05.2012 року в сумі 13693,15 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Позивачем не надано доказів встановлення забезпечення виконання зобовязання щодо реконструкції ліній електропередач, а відтак в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 13693,15 грн. пені позивачу слід відмовити.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 28 000,00 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню з покладенням судового збору на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекорд" (34141, Рівненська область, Дубровицький район, с.Селець, вул..Молодіжна 16, ) на користь Приватного підприємства "Енергоконструкція" (46020, м.Тернопіль, вул..Текстильна, 28, ) 28 000,00 грн. боргу за надані послуги та 917,96 грн. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 21 093,59 грн. відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30серпня 2012 року

Суддя Заголдна Я.В.