ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" червня 2012 р. Справа № 5019/583/12

За позовом: прокурора Дубровицького району Рівненської області в інтересах держави в особі Жаденської сільської ради, Висоцької сільської ради, Людинської сільської ради, Миляцької сільської ради

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна екологічна інспекція в Рівненській області; Державна фінансова інспекція України в Рівненській області

до державного підприємства "Висоцьке лісове господарство"

про стягнення 4 620, 49 грн.

Суддя Гудзенко Я.О.

Представники сторін:

Від Державної екологічної інспекції в Рівненській області ОСОБА_1,

Від Державної фінансової інспекції в Рівненській області ОСОБА_2 (посв. № 18 від 10.02.12 р.),

Від відповідача: ОСОБА_3 (дов. від 02.12.2012 року № 10).

Від прокуратури: ОСОБА_4 (посв. № 24 від 14.06.10р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Прокурор Дубровицького району Рівненської області звернувся до господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Жаденської сільської ради, Висоцької сільської ради, Людинської сільської ради, Миляцької сільської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна екологічна інспекція в Рівненській області, Державна фінансова інспекція України в Рівненській області, з позовом до ДП "Висоцьке лісове господарство" (далі відповідач) про стягнення 4 620, 49 грн.

Ухвалою господарського суду від 12.04.12 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 5019/583/12, розгляд призначено на 10.05.2012 року.

07.05.2012 року від відповідача надійшли заперечення.

10.05.2012 року від Державної фінансової інспекції в Рівненській області надійшли пояснення у справі.

21.05.2012 року прокуратурою подано до суду клопотання про уточнення вимог.

Ухвалою господарського суду від 10.05.2012 року розгляд справи було відкладено на 30.05.12 р. Ухвалою суду від 30.05.2012 року за заявою сторони строк розгляду спору було продовжено до 20.06.2012 р. та відкладено на 06.06.2012 р.

В судовому засіданні 06.06.2012 року представником прокуратури було заявлене усне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку з чим розгляд справи було відкладено на 20.06.2012 року.

20.06.2012 року за вх. 5940/12 представником прокуратури подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази надані позивачем на підтвердження вимог, господарський суд Рівненської області, -

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2011 року Контрольно-ревізійним відділом в Дубровицькому районі Контрольно-ревізійного управління у Рівненській області Головного контрольно-ревізійного управління України (далі - КРУ) було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Висоцьке лісове господарство»(а.с. 8-15).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на акт КРУ від 23.11.2011 року № 150-16/14, який складено в результаті проведення ревізії і на виконання Плану ГоловКРУ та плану контрольно - ревізійної роботи контрольно-ревізійного відділу в Дубровицькому районі на III квартал 2011 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 08.09.2011 р. № 39 та № 40. Зі сторони перевіряючого органу акт підписано начальником КРВ в Дубровицькому районі, провідним контролером-ревізором в Дубровицькому районі.

В цілому, за результатами перевірки виявлено незаконні самовільні рубки 13 дерев породи сосна невстановленими особами. Розмір шкоди нанесеної лісовому господарству розрахований згідно постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», з урахуванням коефіцієнта - 1,49 у розмірі 4 620, 49 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на час проведення перевірки вказана незаконна рубка в книзі обліку лісопорушень зафіксована не була. Акт обстеження ділянки працівниками лісової охорони не складався. Про скоєне лісопорушення правоохоронні органи працівниками відповідача не проінформовано.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач по справі ДП "Висоцьке лісове господарство", як постійний лісокористувач, в порушення вимог ст.ст. 19, 86, 89, 90 ЛК України не забезпечив охорону і збереження лісів, допустивши їх незаконну рубку на підвідомчій йому території, у звязку з чим позивач вважає, що вказана бездіяльність відповідача згідно ст.ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 105, 107 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є підставою для стягнення з відповідача шкоди завданої незаконною порубкою дерев.

Позивач вважає, що самовільною рубкою дерев, яку було здійснено через необачність та неналежне ставлення до своїх обовязків працівників ДП «Висоцьке лісове господарство»завдано значну шкоду лісовому фонду, який виконує переважно екологічні, естетичні та інші функції, має обмежене експлуатаційне значення та підлягає державному обліку, охороні, чим порушено інтереси держави. Тому, юридична відповідальність за порушення лісового законодавства є важливим засобом захисту гарантованого Конституцією України права громадян на безпечне довкілля, а також суспільних відносин у сфері охорони й відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини, у звязку з чим прокурор Дубровицького району і звернувся до суду з позовом.

Прокурором позов подано в інтересах держави в особі вказаних вище сільських рад з тих підстав, що отримувачем грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»є спеціальний фонд Державного бюджету України в розмірі 30% та спеціальний фонд місцевого бюджету в розмірі 70% грошових стягнень. Закон встановлює, що перерахунок коштів до бюджетів за рахунок фактичних надходжень здійснює орган Державного казначейства України, а згідно додатку № 1 до наказу Міністерства фінансів України «Про бюджетну класифікацію та її запровадження»від 27 грудня 2001 року № 604 встановлений код для грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської на іншої діяльності. В обґрунтування позову позивач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 303 про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору та зазначає, що згідно п. 11 Порядку місцеві природоохоронні фонди створені в складі сільських, селищних, міських рад.

Таким чином, позивач вважає, що шкода заподіяна державі, внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства про охорону навколишнього середовища підлягає стягненню на рахунок Жаденської, Висоцької, Людинської, Миляцької сільських рад Дубровицького району Рівненської області, оскільки саме на території вказаних сільських рад у відповідних кварталах та виділах лісництв ДП «Висоцьке лісове господарство»скоєно самовільну рубку дерев.

Однак, позивачем в той же час не надано суду доказів того, що землі на території яких вчинено правопорушення, знаходяться у віданні вказаних вище рад.

Крім того, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), в якій визначено підстави порушення справ у господарському суді, відносить до таких підстав позовні заяви прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Відповідно до положень частини 3 цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як зазначено в п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рн/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, що міститься в частині 2 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, означає орган, на який державою покладено обовязок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Відповідно до п. «б»ч. 1 ст. 20 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища державний контроль за використанням і охороною лісів належить до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях, яким відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011 є Державна екологічна інспекція України.

На підставі вказаного суд дійшов висновку про те, що прокурор при поданні позову невірно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 35 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюється радами та їх виконавчими і розпорядчими органами, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органами на місцях та іншими спеціально уповноваженими державними органами.

Згідно ст. 20 вказаного Закону саме до компетенції спеціально уповноважених органів державного управління в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів відноситься подання позовів про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної екологічної інспекції»від 14.09.2011 року № 995 утворено Державну екологічну інспекцію у Рівненській області.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19 грудня 2006 року № 548 (чинним на день проведення перевірки і втратившим чинність 01.01.2012 року) Інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний контроль за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органами виконавчої влади, суб'єктами господарювання, фізичними особами.

Повноваження інспекції поширюються на територію відповідної області.

Відповідно до ст. 94 ЛК України державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральними органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, з питань лісового господарства, органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, з питань лісового господарства, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом.

Господарський суд зазначає, що згідно Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» контрольно-ревізійні управління в областях проводять перевірки державних закупівель та здійснюють співробітництво з державними органами щодо запобігання проявам корупції у сфері закупівель. Органи контрольно-ревізійної служби розглядають листи, заяви і скарги громадян про факти порушення законодавства з фінансових питань.

Крім того, суд враховує, що позовні вимоги обґрунтовуються позивачем саме актом контрольно-ревізійного відділу в Дубровицькому районі, тоді як Законом України «Про контрольно-ревізійну службу»контрольно-ревізійному відділу в Дубровицькому районі не надано права проводити перевірки з дотримання субєктами господарювання природоохоронного законодавства.

Порядок організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затверджений наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464, визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів.

Згідно із п. 1.3 Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства вказаний нормативно-правовий акт поширюється, зокрема, на державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції, субєктів господарювання (юридичних та фізичних осіб).

Акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок субєктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання (п. 1.4 Порядку).

Згідно з п. 4.23 Порядку на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Припис щодо усунення порушень природоохоронного законодавства складається у двох примірниках, один з яких не пізніше п'яти робочих днів з дня складення акта надається керівнику суб'єкта господарювання чи уповноваженій ним особі для виконання, другий з підписом такої особи залишається в органі Мінприроди, який здійснював перевірку (п. 4.24 Порядку).

Вказаний припис на виконання акту позивачем суду не надано як і пояснень щодо його винесення. Матеріали справи його не містять.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що КРУ перевірка дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства проводилась на підставі акту Державної екологічної інспекції в Рівненській області (далі Інспекція) від 01.11.2011 року з якого вбачається, що Інспекцією було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП "Висоцьке лісове господарство" та складено відповідний акт.

Судом встановлено, що проведеною плановою перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області ОСОБА_5, ОСОБА_6 в присутності головного лісничого ДП «Висоцьке лісове господарство»ОСОБА_7 01.11.2011 року виявлено наступне: в Миляцькому лісництві кварталі 27 вид. 6 виявлено самовільну порізку 1 дерева породи сосна, кварталі 3 вид. 14 - 1 дерева породи сосна; Золотинському лісництві кварталі 10 вид. 16 - 1 дерева породи сосна, кварталі 64 вид. 21 - 1 дерева породи сосна, в Більському лісництві кварталі 4 вид. 34 - 3 дерев породи сосна, Жаденському лісництві кварталі 41 вид. 4 - 1 дерева породи сосна, квартал 40 вид. 50 - 1 дерева породи сосна, в Висоцькому лісництві кварталі 33 вид - 2 дерева породи сосна, Людинському лісництві кварталі 61 вид. 19 - 2 дерева породи сосна. Складено відповідний акт дотримання виконання вимог природоохоронного законодавства від 01.11.2011 року.

Один примірник акту отримав директор ДП «Висоцьке лісове господарство». Заперечень до акта чи його оскарження не було.

Однак, із вказаного акту вбачається, що вирубку вчинено невстановленими особами, підприємством були проведені заходи захисту лісів від самовільних рубок за період 2009-2011 роки (арк. 12 акту).

Судом встановлено, що у відповідності до додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" від 23 липня 2008 року № 665 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області ОСОБА_5, ОСОБА_6 був здійснений розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу в результаті вказаної незаконної рубки, що складає 4 620, 49 грн.

Інспекцією на адресу відповідача надіслано претензію від 02.11.2011 року № 4022/08, яка була залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 105 ЛК України якою визначено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч. 4 ст. 68 Закону).

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів (ч. 5 ст. 68 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності, встановленої вищезазначеною нормою, необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина заподіювача шкоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 105 ЛК України зокрема передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Отже, відповідно до вищезазначених приписів діючого законодавства обовязок по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев, покладається саме на осіб, які безпосередньо вчинили таке правопорушення і вина їх встановлена у визначеному законом порядку.

Вищий господарський суд України у листі "Про результати вивчення та узагальнення судової практики вирішення господарськими судами спорів, пов'язаних з охороною навколишнього природного середовища" від 01.01.2009 року зазначає, що при розгляді спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства, у випадках, коли контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на території, підвідомчій лісовому господарству, встановлювався факт правопорушення, вчиненого невстановленими особами, необхідно враховувати, що чинним на теперішній час Лісовим кодексом України, а саме ст. 19, передбачено, що постійні лісокористувачі зобов'язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення. Тимчасові ж лісокористувачі згідно із ст. 20 цього Кодексу повинні, зокрема, дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Крім того, Вищим господарським судом України в листі від 13.05.2002 року № 05-2/520 вказано, що лісові господарства можуть нести відповідальність, передбачену ст.ст. 98, 100 ЛК України лише у разі вчинення ними самими тих порушень, перелік яких наведено у ст. 98 цього кодексу. Якщо ж такі порушення скоєно іншими юридичними особами або громадянами, то вони й повинні притягатися до зазначеної відповідальності.

Як зазначено у п. 1.3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища»розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоресурсного, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обовязково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний звязок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вину відповідача.

Крім того, у роз'ясненнях Державного комітету лісового господарства від 30.04.1999 року № 03-01/981 та Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 28.04.1999 року №23-10/6-113, листах Генеральної прокуратури України №24-32 вих. 02 від 26.02.2002 року, Вищого господарського суду № 05-2/500 від 13.05.2002 року та Державного Агентства Лісових Ресурсів № 08-07/123-12 від 10.01.2012 року зазначено, що відповідальність лісокористувача за допущення самовільних рубок лісу чинним законодавством належним чином не врегульовано, а також, що стягнення за самовільну рубку, пошкодження дерев та іншої рослинності, які передбачені таксами, застосовуються для осіб, що безпосередньо здійснили ці порушення і вина їх визначена у встановленому законом порядку. Застосування такс до підприємств, установ, організацій і громадян, що здійснюють охорону лісових насаджень, крім випадків, коли встановлено, що вони безпосередньо скоїли такі порушення є неправомірними. Крім того, Лісовим Кодексом України взагалі не передбачено відповідальності лісокористувача за неналежну охорону лісових ресурсів, а лісові господарства несуть відповідальність у разі вчинення цих порушень ними самими.

Державне агентство лісових ресурсів України в листі від 10.01.2012 року № 08-07/123-12 у відповідь на лист Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 не визначає ступінь відповідальності підприємств, що здійснюють охорону лісових насаджень. Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України від 06.09.1999 року № 20-25-971 шкода, заподіяна лісовим насадженням внаслідок незаконних рубок, відшкодовується фізичними та юридичними особами, винними у цих порушеннях.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 19 вересня 2011 року у справі № 4/27/2011/5003.

З поданого позивачем акту Інспекції вбачається, що вирубка проводилась невстановленими особами.

Доказів у підтвердження факту здійснення вказаного правопорушення працівниками відповідача позивачем суду не надано, як і вироку або постанови про адміністративне правопорушення, за якими було б притягнуто до відповідальності службових осіб відповідача, винних у незаконній порубці дерев.

Оскільки на момент вирішення спору вина працівників відповідача у вчинені встановлених в акті Інспекції незаконних рубок дерев у визначеному законом порядку не встановлена, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню матеріальної шкоди, спричиненої вказаним правопорушенням.

Також позивачем не доведено невиконання відповідачем покладеного на нього обовязку щодо охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ЛК України постійні лісокористувачі зобовязані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Відповідно до п. 5 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобовязані, зокрема, здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч. 1 ст. 86 ЛК України ).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЛК України охорону і захист лісів на території України здійснюють: державна лісова охорона, що діє у складі центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальних органів центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, які належать до сфери його управління, а також лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Слід також зазначити, що чинним законодавством не передбачено обовязку лісокористувачів по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок самовільних рубок лісу невстановленими особами на підвідомчій їм території. Крім того, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", на підставі якої було здійснено розрахунок заподіяної шкоди за вищезазначене правопорушення, такси, встановлені даним нормативно-правовим актом для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, застосовуються для осіб, що безпосередньо здійснили ці порушення і вина їх визначена у встановленому законом порядку. Застосування цих такс до підприємств, установ, організацій і громадян, що здійснюють охорону лісових насаджень, за виключенням випадків, коли встановлено, що вони безпосередньо скоїли такі порушення, є неправомірними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України обовязок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Оскільки Прокурор та позивач не довели належними та допустимими доказами факту незаконної рубки дерев працівниками відповідача, а також наявність прямої вини відповідача у вчиненні даного правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 27.06.2012 року.

Суддя Гудзенко Я.О.