ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" серпня 2012 р. Справа № 5019/1155/12

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 49 від 16.07.2012 року);

від відповідача 1: ОСОБА_3В.(довіреність від 18.04.2012 року);

від відповідача 2: не зявився.

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна»(далі ТзОВ «АМАКО Україна»)

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендком Симонів»(далі ТзОВ «Лендком Симонів», відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК ОСОБА_4»(далі ТзОВ «ЛК ОСОБА_4»),

про стягнення в сумі 885 905 грн. 52 коп.

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Обставини справи: У липні 2012 року ТзОВ АМАКО Україна звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ТзОВ «Лендком Симонів»та ТзОВ «ЛК ОСОБА_4»про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу в розмірі 799 340 грн. 16 коп., пені в розмірі 59 033 грн. 83 коп., 3% річних в розмірі 19 506 грн. 90 коп., інфляційні втрати в сумі 8 024 грн. 63 коп. та судові витрати.

В обґрунтування зазначеного позову посилається на те, що на виконання умов договору від 29 липня 2011 року № 3903/015072 (далі Договір), укладеного між позивачем та ТзОВ «Лендком Симонів»(надалі Підприємство), Підприємству згідно специфікацій № № 1, 2, 3, 4, 5, які є невідємною частиною вказаного Договору, було передано у власність тукосуміш та аміачну кислоту (далі Товар) загальною вартістю 822 890 грн. 16 коп. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за Договором, перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 799 340 грн. 16 коп. А тому, оскільки відповідач-2 поручився за виконання відповідачем-1 взятих на себе зобовязань, позивач просить стягнути з них солідарно залишок заборгованості, пеню, 3%, інфляційні втрати та судовий збір.

20 серпня 2012 року через канцелярію суду позивач подав пояснення в яких уточнив розрахунок пені та 3% річних, оскільки у попередніх розрахунках були допущені арифметичні помилки. Таким чином, позивач просить солідарно стягнути з Відповідача-1 та Відповідача-2 пеню в розмірі 58 986 грн. 04 коп. та 3% річних в сумі 19 475 грн. 56 коп.

Проте, оскільки ст. 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяви про уточнення позовних вимог, суд розцінює зазначену заяву як зменшення розміру позовних вимог. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 29 серпня 2012 року позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16 серпня 2012 року, та наполягав на його задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача-1 проти позову заперечував, посилаючись на те, що товар, переданий Підприємству за вищезазначеним договором, був неналежної якості. Крім того, позивачем не було надано відповідних супровідних документів на вказаний товар. За таких обставин, на думку відповідача, у останнього відсутні правові підстави для звернення з позовом до суду щодо оплати цього товару, а відтак і нарахування штрафних санкцій за порушення строків його оплати.

Представник відповідача-2 в судове засідання 29.08.2012р. не з'явився, витребуваного ухвалами суду від 13.07.2012р., 27.07.2012 р. та 14.08.2012 р. відзиву на позов не подав, вимог не заперечив.

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду позовної заяви без участі відповідача відповідно до ст. 75 ГПК України.

Вивчивши подані позивачем письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2011 року між ТОВ Лендком Симонів та ТОВ АМАКО Україна був укладений договір № 3903/015072, за умовами якого останнє взяло на себе обовязок передати у власність відповідача-1 товар (продукти хімічного виробництва) в кількості, асортименті, у терміни і за цінами, зазначеними у додатку (додатках) до даного договору Специфікаціях, а покупець, у свою чергу, прийняти та оплатити їх вартість (а.с. 13-17 ).

Вказаний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками цих підприємств.

Пунктом 1.3 даної угоди передбачено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, пакуванням визначаються Специфікаціями, що є невідємними частинами даного Договору.

Судом встановлено, що 01 серпня 2011 року та 20 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем-1 було підписано відповідно додаток № 2, додаток № 3 та додаток № 4 до вищезазначеного договору Специфікації (а.с. 20, 24, 28), згідно яких позивач зобовязався передати у власність відповідача товар туксосуміш вартістю, з урахуванням ПДВ, відповідно 1 507 200 грн. 00 коп., аміачну селітру вартістю, з урахуванням ПДВ, відповідно 47 250 грн. 00 коп. та нітроамофоску вартістю, з урахуванням ПДВ, відповідно 191 600 грн. 16 коп.

Судом також встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору та додатку №№ 2, 3, 4 відповідачу було поставлено продукції на загальну суму 799 340 грн. 16 коп. Факт даної поставки підтверджується видатковими накладними: від 07 вересня 2011 року № Т-001576/015072, від 07 вересня 2011 року № Т-001578/015072, від 26 вересня 2011 року № Т-001691/015072, від 02 жовтня 2011 року № Т-001798/015072, копії яких наявні у матеріалах даної справи (а.с. 22, 26, 30).

Заперечуючи проти даного позову, представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що поставлений позивачем товар був неналежної якості та без відповідних супровідних документів. У той же час вказані доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на наступне.

Згідно п. 7.3. Договору при виявленні під час приймання товару за якістю відхилення від якості, передбаченого даним Договором, Покупець зобовязаний викликати представника Постачальника для відповідного огляду. Представник Постачальника зобовязаний зявитися на місце огляду не пізніше ніж за 3 дні з моменту одержання відповідного повідомлення від Покупця. У даному випадку Покупець не має права використовувати товар без письмового дозволу Постачальника.

Пунктом 7.4. Договору встановлено, що після вищезгаданої процедури по прийманню товару Покупець має право виставити претензію Постачальнику, яка повинна бути спрямована протягом 10 днів із дати постачання товару.

Відповідно до п. 7.5. претензія покупця розглядається Постачальником протягом 30 днів з дати її одержання.

Згідно ст. 33 ГПК України обовязок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Приписами ч. 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас з наявних у матеріалах даної справи письмових доказів та усних пояснень сторін вбачається, що покупець у встановленому договором порядку не заявляв продавцю вимоги у звязку з недоліками поставленого останнім товару щодо його кількості, якості або комплектності.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факту порушення позивачем умов постачання товару за вказаним договором.

Відповідно до п. 3 додатку № 2 до договору (Специфікації) покупець зобовязаний був оплатити повну вартість Товару до 25 серпня 2011 року.

За пунктом 3 додатку № 3 до договору (Специфікації) відповідач-1 мав сплатити повну вартість Товару до 05 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 3 додатку № 2 до договору (Специфікації) покупець зобовязаний був оплатити повну вартість Товару до 25 серпня 2011 року.

Судом встановлено, що фактично на підставі додатку № 2 до договору від 01 серпня 2011 року № 3903/015072 ТОВ АМАКО Україна поставило відповідачу-1, з урахуванням прибуткової накладної від 07 вересня 2011 року № Т-001576/015072, товар на загальну суму 560 490 грн. 00 коп., на підставі додатку № 3 товар на загальну суму 47 250 грн. 00 коп. з урахуванням прибуткової накладної від 07 вересня 2011 року № Т-001578/015072, а на підставі додатку № 4 товар на загальну суму 191 600 грн. 16 коп. з урахуванням прибуткових накладнх від 26 вересня 2011 року № Т-001691/015072 та від 02 жовтня 2011 року № Т-001798/015072.

Проте, відповідач-1 обовязок по оплаті вартості вказаного товару у встановлені договором строки не виконали, сумарно заборгувавши таким чином позивачу 799 340 грн. 16 коп.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У забезпечення виконання зобовязань відповідача-1 перед позивачем було укладено договори поруки від 01 вересня 2011 року та 20 вересня 2011 року за умовами яких ТзОВ «ЛК ОСОБА_4»(надалі Поручитель) поручається перед ТзОВ «АМАКО Україна»(далі Кредитор) за виконання ТзОВ «Лендком Симонів»своїх грошових зобовязань за Договором № 3903/015072 від 29 липня 2011 року та згідно до Додатків № 1, №2, №3, №4 Договору (а.с.45-46, 47-48,49-50).

Вказані договори поруки підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками цих підприємств.

Пунктами 1.4 договорів поруки від 01.08.2011 року та договору поруки від 20 вересня 2011 року встановлено, що у разі порушення Боржником свого грошового зобовязання перед Кредитором, передбаченого умовами Основного договору, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як

солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову

(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки,

відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи те, що сума основного боргу за договором від 29 липня 2011 року № 39/03/015072 у розмірі 799 340 грн. 16 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач-1 та відпвідач-2 на момент прийняття рішення не подали документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги ТОВ АМАКО Україна про стягнення цієї суми солідарно з ТзОВ Лендком Симонів, та з ТзОВ «ЛК ОСОБА_4», а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі п. 9.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу пеню за період з 26.08.2011р. по 23.02.2012р. в розмірі 58 986 грн. 04 коп., 3% річних за період з 26.08.2011 р. по 25.06.2012 р. в сумі 194 75 грн. 56 коп. та інфляційні з урахуванням встановленого індексу інфляції з листопада 2011 року по березень 2012 року, в сумі 8 024 грн. 63 коп. (а.с. 5, 96-97).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору.

Доказів сплати боргу відповідачі суду не подали.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 799 340 грн. 16 коп., пені в сумі 58 986 грн. 04 коп., 3% річних в розмірі 19 475 грн. 56 коп. та інфляційних витрат в розмірі 8 024 грн. 63 коп., стверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 11, 104, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 612, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 59, 193, 230-232 Господарського кодексу України.

На відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору на підставі частини першої ст. 49 ГПК України в сумі 17 475 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Лендком Симонів (35426, Рівненська область, Гощанський район, село Синів, вулиця Київська, будинок 20А, ідентифікаційний код: 36913953) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК ОСОБА_4»(80513, Львівська область, Буський район, с. По бужани, вул.. Шкільна, 127, ідентифікаційний код 34978102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АМАКО Україна (08322, Київська область, Бориспільський район, село Проліски, вулиця Броварська, будинок 2, ідентифікаційний код: 21665011) 799 340 (сімсот девяносто девять тисяч триста сорок) грн. 16 коп. основного боргу, пеню в розмірі 58 986 (пятдесят вісім тисяч девятсот вісімдесят шість) грн. 3% річних в розмірі 19 475 (девятнадцять тисяч чотириста сімдесят пять) грн. 56 коп., інфляційні збитки в розмірі 8 024 (вісім тисяч двадцять чотири) грн. 63 коп., а також 17 718 (сімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 11 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "3" вересня 2012 року.

Суддя Пашкевич І.О.