Господарський суд
Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" лютого 2012 р.Справа № 16/5007/155/11

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 04.01.12р.

від відповідача: не з'явився

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом Комунального підприємства теплозабезпечення (м.Коростень)

до Комунального підприємства Коростенської центральної районної аптеки № 113 (м.Коростень)

про стягнення 41745,62 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 41745,62 грн., з яких 35068,88 грн. основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, 2673,40 грн. пені, 2778,70 грн. інфляційних нарахувань, 1224,64 грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в сумі 16745,62 грн., з яких 10068,88 грн. основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, 2673,40 грн. пені, 2778,70 грн. інфляційних нарахувань, 1224,64 грн. 3% річних, а також зазначила, що відповідачем після подачі позову до суду сплачено основний борг в сумі 25000,00 грн.

Відповідач відзиву на позов не подав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.35).

Відповідно до ст.75 ГПК України, справа розглядалась за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

20.08.02р. між Комунальним підприємством теплозабезпечення (далі-позивач) та Комунальним підприємством Коростенською центральною районною аптекою № 113 (далі-відповідач) було укладено договір № 26 на постачання теплової енергії (а.с.6-9), за умовами якого позивач як постачальник зобов'язався відпускати теплову енергію на протязі опалювального сезону, а відповідач як споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію.

Відповідно до п.30 договору, цей договір був укладений строком на один рік і вступив в законну силу після його підписання обома сторонами.

Пунктом 31 цього договору встановлено, що договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не надійде заява однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи споживача останній повинен за місяць попередити про це постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом січня 2010р. - жовтня 2011р. на виконання укладеного між сторонами договору № 26 від 20.08.02р. надавав відповідачу послуги з теплопостачання.

Відповідно до п.23 договору передбачено, що всі розрахунки по цьому договору проводяться через банківські установи до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим по платіжних документах, які виписуються постачальником.

Згідно даних позивача, станом на день подачі позову утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 35068,88 грн. (а.с.12).

Після подання позову до суду відповідач сплатив позивачу 25000,00 грн. (а.с.39,40).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день судового розгляду справи становить 10068,88 грн. основного боргу, що підтверджується підписаним позивачем актом звірки взаєморозрахунків станом на 23.01.12р. (а.с.39), довідкою позивача від 14.02.12р. (а.с.40) та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст.231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Відповідно до п.26 договору, споживач несе матеріальну відповідальність перед постачальником у випадку неоплати вартості використаної теплової енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача, розміри пені, 3% річних та інфляційних нарахувань становлять, відповідно, 2673,40 грн., 2778,70 грн. та 1224,64 грн. (а.с.12,42-44).

Розрахунки обгрунтовані та відповідають чинному законодавству.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач позов не оспорив, своїм правом на участь в судовому розгляді справи не скористався, доказів сплати боргу не подав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 10068,88 грн. основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, 2673,40 грн. пені, 2778,70 грн. інфляційних нарахувань, 1224,64 грн. 3% річних.

Сплата судового збору покладається на відповідача.

В частині стягнення 25000,00 грн. основного боргу, сплаченого відповідачем після подачі позову, провадження у справі підлягає припиненню за відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України).

Керуючись ст.ст.49,80,82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Коростенської центральної районної аптеки № 113, 11509, м.Коростень Житомирської області, вул.Сосновського 50, ідентифікаційний код 13567599:

- на користь Комунального підприємства теплозабезпечення, 11500, м.Коростень Житомирської області, вул.Кірова 8-а, ідентифікаційний код 31871157 - 10068,88 грн. основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, 2673,40 грн. пені, 2778,70 грн. інфляційних нарахувань, 1224,64 грн. 3% річних та 1411,50 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 25000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити за відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.12р.

Суддя ОСОБА_2

Друк: 2 прим.:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід. про вруч.).