РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 24/62 13.05.11

За позовом Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до Комунального підприємства "ЖЕО-109" Голосіївської районної в м. Києві ради

про стягнення 241 339,64 грн.

Суддя Шевченко В.Ю.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (Дов. №Д07/2010/06/25-2 від 25.06.2010р.)

Від відповідача: ОСОБА_2 (Дов. №30 від 18.01.2011р.)

У судовому засіданні 13 травня 2011 року, згідно з вимогами статті 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (далі - позивач) звернулася до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з комунального підприємства "ЖЕО-109" Голосіївської районної в м. Києві ради (далі відповідач) 241 339,64 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за договором №3041070 від 01.07.07р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.03.2011 р. порушено провадження у справі № 24/62 та призначено до розгляду на 18.04.2011р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.04.2011р. розгляд справи було відкладено на 13.05.2011р. у звязку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

04.05.2011р. через відділ канцелярії господарського суду м. Києва, відповідач подав клопотання про призначення експертизи.

У судовому засіданні 13.05.2011р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві за вх. №8064 від 23.03.2011р.

Представник відповідача частково заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених в його письмових відзивах на позовну заяву.

Суд розглянув клопотання відповідача про призначення експертизи та відмовив в його задоволенні.

У судовому засіданні 13.05.2011р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про зміну назви позивача по справі з акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на публічне акціонерне товариство "Київенерго", в звязку із перейменуванням підприємства.

Вказане клопотання господарським судом задоволено.

Розглянувши подані сторонами документи, та зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, господарський суд м. Києва,-

В С Т А Н О В И В:

01.07.2005 року позивачем - акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (за договором - енергопостачальна організація) та комунальним підприємством "ЖЕО-109" Голосіївської районної в м. Києві ради (за договором - споживач) був укладений договір №3041070 на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання теплової енергії у гарячій води на умовах передбачених договором, та своєчасна оплата споживачем вартості спожитої енергії.

Обсяги постачання теплової енергії, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків, умови припинення подачі теплової енергії встановлені сторонами в додатках до договору №3041070.

Відповідно до п. 3 договору №3041070 та звертання-доручення до нього, визначення кількості спожитої протягом розрахункового періоду (місяця) теплової енергії здійснюється розрахунковим способом та по приладах обліку згідно договірних навантажень.

Згідно п. 9 додатку №2 до договору №3041070, споживач щомісячно з 12 до 15 числа отримує від МВРТ-6, оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який підписує та повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання. Відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Енергопостачальній організації" вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

На виконання умов договору позивач, в період з 01.11.2009 по 01.03.2011р. поставив, а відповідач прийняв теплову енергію на загальну суму 232 699,26 грн., що підтверджується даними показників приладів обліку, за тарифами, встановленими і затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації.

Позивач стверджує, що відповідач, в порушення взятих зобовязань, вартість поставленої теплової енергії у визначені договором строки не оплатив і на момент звернення з позовом до суду за відповідачем по договору №3041070 утворилась заборгованість в сумі 232 699,26 грн.

Відповідач одержання від позивача теплової енергії у обсягах, обумовлених сторонами, в тому числі в додатку № 1 до договору №3041070 не спростовував, але позов визнав частково.

Заперечення проти позову комунальне підприємство "ЖЕО-109" обґрунтовувало тим що розрахунки за одержану теплову енергію надходять до позивача не через поточний рахунок відповідача, внаслідок чого він позбавлений можливості впливати на стан виконання зобовязання.

У відзивах на позовну заяву відповідач стверджував, що його заборгованість за договором №3041070 від 01.07.05р., станом на 01.03.2011р., становить 111 952,74 грн. Будь-яких документальних доказів існування заборгованості в саме такій сумі відповідач не надав.

Клопотання про призначення економічної (бухгалтерської) експертизи відповідач обґрунтовував ствердженням що нібито частина коштів, яка була зібрана з населення в період травень-жовтень 2009 р., фактично сплачена за опалення сезону 2009-2010 років і не врахована позивачем. Крім того, відповідач наполягав що для визначення суми його боргу є необхідність обчислити в гігакалоріях кількість теплової енергії, одержаної в період травень 20009р. - жовтень 2010 р., оскільки, за його ствердженням, вартість цієї теплової енергії повторно нарахована позивачем.

Господарський суд м. Києва в задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовляє, оскільки факт виконання зобовязання по оплаті одержаної енергії підтверджується в першу чергу копіями платіжних документів, які і мав надати відповідач. Питання, які сформульовані ним в клопотанні про призначення експертизи неконкретизовані та ґрунтуються на припущеннях.

Дослідивши подані матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва вважає, що позов має бути задоволений повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України Про теплопостачання тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Пунктом 10 Додатку №2 до договору визначено, що споживач щомісячно до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Позивач підтвердив факт поставки теплової енергії відповідачеві та наполягає на невиконанні відповідачем договірних зобовязань і наявності у нього несплаченої заборгованості в сумі 232 699,26 грн.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна підтвердити поданими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обовязок підтвердити факт повної оплати вартості одержаної енергії товару покладається саме на відповідача.

Відповідач у відзивах на позовну заяву зазначив що вважає необґрунтовано завищеними тарифи, що застосовувалися АЕК "Київенерго" в обліковий період з травня 2009р. по березень 2011р. В звязку з цим відповідач вважає належним до сплати основний борг в сумі 111 952,74 грн.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, оскільки правовідносини між сторонами по справі виникли на підставі укладеного ними договору №3041070 від 01.07.05р., положення якого і визначають їх права та обовязки, а також відповідальність за невиконання договору.

Відповідно до додатку №2 від 30.09.2009 р. до договору №3041070 розрахунки за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими Управлянням цінової політики КМДА, затвердженими розпорядженнями КМДА від 31.08.2009р. № 981 та від 30.06.2009 р. № 758, за кожну відпущену гігоклаорію без урахування ПДВ.

Факт постачання відповідачу за період з 01.11.20098р. по 01.03.2011р. теплової енергії в обсягах, передбачених додатком №1 до договору №3041070 від 01.07.05р., підтверджується обліковими картками, відомостями обліку за вказаний період, підписаними представниками відповідача та іншими матеріалами справи.

Відповідач не надав суду жодних доказів невиконання позивачем додатку №2 до договору №3041070 при обрахуванні ним вартості поставленої теплової енергії, а також доказів здійснення оплати вартості спожитої енергії в сумі 232 699,26 грн. в установлені договором строки.

Відповідач не позбавлений права в майбутньому ставити питання про внесення змін до договору №3041070 від 01.07.05р., стосовно порядку введення в дію нових тарифів на постачання теплової енергії. До цього часу відповідних змін до договору не вносилося.

Враховуючи те, що наявні у справі докази підтверджують обґрунтованість розрахунків позивача, а також те, що відповідач обставин доведених позивачем не спростував, господарський суд вважає підтвердженим факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по договору №3041070 від 01.07.05р. за період з 01.11.2009р. по 01.03.2011р. в сумі 232 699,26 грн.

Позивач за невиконання договірних зобовязань просить суд стягнути з відповідача 6 186,94 грн. інфляційних втрат та 2 453,44 грн. річних, обрахованих за період з 01.11.2009р. по 01.03.2011р.

Відповідно до ст. ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обов'язок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, встановлений ст. 625 ЦК України. При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок сум інфляційних втрат та річних, наведений позивачем, вимогам діючого законодавства відповідає, в звязку з чим господарський суд м. Києва дійшов висновку що вимога позивача про стягнення з комунального підприємства "ЖЕО-109" інфляційних втрат в сумі 6 186,94 грн. та 2 453,44 грн. річних, також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України державне мито у сумі 2 413,40 грн. та витрати позивача на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 25, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Замінити назву позивача по справі з акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на публічне акціонерне товариство "Київенерго".

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з комунального підприємства "ЖЕО-109" Голосіївської районної в м. Києві ради (03187, м. Київ, пр.-т. Академіка Глушкова, 31-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5. ) 232 699 (двісті тридцять дві тисячі шістсот девяносто девять) грн. 26 коп. основного боргу, 6 186 (шість тисяч сто вісімдесят шість) грн. 94 коп. інфляційних втрат, 2 453 (дві тисячі чотириста пятдесят три) грн. 44 коп. відсотків річних, 2 413 (дві тисячі чотириста тринадцять) грн. 40 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 (двісті тридцять шість) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Видати наказ.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя В.Ю. Шевченко

Дата підписання рішення 18.05.2011р.