ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
23.11.11 Справа № 14/24/5022-593/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
Головуючого судді Скрипчук О.С.
Суддів Дубник О.П.
При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.»№ 353 від 25.07.2011 року, м.Тернопіль;
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.06.2011 року;
у справі № 14/24/5022-593/2011;
за позовом Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель», смт. Гостомель Київської області;
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.», м. Тернопіль;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: фізична особа-підприємець ОСОБА_2, м. Мукачево Закарпатської області;
за участю представників:
від позивача: не зявився;
від відповідача: не зявився;
від третьої особи: не зявився;
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 29.06.2011 року у справі № 14/24/5022-593/2011 (суддя Руденко О.В.) позов Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель»задоволено. Суд прийняв рішення, яким стягнув з ТзОВ «Р.Е.Й.В.»на користь Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель»10 662,49 грн. заборгованості, 106,63 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням ТзОВ «Р.Е.Й.В.»подало апеляційну скаргу № 353 від 25.07.2011 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.06.2011 року, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що ДП «Кюне і Нагель»свої зобов'язання по перевезенню вантажу виконало неналежним чином, допустивши пошкодження вантажу, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу б/н і дати, в якому просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.06.2011 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання (яке відбулось 23.11.2011 року) не забезпечили, не зважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2011 року № 68 у звязку з відпусткою головуючого судді Юрченка Я.О. було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 14/24/5022-593/2011.

Згідно проведеного 04.10.2011 року повторного автоматичного розподілу справи № 14/24/5022-593/2011, дана справа визначена в складі колегії: головуючий суддя Скрипчук О.С., судді Дубник О.П., Процик Т.С.

Розпорядженнями в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2011 року та голови Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2011 року змінювався склад колегії суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2010р. між ДП «Кюне і Нагель»(експедитор) та ТзОВ «Р.Е.Й.В.»(замовник) було укладено Контракт Заявку №22- на організацію міжнародних перевезень автомобільним транспортом (далі заявка). Дана заявка підписана сторонами та скріплена печатками сторін

В заявці сторони погодили, що перевезення вантажу (кава палетизована) буде відбуватися по маршруту Італія Україна.

В подальшому 16.06.2010р. між ДП «Кюне і Нагель»(експедитор) та ТзОВ «Р.Е.Й.В.»(клієнт) було укладено договір транспортного експедирування №КН-16-FO/LWO. Згідно п. 2 якого, клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобовязання за плату і за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до узгоджених сторонами заявок, що є невід'ємними частинами цього договору.

Перевезення вантажу, визначеного заявкою, підтверджується вантажно-митною декларацією №403000001/2010/004273 та міжнародною товарно-транспортною накладною CMR Серії А №089082 від 14.06.2010р., що складені уповноваженими особами, без зауважень та заперечень.

В п. 18 Заявки сторони погодили, що розрахунки експедитора підлягають оплаті протягом 14-календарних днів з дня отримання оригіналів документів (акта, рахунку, податкової накладної).

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача було направлено рахунок № 075483 від 30.06.2010 року, акт виконаних робіт від 30.06.2010 року та податкову накладну № 0827 від 30.06.2010 року.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що відповідачем не виконано умови заявки, у звязку з чим, в останнього існує борг в сумі 10662,49 грн.

Натомість, з відзиву на позов, тексту претензії №314 від 30.07.2010р., вбачається, що невиконання відповідачем умов правочину (заявки) щодо сплати належних платежів, обумовлене пошкодженням вантажу при здійсненні перевезення автоперевізником - субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 Наведені обставини ТзОВ підтверджує актом про невідповідність товару вимогам по якості від 21.06.2011р. та експертним висновком №В-916 від 22.06.2010р.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору транспортного експедирування, де одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ст. 929 ЦК України).

За приписами статті 1 Закону України "Про транспортно - експедиторську діяльність" експедитор - це суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиційних послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Оскільки спір виник з правовідносин надання послуг з міжнародного автомобільного перевезення вантажу, ці правовідносини регулюються положеннями Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПВ) від 19.05.56, яка для України вступила в силу 17.05.2007 року .

Вказаний нормативно - правовий акт застосовується до всякого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів, коли зазначені в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких, принаймні, одна є учасником Конвенції (ст. 1 глави 1 Конвенції), договір перевезення встановлюється накладною (ст. 4 Конвенції), при цьому, саме транспортер (перевізник) відповідає як за власні дії, так і за дії своїх агентів та інших осіб, коли вони виконують покладені на них обов'язки (ст. 3 Конвенції), а накладна, оскільки не доведено іншого, слугує доказом умов договору і засвідчує прийняття вантажу транспортером (п. 1 ст. 9 Конвенції).

Статтею 30 Конвенції встановлено, що якщо одержувач прийняв вантаж і не встановив його стану в присутності транспортера, не зробив транспортеру застережень, що вказують загальний характер втрат або пошкоджень, то слід вважати, що вантаж був прийнятий одержувачем в стані, описаному в накладній.

Аналогічні за змістом вимоги до оформлення документів, які можуть засвідчувати обставини, що слугують підставою для матеріальної відповідальності при автомобільних перевезеннях викладені і Статуті автомобільного транспорту УРСР(далі - Статут).

Судом встановлено, що за правилами та у спосіб, які встановлені переліченими вище нормативно-правовими актами відповідачем не зафіксовано доставку йому пошкодженого вантажу.

Міжнародна товарно-транспортна накладна СМR серії А №089082 від 14.06.2010 року підписана вантажоодержувача ТзОВ «Р.Е.Й.В.»(відповідачем) без будь-яких зауважень. В даній накладній відсутні відмітки щодо складання акту про пошкодження вантажу так і будь - які інші зауваження ТзОВ «Р.Е.Й.В.»з приводу цього.

В п.158 Статуту автомобільного транспорту УРСР зазначено, що у разі розбіжностей між перевізником і вантажоодержувачем обставини, які можуть слугувати підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Таким чином, всі записи в акті мали б бути засвідчені посадовими особами ТзОВ «Р.Е.Й.В.»та транспортера.

Натомість, у акті про невідповідність товару вимогам по якості, на який посилається відповідач, підпис водія чи іншої уповноваженої особи перевізника відсутній, а вказаний документ підписаний лише представника ТзОВ «Р.Е.Й.В»та начальником виробництва ТзОВ «Р.Е.Й.В.- ТЕХНО»ОСОБА_4

Судом встановлено, що ТзОВ «Р.Е.Й.В.»та ТзОВ «Р.Е.Й.В.- ТЕХНО» є різними юридичними особами, які повязані між собою одними і тими ж засновниками товариствами. Більше того, директор ТзОВ «Р.Е.Й.В.»є одним із засновників ТзОВ «Р.Е.Й.В.-ТЕХНО». Тому суд не може вважати начальника виробництва ТзОВ «Р.Е.Й.В.- Техно» незаінтересованою особою, а відтак констатує, що акт від 21.06.2011р. оформлений без дотримання вимог законодавства, що регламентує спірні правовідносини та не є належним доказом того, що під час отримання ТзОВ «Р.Е.Й.В.»вантажу останній був пошкоджений.

Також, експертний висновок №В-916 від 22.06.2010р. не є належними доказом того, що під час отримання ТзОВ «Р.Е.Й.В.»вантажу останній був пошкоджений.

Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які б підтверджували що під час отримання ТзОВ «Р.Е.Й.В.»вантажу останній був пошкоджений.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За відсутності будь - яких вмотивованих зауважень відносно стану вантажу, діє презумпція того, що відомості, вказані відправником, правильні, а сам вантаж у момент його прийому одержувачем знаходився в комерційно справному стані, що відповідає умовам перевезення.

Таким чином, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Кюне і Нагель»до ТзОВ «Р.Е.Й.В.»про стягнення заборгованості в сумі 10662,49 грн. по Контракт Заявку №22- від 11.06.2010 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.06.2011 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.06.2011 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Процик Т.С.

Постанова підписана «25»листопада 2011 року