ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.11 Справа № 5010/1611/2011-з-22/62

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ, від 23.09.3011р. №1314/09-15/в

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2011р. (підписане 12.09.2011р.)

у справі № 5010/1611/2011-З-22/62

за позовом Івано-Франківської міської ради, м.Івано-Франківськ

до відповідача підприємця ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ

про визнання недійсним п.4 договору сервітутного користування реальної частки прибудинкової території від 23.02.2010 р. та повернення земельної ділянки.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - підприємець

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2011р. у справі №5010/1611/2011-З-22/62 (суддя Малєєва О.В.) в задоволенні позову Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним п.4 договору сервітутного користування реальної частки прибудинкової території від 23.02.2010р., укладеного з підприємцем ОСОБА_2 та повернення земельної ділянки відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що строк дії договору є істотною умовою, так як визначає час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України), а тому договір не може бути визнаний недійсним в цій частині, у звязку з чим відсутні підстави і для задоволення похідної позовної вимоги про повернення земельної ділянки.

З даним рішенням суду, Івано-Франківська міська рада не погодилася і оскаржила його в апеляційному порядку оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального права, так як місцевим господарським судом неповно зясовано усі обставини справи, що мають значення для справи, порушено порядок дослідження та оцінки доказів, а висновки викладені в рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи, у звязку з чим просить назване рішення скасувати та позовні вимоги задоволити повністю. При цьому скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не враховано, що при укладенні вказаного правочину була допущена помилка в істотних умовах договору, а саме встановлення строку сервітутного користування реальною (ідеальною) часткою прибудинкової території. терміном на 1 рік. як це передбачено п. 23 рішення XLVII сесії Івано-Франківської міської ради від 23.02.2010 року (№29) «Про укладення договорів сервітутного користування реальною (ідеальною) часткою прибудинкової території», а не 10 років, як зазначено у договорі.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив. Однак, в судовому засіданні підприємець ОСОБА_2 спростовує доводи скаржника та зазначає про законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, у звязку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2011р. у справі №5010/1611/2011-З-22/62 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Івано-Франківська міська рада звернулась з позовом до підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним п.4 договору сервітутного користування реальної частки прибудинкової території від 23.02.2010 р. та повернення земельної ділянки.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що Івано-Франківською міською радою було прийнято рішення від 23.02.2010р. №29 Про укладення договорів сервітутного користування реальною (ідеальною) часткою прибудинкової території, відповідно до п.22 якого було вирішено укласти вказаний договір з підприємцем ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 261,40кв.м (ідеальна частка) для обслуговування торгових приміщень за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Набережна ім..ОСОБА_4,32 терміном на 10 років, а згідно п.23 - на земельну ділянку площею 644 кв.м (реальна частка) за тією ж адресою терміном на 1 рік. Посилається на те, що на виконання даного рішення 23.02.2010 р. між сторонами були укладені відповідні договори, однак в договорі щодо земельної ділянки площею 644 кв.м (реальнаої частки) помилково було вказано строк дії договору не 1 рік, а 10 років, що суперечить вказаному рішенню Івано-Франківської міської ради.

Керуючись рішенням ХLІ сесії від 04.06.2009р. "Про затвердження Положення про сервітутне користування часткою земельної ділянки, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Івано-Франківська" та рішенням ХLIУ сесії від 30.07.2009р. "Про затвердження порядку оформлення права користування частиною земельної ділянки для прибудови до житлового будинку, що розміщений на землях комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська", Івано-Франківська міська рада прийняла рішення №29-ХLУII від 23.02.2010р. про укладення договорів на сервітутне користування реальною (ідеальною) часткою прибудинкової території згідно додатку. В п.22 додатку до рішення передбачено: суб'єкт сервітутного користування - ОСОБА_2, вид частки ідеальна, мета використання для обслуговування торгових приміщень, місце розташування м.Івано-Франківськ, вул.Набержна ім.В.Стефаника,32, площа 261,40 кв.м, термін дії договору 10 років; в п.23 аналогічні дані, крім виду частки реальна (прибудова), загальної площі 644 кв.м, терміну дії договору 1 рік.

На підставі даного рішення між позивачем, як власником, та відповідачем, як користувачем, був укладений договір сервітутного користування реальною часткою прибудинкової території від 23.02.2010р., в п.4 якого визначено, що договір укладено строком на 10 років. Даний договір зареєстровано в Управлінні земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10.03.2010р. за №17.

Як передбачено ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

За приписами ч.1 ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Під окремою частиною правочину в даній нормі закону розуміється окрема її умова, яка не є істотною, оскільки недійсність істотної умови договору обумовлює те, що договір не є укладеним.

Положення ч.1 ст.217 ЦК України не передбачають можливості визнання недійсною частини істотної умови договору, оскільки це означає її зміну без згоди сторін.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Зважаючи на те, що строк дії договору є істотною умовою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір не може бути визнаний недійсним в цій частині, а тому господарський суд Івано-Франківської області правомірно відмовив у задоволенні позову в частині визнання недійсним п.4 договору сервітутного користування реальної частки прибудинкової території від 23.02.2010р., а також в частині повернення земельної ділянки, оскільки остання вимога є похідною.

Згідно ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі спростовуються вищевикладеним аналізом обставин справи та законодавства, та колегією суддів відхиляються, через їх необґрунтованість.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд,

Постановив:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року у справі №5010/1611/2011-З-22/62 залишити без змін, а апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 10.11.2011р.