КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2011 № 17/245-10

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Жук Г.А.

ОСОБА_1

при секретарі: Марченко Ю.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.08.2011 року,

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» на рішення господарського суду міста Києва від 13 травня 2011 року (повний текст рішення складений та підписаний 18.05.2011 року) по справі № 17/245-10 (суддя Горбасенко П.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція»

Про Стягнення 333 893,61 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2»

про Про визнання договору недійним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» про стягнення 333 209,96 грн. заборгованості по сплаті поточних лізингових платежів.

13.01.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» звернулося до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» про визнання договору фінансового лізингу № L2086-03/08 від 14.03.2008 р. недійсним.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.05.2011 року у справі № 17/245-10 первісний позов задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду Київської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 13 травня 2011 року по справі № 17/245-10 скасувати та постановити нове рішення яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити повністю, зустрічний позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, з наступних підстав, зокрема:

- судом не прийнято до уваги, що заборгованість перед позивачем була повністю погашена шляхом повернення предмету лізингу;

- суд дійшов хибного висновку, що кошти отримані позивачем від реалізації предмету лізингу не були зараховані в рахунок погашення заборгованості;

- рішення загальних зборів Товариства, зазначені у протоколі № 20 від 05.12.07, на підставі яких був укладений договір, були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2011 року розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» на рішення господарського суду м. Києва від 13 травня 2011 року по справі № 17/245-10 було призначено на розгляд у відкритому судовому засіданні на 15.07.2011 року об 10 год. 45 хв.

З метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, розпорядженням в.о. голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/16 від 12.07.2011 року призначено наступний склад суду : суддя-доповідач по справі ОСОБА_3, судді колегії - ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.11 року розгляд справи відкладено на 19.08.11 року.

У звязку з зайнятість судді Куксова В.В. в інших судових засіданнях, з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду призначено наступний склад суду : суддя-доповідач по справі ОСОБА_3, судді колегії - ОСОБА_4, ОСОБА_6

В судовому засіданні 15.07.2011 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу в якому, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду залишити без змін, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:

- договір підписано уповноваженою на те особою, а саме директором товариства, який відповідно до п.10.4 Статуту не обмежений в праві укладати договори;

- крім того повернення предмета лізингу не звільняє лізингоодержувача від сплати заборгованості яка виникла за період з жовтня 2008 року по травень 2010 року, тобто до моменту4 його повернення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи та докази, подані до апеляційної інстанції, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

14.03.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Райффайзен ОСОБА_2 (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансфорт Експедиція (Лізингоодержувач) укладено договір оренди (фінансового лізингу) № L2086-03/08, за умовами якого лізингодавець зобовязався на підставі договору купівлі-продажу (поставки) придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість предмета лізингу становить 371 293,37грн. з ПДВ.

Крім того, розділом 4 до договору встановлено, що лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та поточних лізингових платежів, що включають: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та комісію лізингодавця. Розмір лізингового платежу за певний період лізингу зазначається в графіку.

Згідно приписів розділу 6 договору «Дострокове розірвання договору» однією з підстав дострокового розірвання договору в односторонньому порядку є несплата лізинговий платежів (частково або у повному обсязі) та прострочення сплати більше 30 днів. У випадку одностороннього розірвання (дострокового припинення) лізингодавцем договору раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. У разі припинення або розірвання договору всі витрати, повязані з вилученням предмета лізингу та його подальшою реалізацією здійснюються за рахунок лізингоодержувача або відшкодовуються лізингодавцю лізингоодержувачем в повному обсязі. Після вилучення та реалізації предмета лізингу лізингодавець у 30 денний строк перераховує лізингоодержувачу грошові кошти отримані від реалізації такого предмета лізингу за вирахуванням заборгованості лізингоодержувача, якщо така є, та витрат, визначених п. 6.4. договору.

14.03.2008р. сторонами погоджено графік платежів за договором оренди (фінансового лізингу) № L2086-03/08 від 14.03.2008р. (а.с. 10-11).

14.03.2008р. сторонами погоджено специфікацію від 14.03.2008р. (а.с. 12), якою визначено, що предметом лізингу є: сідельний тягач MAN 26,463 (2002 р.в.) вартістю 371 293,37грн. з ПДВ.

14.03.2008р. сторонами укладено додаток № 4 до договору оренди (фінансового лізингу) № L2086-03/08 від 14.03.2008р. „Загальні умови фінансового лізингу.

13.05.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Райффайзен ОСОБА_2 (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансфорт Експедиція (Лізингоодержувач) укладено угоду про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) № L2086-03/08 від 14.03.2008р. (а.с. 17-18), згідно якої сторони домовились викласти п. 3.1. договору у наступній редакції: „Вартість предмета лізингу становить 377 276,21грн. з ПДВ та внести зміни до графіку платежів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач згідно договору за період з жовтня 2008р. по травень 2010р. виставив відповідачу для оплати рахунки-фактури на загальну суму 333 209,96грн., які, станом на момент судового розгляду справи, залишилися неоплаченими відповідачем повністю.

Предметом первісного позову є вимога про стягнення з відповідача 333 209,96грн. заборгованості по сплаті поточних лізингових платежів за договором оренди (фінансового лізингу) № L2086-03/08 від 14.03.2008р. за період з жовтня 2008р. по травень 2010р.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України Про фінансовий лізинг лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно приписів ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, як вбачається з положень вищезазначених норм та з погоджених сторонами умов договору, повернення предмету лізингу не звільняє лізингоодержувача від сплати заборгованості по лізинговим платежам.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» заборгованості за договором фінансового лізингу є законними, обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Предметом зустрічного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» про визнання договору фінансового лізингу № L2086-03/08 від 14.03.2008 р. недійсним, з підстав ч. 2 ст.203, ст. 215 ЦК України, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Київської області від 26.11.2010 року у справі № К15/068-10 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» від 05.12.2007 року, на підставі якого було укладений оскаржуваний договір фінансового лізингу.

Однак, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, і вважає зустрічну позовну вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Статтею 145 ЦК України та статтею 62 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що виконавчий орган товариства з обмеженою відповідальністю здійснює поточне керівництво його діяльністю.

Відповідно до п.п. в) п.10.4 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» директор (виконавчий орган товариства) має право : розпоряджатися майном, у межах визначених загальними зборами учасників товариства, без довіреності діяти в рамках прийнятих загальними зборами рішень, репрезентувати його у всіх установах, підприємствах, організаціях, укладати угоди, видавати довіреності, відкривати та закривати в комерційних банках поточні та інші рахунки, вчиняти інші юридичні дії.

Таким чином, установчими документами Лізингоодержувача право виконавчого органу товариства на укладання договорів не обмежено. Як наслідок, договір вважається підписаним належними і уповноваженими на це сторонами, а від так є дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 13 травня 2011 року по справі № 17/245-10 відповідає дійсним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансфорт Експедиція» на рішення господарського суду Київської області від 13 травня 2011 року по справі № 17/245-10 відмовити повністю .

2. Рішення господарського суду Київської області від 13.05.2011 року по справі № 17/245-10 - залишити без змін.

3. Видачу наказу доручити господарському суду Київської області.

4. Матеріали справи № 17/245-10 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Тарасенко К.В.

Судді Жук Г.А.

ОСОБА_1