ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
02.11.11 Справа № 5015/3457/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
Головуючого судді Скрипчук О.С.
Суддів Дубник О.П.
При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.
розглянувши апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) «Під Зуброю» б/н від 15.09.2011 року;
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року;
у справі № 5015/3457/11;
за позовом Прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі ЛМКП «Львівтеплоенерго», м. Львів;
до відповідача: ЛКП «Під Зуброю», м. Львів;
про стягнення 68 187,04 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 04.04.2011 року;
від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 24-с від 03.08.2011 року, ОСОБА_4 довіреність № 23-с від 03.08.2011 року;
від прокурора: Панькевич Р.В. посвідчення № 118;
Прокурор Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі ЛМКП «Львівтеплоенерго»звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ЛКП «Під Зуброю»про стягнення 57 971,98 грн. основного боргу, 2 553,90 грн. 3% річних, 7 661,16 грн. інфляційних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року у справі № 5015/3457/11 (суддя Березяк Н.) позов прокурора Личаківського району м. Львова задоволено частково. Суд прийняв рішення, яким стягнув з ЛКП «Під Зуброю»на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»7 661,16 грн. інфляційних, 2 553,90 грн. 3% річних. В частині стягнення основного боргу провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з даним рішенням ЛКП «Під Зуброю»подало апеляційну скаргу б/н від 15.09.2011 року в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року та провадження у даній справі припинити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми процесуального права. А саме скаржник стверджує, що прокурор Личаківського району м. Львова не мав права подавати позов від імені ЛМКП «Львівтеплоенерго».

ЛМКП «Львівтеплоенерго»було подано відзив на апеляційну скаргу № 39-1837 від 28.10.2011 року, в якому просить залишити рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.2011 року було змінено склад колегії суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2002 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго»та ЛКП «Під Зуброю»було укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 331А. Згідно умов договору, позивач зобовязався здійснювати постачання теплової енергії в гарячій воді, а відповідач зобовязався оплачувати спожиту енергію в порядку визначеному договором.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що відповідач свої зобовязання згідно умов договору частково виконав, у звязку з чим, в останнього виник борг в сумі 57 971,98 грн. основного боргу, 2 553,90 грн. 3% річних, 7 661,16 грн. інфляційних.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного:

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обовязків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на 22.06.2011 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 57 971,98 грн. основного боргу. В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач повністю погасив основний борг, тому судом першої інстанції обґрунтовано провадження в частині основного боргу припинено.

Колегією суддів встановлено, що оскільки у відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго»існував борг станом на 22.06.2011 року в сумі 57 971,98 грн., то суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 2 553,90 грн. 3% річних та 7 661,16 грн. інфляційних за період з березня по травень 2011 року нарахованих за несвоєчасне виконання договірних зобовязань.

Покликання скаржника на те, що позов подано прокурором в інтересах господарюючого субєкта підприємства комунальної власності та не з підстав захисту інтересів держави, судом оцінюється критично, з огляду на наступне.

Згідно ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про прокуратуру при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 даного Закону визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У відповідності до ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Частиною третьою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № З-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

В розумінні статті 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У даному випадку прокурор вірно визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та довів порушення інтересів держави внаслідок несплати відповідачем наданих йому послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Зварич О.В.

Постанова підписана «02»листопада 2011 року