ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2011 Справа № 5024/920/2011

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1- пров. менеджера, дов. від 14.03.2011р.

від відповідача-1: ОСОБА_2- уповн. предст., дов. від 10.03.2011р.

від відповідача-2: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

м. Херсон

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара-Сервіс",

м. Херсон

про стягнення 290165,46 доларів США та 1316452,50грн.

Про обставини справи зазначено в ухвалах суду від 14.06.2011р., 05.07.2011р., якими розгляд справи відкладався. В судовому засіданні 14.07.2011р. оголошувалась перерва до 14год. 30хв. 20.07.2011р., а в засіданні 20.07.2011р. - до 10год. 00хв. 25.07.2011р.

Учасники процесу, в тому числі відповідач-2, кожного разу належно повідомлялись про час і місце розгляду справи.

Тільки перед першим судовим засіданням у справі відповідач-2 письмовим клопотанням від 06.06.2011р., що надійшло до суду 10.06.2011р., просив відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість у іншому судовому процесі. Надалі, будучи належно повідомленим про час і місце проведення кожного засідання у справі, відповідач-2 не проявляв свого відношення до позовних вимог, представник відповідача-2 до суду для участі в судових засіданнях не з'являвся, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача-2 до суду більше не надходило.

Провадження у справі порушено за позовом про дострокове стягнення коштів з позичальника і поручителя у відносинах за кредитним договором № HE1VОТ/1 від 29.11.2007р.

Вимоги обґрунтовано твердженням про неналежне виконання позичальником зобов'язань з повернення кредиту частинами за графіком, зобов'язань з оплати відсотків за користування кредитними коштами, зобов'язань з комісії.

До ціни позову поряд з вимогами про повернення суми за кредитом віднесено пеню за порушення строків повернення кредиту і сплати відсотків, 335097грн. (еквівалент 42тис. доларів США) штрафів за ненадання протягом 14-ти кварталів фінансової інформації, 981355,50грн. (еквівалент 123000 доларів США) штрафів за ненадання протягом 41-го місяця інформації про цільове використання кредиту.

Відповідач-1 позов не визнав, у судовому засіданні 14.07.2011р. представник відповідача-1 усно заявляв клопотання про залишення позову без розгляду, мотивуючи його твердженням про підписання позовної заяви особою, яка не мала права цього робити.

Це клопотання судом відхилено з огляду на такі дані.

Позовну заяву підписано представником за довіреністю ОСОБА_4

Провідний юрисконсульт ОСОБА_4 має повноваження на підписання позовів ПАТ КБ "Приватбанк" за довіреністю № 953-0 від 22.04.2011р., виданою секретарем правління ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5 (копія на а.с.77, 130). ОСОБА_5 обрано на посаду секретаря правління банку рішенням наглядової ради банку від 08.12.2009р., викладеним у протоколі № 14 (а.с.78, 131). Повноваження секретарю правління банку видавати довіреності в межах повноважень правління і голови правління банку надані п.п.9.4.6.4 статуту ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідач-1 після відхилення судом клопотання про залишення позовної заяви без розгляду проти позову заперечує з таких підстав.

У відзиві на позовну заяву (а.с.149,150) відповідач-1 зазначив, що зобов'язання у позичальника за договором не виникли, оскільки він не надавав банку обумовленої договором вимоги щодо надання кредиту, не надавав розрахункових документів на використання кредиту, що також обумовлені договором.

Поряд з цими запереченнями письмовим клопотання від 20.07.2011р. відповідач-1 просить зменшити розмір стягуваних штрафних санкцій до суми 10тис.доларів США, стверджуючи про надмірність заявлених санкцій у порівнянні із зобов'язаннями та можливими збитками банку. У цьому клопотанні відповідач-1 за мотивувальною частиною наводить обґрунтування тези про відсутність підстав для стягнення штрафів за п.2.2.7, 2.2.8 кредитного договору.

Відповідач-1 також надав додаткові письмові заперечення до відзиву на позовну заяву, стверджуючи як про відсутність підстав для стягнення штрафів, так і про відсутність підстав для стягнення заявленої комісії за неузгодженістю норми про неї за договором.

С у д в с т а н о в и в:

29.11.2007р. між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є позивач, та приватним підприємцем ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № HE1VОТ/1 щодо надання банком позичальнику 150тис.доларів США на придбання комерційної нерухомості зі сплатою 12,6% за користування кредитом, з умовами повернення кредиту частинами за графіком щомісячно по 1290доларів США з березня 2008р. по листопад 2017р.

У випадку порушення зобов'язань з погашення кредиту позичальник, згідно з п.А.7 договору, сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 30-ти від суми простроченого кредиту.

Відповідно до п.5.1 цього договору при порушенні позичальником строків повернення частин кредиту, сплати відсотків він сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України. Оплата пені вчиняється у гривні.

За заявою ФОП ОСОБА_3 на отримання кредиту від 15.11.2007р., її попередньою письмовою вимогою від 03.12.2007р. за меморіальним ордером від 03.12.2007р. позичальник отримала в якості кредиту від банку за названим кредитним договором 150тис. доларів США. За заявою позичальника платіжним дорученням № 1 від 04.12.2007р. 150тис. доларів США перераховано банку для продажу валюти, після вчинення такого продажу 04.02.2007р. позичальнику банком перераховано 754500грн. на картковий рахунок.

Позов сформовано 16.05.2011р. Станом на цю дату позичальник не виконала зобов'язань щодо повернення 40970доларів США за узгодженим графіком повернення кредиту частинами та мала борг зі сплати 58286,75доларів США в якості відсотків за користування кредитом.

За ст.526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, зокрема, у відповідності з умовами договору, вимогами законодавства; боржник, який прострочив виконання зобов'язання, має сплатити борг на користь кредитора за його вимогою.

Згідно зі ст.1054, 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту вцілому.

Відповідно ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, відсотків, неустойки, збитків.

Відповідачами не надано суду доказів сплати заявлених за позовом сум чи їх частини.

Викладені обставини та наведені норми є підставами для задоволення позову щодо вимог про солідарне стягнення з боржника і поручителя 141950доларів США на повернення кредиту, 58286,75доларів США в якості відсотків за користування кредитними коштами, 171432,99грн. пені, нарахованою у зв'язку з прострочкою відповідачем сплати відсотків, повернення частин кредиту у періоди з 29.01.2008р. по 13.05.2011р. Наведений позивачем розрахунок пені судом перевірено, він відповідає нормі про пеню за договором, статтям 549-551 ЦК України, що передбачають визначення, предмет, підстави пені, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Решта вимог задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним.

Вимога про стягнення 68441,84 доларів у якості "заборгованості з комісії" позивачем обґрунтована пунктом А.10 кредитного договору. Як слідує з розрахунку складових ціни позову "комісія" нараховувалась щоденно в розмірі від 48,50 до 515,51 доларів США за день. Норма, зазначена позивачем за підставу для стягнення "комісії" за п.А.10 кредитного договору викладена так: "Позичальник оплачує банку винагороду за кредитне обслуговування в розмірі 0,2% від встановленого ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів, указаного в п.А.2, в поточну дату уплати відсотків. Оплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку коли кредит видається в іноземній валюті, винагорода виплачується в гривньовому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється в дату оплати".

Як слідує з наведеного змісту пункту договору його учасники у повному обсязі не узгодили розмір винагороди, оскільки не зазначили: 0,2 відсотки - це відсотки річні, за місяць, день, за весь період користування кредитом, чи за інший період? При цьому застосований у пункті договору термін "ліміт" ні за договором, ні за законодавством щодо кредитування для кредитних договорів не у вигляді кредитних ліній не визначено, такий термін для таких договорів не має значення.

Таким чином, за неузгодження сторонами розміру відсотків за кредитне обслуговування, заявлена заборгованість за комісією стягненню не підлягає.

Штраф у розмірі 335097грн. (еквівалент 42тис. доларів США) за ненадання фінансової інформації протягом 14 кварталів обґрунтовано посиланням на відповідальність, передбачену п.п.2.27, 5.2 кредитного договору.

Ці пункти відкладено так: "Позичальник зобов'язується:

...п.2.2.7. Надавати банку не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом фінансову інформацію (баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал, примітки до звітів у обсязі, передбаченому законодавством для відповідних звітних періодів для відповідних суб'єктів господарської діяльності, а також сумарні надходження на всі належні позичальнику рахунки за 3 останні місяці в розрізі кожного місяця), а також іншу інформацію за вимогою банку, в т.ч. про належне позичальнику за правом власності чи повного господарського ведення майна".

"п.5.2. При порушенні позичальником якогось із обов'язків, передбачених п.2.2.7, 2.2.8...цього договору, позичальник оплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту..."

Такий суб'єкт господарської діяльності як фізична особа підприємець не має обов'язку за чинним законодавством складати щоквартально такі фінансові документи, які перелічено за наведеним п.2.2.7 договору. Термін "звітний період" законодавство, що регулює кредитні відносини, не містить. Який саме квартал учасники договору мали за звітний (квартал надання кредиту, кожен квартал, квартал остаточного повернення кредиту т.і.) за договором не визначено, не узгоджено (його ж не визначено - "звітного кварталу" для цієї природи спірних відносин і чинним законодавством).

Відтак, відповідальність за ненадання фінансової інформації за п.п.2.2.7 договору застосована бути не може у зв'язку з неузгодженістю сторонами цього пункту договору (в частині цього пункту договір не можна вважати укладеним, оскільки він не містить істотних умов, визначень, необхідних для його застосування, таких умов, визначень не містить і чинне законодавство щодо спірних відносин).

Штраф у 981355,50грн. (еквівалент 123тис. доларів США) заявлено до стягнення за неінформування позичальником банка про цільове використання кредиту протягом 41місяця з посиланням на п.п.2.2.8, п.п.5.2 договору.

Підпункт 5.2 договору вже наведено в цьому судовому рішенні в частині, необхідній для оцінки обґрунтованості вимог, а п.п.2.2.8 за договором викладено так: "Позичальник зобов'язаний:

...2.2.8 Щомісячно, в строк до 30 числа, інформувати банк про цільове використання кредитних коштів, з наданням підтверджуючої документації".

Кредит надано одноразово й використано одноразово: кредит надано на купівлю комерційної нерухомості, що передана банку в іпотеку, якою забезпечено кредит. Банком у процедурі укладення договору складено експертний висновок від 14.11.2007р., за яким зазначено, що клієнтом ОСОБА_3 набувається нерухомість загальною площею 1050,74м2 по вул. Нафтовиків, 15 у м. Херсоні. У цьому висновку банком попередньо оцінено цю нерухомість у 143470 доларів США.

Кредит надано - отримано 29.11.2007р., в цей же день позичальником за кредитні кошти набуто вказану нерухомість за купівлею-продажем, а наступного дня - 30.11.2011р. позичальник і банк уклали договір іпотеки, за яким позичальник передав банку в іпотеку набуту за кредитні кошти названу в зазначеному експертному висновку нерухомість, сторони іпотеки зазначили її вартість в 891179грн.

Таким чином, з укладенням договору іпотеки банк був поінформований позичальником про використання кредиту. Інших сум в кредит не видавалось, відповідно, про такі суми надалі інформувати банк позичальник не був зобов'язаний, як не був зобов'язаний далі щомісячно знову інформувати про те ж використання кредиту на купівлю нерухомості у листопаді 2007р.: інформують про щось нове, а про вчинене інформують один раз без повтору цієї інформації щомісячно.

Особливого способу інформування договором не передбачено, тому банк був належно поінформований про використання кредитних коштів позичальником з передачею набутого за ці кошти майна в іпотеку, отриманням його в іпотеку. Іншої інформації без іншого розміру кредиту з'явитись не могло, а повторно щомісячно інформувати банк на підставі п.2.2.8 договору позичальник зобов'язань не мав.

Таким чином, відповідач-1 не порушив п.2.2.8 договору, підстав для стягнення з нього штрафу в сумі 981355,50грн. нема.

Відповідно до ст.49 ГПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених витрат.

Позов задовольняється на 48,71%, відповідно, 48,71% судових витрат покладаються на відповідачів, розподіляються між ними порівну, решта судових витрат покладається на позивача.

Суд погоджується з наведеною відповідачем тезою про надмірність заявлених до стягнення санкцій, проте, приписуються до стягнення за цим судовим рішення санкції не в заявленому позивачем розмірі, а лише в частині, яка не є надмірною. Підстав зменшувати стягувану пеню нема.

Керуючись ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара-Сервіс" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 141950доларів США на повернення кредиту, 58286,75доларів США в якості відсотків за користування кредитними коштами, 171432грн.99коп. пені.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара-Сервіс" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" по 779,41 доларів США на відшкодування витрат зі сплати держмита, та по 57грн. 48коп. на відшкодування витрат з оплати вартості послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з кожного.

Накази видати.

4. Відмовити в решті вимог.

Суддя В.В. Чернявський

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 27.07.2011р.