донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.10.2011 р. справа №24/5009/3821/11

Донецький апеляційний господарський суд, у складі колегії суддів головуючого судді Мєзєнцева Є.І., судді-доповідача ОСОБА_1 та судді Малашкевича С.А., при секретарі Гриньовій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області (представник до судового засідання не зявився) та ОСОБА_2 (представник до судового засідання не зявився) на рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.11 року у справі № 24/5009/3821/11 (суддя Азізбекян Т.А.) за позовною заявою відкритого акціонерного товариства «Гуляйпільське міжрайонне підприємство матеріально-технічного постачання АПК»(представник до судового засідання не зявився) до виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області від 29.11.10 року № 68 «Про видачу свідоцтва на майновий комплекс»,

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Запорізької області 20.07.11 року прийнято рішення у справі № 24/5009/3821/11, згідно якого вирішено задовольнити позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Гуляйпільське міжрайонне підприємство матеріально-технічного постачання АПК»(далі ОСОБА_3) до виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області (далі Комітет) про визнання недійсним рішення Комітету від 29.11.10 року № 68 «Про видачу свідоцтва на майновий комплекс»(далі Рішення), відповідно до якого ОСОБА_2 (далі Набувач) вирішено видати свідоцтво про право власності на 3/10 частки майнового комплексу, розташованого в селищі міського типу Залізничне, вулиця Ватутіна 4 (далі Комплекс).

Судові витрати у справі покладені судом на відповідача. Повний текст рішення суду першої інстанції підписаний 08.08.11 року.

Рішення суду обґрунтоване нормами статей 316-317, 319, 321 ЦК України, зокрема тим, що Набувачеві безпідставно продано ОСОБА_4 (далі Громадянин) частина Комплексу, яка належить ОСОБА_3, зокрема, це прибудова В, у звязку з чим ОСОБА_3 вважає, що Рішенням порушене конституційне право власності позивача.

Не погоджуючись з правовою оцінкою, наданою господарським судом Запорізької області у справі № 24/5009/3821/11, а також заперечуючи обставини й висновки, встановлені рішенням господарського суду Запорізької області, апелянти Комітет та Набувач звернулися із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.11 року у справі № 24/5009/3821/11, обґрунтовуючи її тим, що суд неправомірно проігнорував норми статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, на підставі якого Набувач придбав 3/10 частки Комплексу.

Комітет наголосив також на тому, що Рішення прийняте на підставі пункту 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав та нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 року № 7/5 (далі Положення), тому висновок суду першої інстанції стосовно того, що Рішення прийняте без достатніх правових підстав апелянт вважає необґрунтованим.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Набувач цілком підтримав правову позицію Комітету та висунув клопотання щодо зняття арешту, накладеного на належну Набувачеві частину Комплексу відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 08.07.11 року у справі № 24/5009/3821/11.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції Комітет та Набувач розцінюють як таке, що прийняте в порушення норм матеріального права, а також без належної оцінки й зясування обставин справи, тому просять апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач ОСОБА_3 та решта учасників процесу до судового засідання не зявилися, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання. 05.10.11 року ОСОБА_3 подало до апеляційного суду заяву про відмову від позову, якою просило припинити провадження у справі.

Суд перебував у нарадчій кімнаті 25.10.11 року з 1110 до 1115 години.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши правильність судових висновків, повноту встановлення судом обставин справи та їх правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду має бути скасоване із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

08.07.10 року ОСОБА_3 здійснило продаж Громадянину 4/25 часток Комплексу, зокрема, торгового складу літ.Ж, козирків літ.ж-ж, майданчиків літ.ж1 та літ.ж2, прибудов літ.З, Е та И, майданчика до торгового складу літ.Д № 11, асфальтно-бетонного майданчика № 12, майданчика асфальтового № 15, залізничної колії № 13, частини паркану № 1 та у спільному користуванні замощення № І та ворота № 5. Означений правочин вчинений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, договір купівлі-продажу ОСОБА_3 Громадянину 4/25 часток Комплексу внесений до реєстру нотаріуса під № 1614.

Судом першої інстанції в рішенні суду визначено, що 05.08.10 року продавцем Громадянином з покупцем Набувачем укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого Набувачеві продано 4/25 часток Комплексу, зокрема, торговий склад літ.Ж, козирки літ.ж-ж, майданчики літ.ж1 та літ.ж2, прибудови літ.В, Е та И, майданчик до торгового складу літ.Д № 11, асфальтно-бетонний майданчик № 12, майданчик асфальтовий № 15, залізнична колія № 13, частина паркану № 1 та у спільному користуванні замощення № І та ворота № 5.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що Громадянин продав Набувачеві згідно договору від 05.08.10 року частину Комплексу прибудову літ.В, відносно якої Громадянин не мав речових прав власності, чим порушив норми статей 316-319, 321, 658 ЦК України.

Вказаний висновок апеляційна інстанція вважає цілком передчасним та неспроможним з доказової точки дозу, оскільки матеріали справи № 24/5009/3821/11 не містять примірника договору купівлі-продажу від 05.08.10 року між продавцем Громадянином та покупцем Набувачем, який би свідчив про вказане, тому суд першої інстанції грубо порушив норми статей 33, 36, 43 ГПК України, встановивши факти та обставини справи на підставі лише змісту позовної заяви ОСОБА_3, без всебічного, повного та обєктивного дослідження матеріалів справи та за відсутності одного з письмових доказів (договору купівлі-продажу від 05.08.10 року), який мав доводити факт порушення Громадянином та Набувачем речових прав ОСОБА_3.

Окрім того, судова колегія апеляційного суду вважає, що ОСОБА_3 не довело жодним чином ані факту наявності прав власності позивача на прибудову літ.В, яка є частиною Комплексу, ані факту набуття Набувачем прав власності на прибудову літ.В, яка є частиною Комплексу, оскільки наявні у справі письмові докази не свідчать про означене. Навпаки, копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.09.10 року № 27319778 вказує на те, що Комплекс взагалі не містить такого обєкту нерухомості як прибудова літ.В, оскільки під літерацією «В»у вказаний витяг внесено не прибудову, а гараж.

Договором про поділ нерухомості та припинення спільної часткової власності від 21.12.10 року № 4720, співвласники ОСОБА_3 та Набувач розподілили Комплекс на дві частини 3/10 Набувачеві та 7/10 ОСОБА_3. При цьому, зміст вказаного правочину зазначає, що Набувачеві належить торговий склад літ.Ж, козирки літ.ж-ж, майданчики літ.ж1 та літ.ж2, прибудови літ.З, Е та И, майданчик до торгового складу літ.Д № 11, асфальтно-бетонний майданчик № 12, майданчик асфальтовий № 15, залізнична колія № 13, частина паркану № 1, замощення № І та ворота № 5, тобто дані позовної заяви про те, що Набувач протизаконно придбав прибудову літ.В, належну ОСОБА_3 повністю спростовані матеріалами справи.

Комітет 29.11.10 року прийняв Рішення, відповідно до якого Набувачеві видано свідоцтво про право власності на 3/10 частину Комплексу. Зазначене Рішення приймалося на підставі абзацу «а»пункту 8.1 Положення, відповідно до якого Комітет легітимізував право власності Набувача, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, правомірність якого презюмується в силу статті 204 ЦК України, оскільки зазначене Положення надає право органам місцевого самоврядування видавати свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам у разі виділення окремого обєкта нерухомого майна зі складу обєкта нерухомого майна, що складається із двох або більше обєктів (будинків, будівель або споруд). Порушень порядку прийняття зазначеного Рішення або невідповідність Рішення нормам чинного законодавства України апеляційною інстанцією не встановлено, тому висновки суду першої інстанції щодо незаконності Рішення вважаються такими, що не відповідають обставинам справи № 24/5009/3821/11.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.04 року у справі № 1/10-2004 визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

В силу статті 1 ГПК України ОСОБА_3 має довести суду наявність правового інтересу у справі, що опосередковується порушеним відповідачем правом або законним інтересом позивача. Втім, ОСОБА_3 не довело суду ані наявності порушеного Комітетом речового права ОСОБА_3 (оскільки частки сторін у Комплексі розподілені за домовленістю згідно договору від 21.12.10 року № 4720), ані факту протизаконного відчуження Набувачеві майна ОСОБА_3 (прибудови літ.В), ані наявності речових прав ОСОБА_3 на прибудову літ.В.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на порушення зазначених норм права не провадив дослідження наявності прав ОСОБА_3 на частину Комплексу прибудову літ.В та наявність правового інтересу позивача у справі.

Окрім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити на процесуальному порушенні судом першої інстанції вимог частини 4 статті 85 ГПК України щодо пятиденного строку підготовки повного тексту рішення суду, оскільки вступна та резолютивна частини рішення проголошені 20.07.11 року, а повний текст рішення суду виготовлено 08.08.11 року по закінченні 19 днів з моменту останнього судового засідання.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції є всі підстави не погодитись з правовою позицією суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання Рішення недійсним, оскільки не є доведеними ані невідповідність Рішення вимогам чинного законодавства, ані невідповідність Рішення компетенції Комітету, ані факт порушення Рішенням речових прав ОСОБА_3.

Заява ОСОБА_3 про відмову від позову, подана на стадії апеляційного перегляду справи не може бути задоволеною, оскільки норми статті 22 ГПК України дозволяють позивачу звертатися до суду з подібною заявою лише до моменту вирішення спору по суті.

Клопотання Набувача щодо зняття арешту з Комплексу не може бути розглянуто в межах апеляційного перегляду рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.11 року у справі № 24/5009/3821/11, оскільки за змістом пункту «а»частини 1 статті 106 ГПК України ухвали про вжиття заходів забезпечення позову оскаржуються окремо від рішення місцевого господарського суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 43, 101, пунктом 2 частини 1 статті 103, пунктами 1, 2, 3 та 4 частини 1 статті 104, а також статтею 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити апеляційні скарги виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.11 року у справі № 24/5009/3821/11.

Скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.11 року у справі № 24/5009/3821/11.

Відмовити у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства «Гуляйпільське міжрайонне підприємство матеріально-технічного постачання АПК»до виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Залізничної селищної ради Гуляйпільського району Запорізької області від 29.11.10 року № 68 «Про видачу свідоцтва на майновий комплекс».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена через Донецький апеляційний господарський суд в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Є.Мєзєнцев

Суддя Н.Дучал

Суддя С.Малашкевич