ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.01.11 р. Справа № 39/273

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіної Н.С.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Маріуполь

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча м. Маріуполь

про стягнення 60 754,67грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча, м. Маріуполь про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 60 754,67грн., яка складається з основного боргу в сумі 44 615,42грн., індексу інфляції в сумі 11 995,10грн., 3% річних в сумі 4144,15грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 1/2675 від 21.04.2008р., додаткові угоди № 3 від 23.05.2008р., № 5 від 21.07.2008р., акти приймання-передачі від 24.07.2008р., від 30.09.2008р., від 30.09.2008р., акт звірки взаємних розрахунків, претензію № 24 від 24.09.2010р., вимогу № 41 від 15.10.2010р.

27.01.2010 р. представником позивача через канцелярію суду було надано розрахунок суми позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав довідку, якою підтвердив отримання та оприбуткування продукції за договором № 1/2675 від 21.04.2008р.

24.01.2011р. відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, де проти позовних вимог заперечив, надав докази часткової оплати заборгованості.

В матеріалах справи міститься поштове повідомлення з відміткою про вручення, згідно якого відповідачем отримано кореспонденцію за поштовою адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, що з огляду на приписи ст. 64 ГПК України вважається належним повідомленням сторони про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки наявні матеріали справи надають можливість належним чином провести кваліфікацію спірних юридичних правовідносин.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки. Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Як встановлено судом, 21.04.2008р. між позивачем, Субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Постачальник), та відповідачем, Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча, м. Маріуполь (Замовник), укладено договір № 1/2675.

Згідно даного Договору Постачальник взяв на себе зобовязання на свій ризик виконати за замовленням Замовника, а Замовник зобовязався прийняти по акту та оплатити наступну роботу: поставка сертифікованих в Україні протипожежних з межею вогнестійкості 0,5 ч та 1 ч дверей, воріт, люків, а також металічних, деревяних дверей та воріт на обєктах Замовника.

Загальна сума договору складає 151 297,80грн. без ПДВ (п. 2.1. Договору).

У відповідності до п. 2.2. Договору перегляд договірної ціни обґрунтовується розрахунками та оформлюється сторонами шляхом складання додаткових угод.

Додатковими угодами № 3 від 23.05.2008р., № 5 від 21.07.2008р. були збільшені обсяги поставки товару.

На виконання умов Договору позивач згідно зазначених додаткових угод поставив відповідачеві товар, а саме: двері протипожежні двустворчаті 2.1*1.6 (пр) у кількості 5 шт., доводчик двірний Модель DD-2-85 у кількості 5 шт., двері герметичні 1.375*0,65 (пр) у кількості 10 шт., двері герметичні 1.375*0,65 (пр) у кількості 5 шт., доводчик двірний Модель DD-2-85 у кількості 15 шт.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання-передачі товару від 24.07.2008 р. та від 30.09.2008 р., які підписані представниками сторін без зауважень та заперечень, а також накладними № 6 від 30.09.2008 р., та № 5 від 24.07.2008 р.

Статтею 688 ЦК України на Покупця покладено обовязок повідомити Продавця про порушення умов Договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання Постачальником прийнятих за Договором зобовязань з поставки Товару.

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 ЦК України, поставлені без згоди Покупця товари, від яких Покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно Договору зобовязань, не надано доказів відмови від цього Товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами договору № 1/2675 від 21.04.2008р.

На підставі вищезазначеного, господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачеві товару на суму 109 936,00грн., тобто обовязок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та умов Договору.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності з п. 3.1. Договору оплата за даним Договором здійснюється поетапно:

протягом 5 банківських днів після підписання договору Замовник перераховує 30% авансового платежу від загальної суми договору, вказаною в п. 2.1. договору;

кінцеву суму Замовник оплачує протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відповідач прийняті на себе згідно договору № 1/2675 від 21.04.2008р. зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару виконав не в повному обсязі.

За твердженням позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар, станом на момент подання позовної заяви, склала 44615,42грн., на підтвердження чого останнім до матеріалів справи було долучено акт звірки взаємних розрахунків станом на 25.06.2010р., підписаним представниками сторін та скріпленим печатками.

Одночасно, відповідач згідно представленого відзиву на позовну заяву, повідомив суд про те, що 10.11.2010 р. ним здійснено часткове погашення заборгованості на суму 13 838,76грн., на підтвердження чого представив копії платіжних доручень № 41355 від 10.11.2010р., № 41354 від 10.11.2010р.

Дослідивши представлені відповідачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно включено до ціни позову заборгованість в сумі 13838,76грн., яка була сплачена відповідачем до моменту подання позовної заяви. Наразі, як вбачається з календарного штемпелю відділення підприємства поштового звязку позовна заява направлена позивачем на адресу господарського суду 26.11.2010 р., при визначені ціни позову позивачем не були враховані наведені вище платіжні документи щодо сплати відповідачем заборгованості в сумі 13838,76грн.

З огляду на наведене, в позовних вимогах Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 в частині стягнення основного боргу в сумі 13 838,76грн. слід відмовити.

Таким чином, розмір основного боргу складає 30 776,66грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів оплати заборгованості на суму 30 766,66грн. не надав, заявлені позовні вимоги в цій частині не спростував.

Станом на момент прийняття рішення, грошове зобовязання відповідача перед позивачем на суму 30 776,66грн. залишилося невиконаним, що є порушенням вимог статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

З огляду на наведене, враховуючи те, що сума основного боргу в розмірі 30 776,66грн. підтверджена матеріалами справи, та відповідачем не спростована, вимоги позивача в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі положень наведеної вище правової норми, позивачем за прострочення виконання відповідачем грошового обовязку з оплати вартості поставленого товару, заявлені вимоги щодо стягнення з останнього 3% річних в сумі 4144,15грн., нарахованих за період з 01.10.2008р. по 01.10.2010р. та інфляційні в сумі 11 995,10грн. за період з 01.10.2008р. по 01.10.2010р.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення 3% річних, з огляду на прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати вартості поставленої продукції, вимоги позивача в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 2804,93грн. за арифметичним розрахунком суду: (15838,76грн. * 3% / 100% * 69днів / 366днів) + (56615,42грн. * 3% / 100% * 77днів / 366днів) + (56615,42грн. * 3% / 100% * 15днів / 365днів) + (44615,42грн. * 3% / 100% * 624 дні / 365 днів).

Представлений позивачем розрахунок 3% річних судом до уваги не приймається, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем невірно визначено момент виникнення права вимоги.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 11 995,10грн., зважаючи, що заявлений до стягнення розмір не перевищує розміру інфляційних втрат розрахованого судом у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме, який за період з серпня 2008р. по вересень 2010р. складає 13 014,39грн., господарський суд розглянув та задовольнив позов Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 в цій частині в межах заявлених позовних вимог у розмірі 11 995,10грн.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 525, 526, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, ст. ст. 173,193, 264-271 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 47, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Маріуполь задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча м. Маріуполь, на користь Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Маріуполь основний борг у сумі 30 776,66грн., 3% річних в сумі 2804,93грн., інфляційні в сумі 11 995,10грн., витрати за державним митом в сумі 455,77грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 177,04грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення.

Суддя Морщагіна Н.С.