ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
27.10.11 Справа № 5015/2307/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
Головуючого судді Скрипчук О.С.
Суддів Дубник О.П.
При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.
розглянувши апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_2 № 7 від 30.06.2011 року;
на рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2011 року;
у справі № 5015/2307/11;
за позовом Підприємця ОСОБА_2, с. Овадно, Володимир-Волинський район, Волинська область;
до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства (далі ЗАТ) «Галичина», м. Радехів, Львівська область;
про стягнення заборгованості у сумі 32 573,23 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: ОСОБА_4 довіреність б/н від 10.05.2011 року;
Підприємець ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ЗАТ «Галичина»про стягнення 26 547,12 грн. заборгованості, 4 566,03 грн. індексу інфляції та 1 460,08 грн. 3 % річних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.06.2011 року у справі № 5015/2307/11 (суддя Козак І.Б.) в позові підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу № 7 від 30.06.2011 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2011 року, прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. А саме скаржник стверджує, що факт надання ним послуг по здачі молока в кількості 110 613 л. протягом березня - квітень місяць 2009 року підтверджено підписами лаборантів ЗАТ «Галичина»в кожній накладній.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу від 01.08.2011 року, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2011 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженнями голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2011 року та 27.10.2011 року, в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2011 року змінювався склад колегії суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2009 року між ЗАТ «Галичина»(замовник) та підприємцем ОСОБА_2 (перевізник) було укладено договір № 129 про надання послуг. Предметом даного договору є перевезення вантажу (п. 1.1. договору), згідно замовлення замовника.

Відповідно до пункту 2.1 договору перевізник зобов'язався прийняти до перевезення вантаж відповідача, виділивши для цього відповідний транспортний засіб, і перевезти його в задане місце, забезпечивши збереження вантажу при транспортуванні з оплатою 0,24 грн. від одного літра перевезеного молока.

Згідно пункту 2.2 договору відповідач зобов'язався своєчасно проводити оплату за надані позивачем послуги згідно виставленого рахунку.

Звертаючись із позовом позивач зазначав, що він на виконання умов вищевказаного договору перевіз вантаж: молоко, в кількості 110 613 л. протягом березень 2009р. квітня 2009р., що підтверджується товарно-транспортними накладними б/н за березень 2009р. по квітень 2009 року ( а.с. 9- 31). В свою чергу, відповідач своїх зобовязань за даним договором не виконав, за надані позивачем послуги з перевезення вантажу не розрахувався в звязку з чим останній просить стягнути з відповідача на свою користь 26 547,12 грн. основного боргу, 4566,03 грн. індексу інфляції, 1460,8 грн. 3% річних.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 129 про надання послуг від 01.01.2009 року є договором транспортного перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні з елементами транспортного експедирування, правове регулювання яких здійснюється статтею 307 Господарського кодексу України, статтями 909, 929 Цивільного кодексу України.

Договір складений у письмовій формі, підписаний представниками сторін, їх підписи засвідчені печатками.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбутковування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу і обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 пункту 11 Правил перевезення визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Додані позивачем до позовної заяви товарно-транспортні накладні б/н за березень-квітень 2009 року не є належними доказами у справі в розумінні ст. 34 ГПК України. Адже, у зазначених товарнотранспортних накладних відсутні печатки вантажоотримувача, у переважній кількості накладних відсутній підпис уповноваженої особи вантажоотримувачу, при цьому позивачем не надано суду жодної довіреності відповідача на підставі якої було б визначено повноваження особи відповідача прийняти молоко (молочну сировину) від позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи, що у договорі № 129 не обумовлені суттєві умови такі як кількість вантажу, його родові та якісні характеристики, сорт, найменування і т.і., замовлення, передбачене пунктом 1.1 договору позивачем не наданий, суд дійшов висновку, що у товарно транспортних накладних б/н за березень квітень 2009 року з посиланням на договір №129 від 01.01.2009 року само по собі без належного підтвердження здачі молока (молочної сировини) саме відповідачу і прийняттям ним цього молока (молочної продукції) у позивача є таким, що не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до статті 307 вказаного Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобовязань. Аналогічні норми, що регулюють правовідносини з перевезення, викладені у статтях 908, 909 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 10.10 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (із змінами і доповненнями), за домовленістю сторін водій може виконувати обов'язки супровідника вантажів (експедитора).

Пунктами 10.12, 10.13 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні передбачено, що здача замовником і приймання перевізником вантажів, що перевозяться навалом, наливом або в контейнерах, передбачають визначення та запис маси вантажу в товарно-транспортній накладній. Тарні та штучні вантажі приймаються перевізником із зазначенням в товарно-транспортній накладній маси вантажу та кількості вантажних місць. Маса тарних і штучних вантажів визначається замовником перед поданням їх перевізнику та зазначається на вантажних місцях. Порядок визначення ваги вантажів наведений у розділі 6 цих Правил, відповідно до якого на упакованих та штучних не упакованих вантажах, крім тих, які перевозяться навалом, замовник повинен зазначити масу брутто і нетто.

Пунктами 13.1 та 13.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлено, що перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості проводиться у порядку і способом, з якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та інше).

За пунктом 11.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Таким чином, встановивши відсутність належних та допустимих доказів здійснення перевезення суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Стосовно строків позовної давності колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, отже для застосування позовної давності необхідною умовою є порушення цивільного права або інтересу.

За відсутності таких порушень у суду відсутні підстави для застосування позовної давності.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2009 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2011 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Краєвська М.В.

Постанова підписана «04»листопада 2011 року