ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________

29.06.11 Справа № 5008/159/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді ОСОБА_1

суддів Скрипчук О.С.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Гуньці О.П.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 б/н від 24.05.2011 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2011 року

у справі № 5008/159/2011

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, м. Свалява

до ВАТ ВТБ БАНК, м. Київ в особі Відділення Закарпатська регіональна дирекція ВАТ ВТБ Банк, м. Ужгород (нова назва : Публічне акціонерне товариство ВТБ БАНК)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Надра-К, м. Свалява

третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дочірнє підприємство Євробуд ВАТ Свалявський хлібокомбінат, м. Свалява

про визнання недійсними Договору про відкриття кредитної лінії №61МКК від 10.04.2008р. (із змінами та доповненнями згідно Договору про внесення змін №1 від 28.08.2009р.), Договору поруки №61МКК-Р від 10.04.2008р. та Договору поруки №61МКК-Р(1) від 10.04.2008р.

Представники сторін :

від позивача : не з»явився (належним чином повідомлений);

від відповідача: не з»явився (належним чином повідомлений);

від 3-х осіб - не з»явились (належним чином повідомлені).

Відводів складу суду сторонами в порядку ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін та третіх осіб не надходило. Крім цього, згідно із ч. 8 ст. 81-1 ГПК України у випадку неявки у судове засідання всіх учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2011 року у справі № 5008/159/2011 (суддя Кадар Й.Й.) відмовлено в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства ВТБ БАНК, м. Київ, в особі Відділення Закарпатська регіональна дирекція Відкритого акціонерного товариства БАНК, м. Ужгород, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю Надра-К, м. Свалява, та Дочірнього підприємства Євробуд ВАТ Свалявський хлібокомбінат, м. Свалява, про визнання недійсними Договору про відкриття кредитної лінії № 61МКК від 10.04.2008р. (із змінами та доповненнями згідно Договору про внесення змін №1 від 28.08.2009р.), Договору поруки № 61МКК-Р від 10.04.2008р. Провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання недійсним Договору поруки №61МКК-Р(1) від 10.04.2008р., укладеного між позивачем, відповідачем та Дочірнім підприємством Євробуд ВАТ Свалявський лісокомбінат припинено.

Фізична особапідприємець ОСОБА_3 (надалі апелянт, скаржник) оскаржив вищевказане судове рішення в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначає про те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, що мають значення для справи. В обгрунтування наведених підстав для скасування оскарженого рішення, скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми ст. 207 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України та зробив помилковий висновок про те, що при укладенні оскаржуваних договорів сторонами було дотримано письмової форми їх укладення, оскільки дані договори не були скріплені печаткою Відкритого акціонерного товариства ВТБ БАНК. Також апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм ч.ч. 2, 5 ст. 11, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не було враховано, що відповідачем не було повідомлено позивача про тип відсоткової ставки, що вплинуло на його рішення стосовно взяття кредиту; що збільшення відсоткової ставки є несправедливим. Також скаржник вважає, що оспорювані договори поруки є фінансовими послугами (операціями) та повинні були укладатись у порядку та з дотриманням відповідного законодавства, зокрема, ст.ст. 4, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За наведеного, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2011 року у справі № 5008/159/2011 та прийняти нове рішення про задоволення поданого ним позову.

Публічне акціонерне товариство ВТБ БАНК, м. Київ, в особі Відділення Закарпатська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства ВТБ БАНК, м. Ужгород (відповідач у справі, надалі ПАТ, ВТБ Банк) апеляційну скаргу заперечило з підстав, викладених у письмовому запереченні № 672/1600-04-2 від 14.06.2011 року (вх. № 4982 від 17.06.2011 року). Зокрема, зазначає про те, що оспорювані договори підписано начальником та скріплено печаткою Свалявського відділення ВАТ «ВТБ БАНК», якому Положенням про вказане відділення надано повноваження укладати та підписувати від імені ВАТ «ВТБ БАНК»договори кредитування та поруки, а тому сторонами дотримано письмової форми їх вчинення. Також відповідач вказує на те, що оспорювані Договори є укладеними, оскільки позивач погодився з їх умовами: після отримання кредиту приступив до їх виконання, зокрема, повертав кредит та сплачував відсотки згідно нарахувань Банку. Також відповідач посилається на встановлений рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.09.2009 року у справі № 16/82 факт дійсності договору поруки № 61МКК-Р від 10.04.2008 року. Просить залишити без змін рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2011 року у даній справі.

Від сторін та третіх осіб представники в судове засідання не зґявились.

Від відповідача надійшло клопотання № 699/1600-04-2 від 21.06.2011 року (вх. № 5203 від 24.06.2011 року) з запереченням вимог апеляційної скарги позивача та проханням здійснювати її розгляд без участі в судовому засіданні представника Банку. Судом ухвалено про задоволення даного клопотання.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, враховуючи повідомлення сторін та третіх осіб належним чином про час та місце розгляду справи, необовґязковість явки їх представників в судове засідання згідно ухвали суду від 02.06.2011 року, вважає, що судом забезпечено право сторін та третіх осіб на участь в судовому засіданні, а тому, виходячи з достатності матеріалів справи для здійснення апеляційного провадження, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції та ст.ст. 69, 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні без участі в ньому представників сторін та третіх осіб.

Львівський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, зробив висновок, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому апеляційний суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

10.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 61 МКК (надалі Кредитний договір). 28.08.2009 року сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 61 МКК від 10.04.2008 року.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Кредитного договору, відповідач зобовязувався надати позивачу кредитні кошти шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії з максимальним загальним лімітом кредитування 1000000 грн., а позивач зобов'язувався здійснювати на користь відповідача дії щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитом. Строк користування кредитною лінією погоджено сторонами до 09.04.2013 року

З метою забезпечення виконання позивачем зобовязань по Кредитному договору, між сторонами та третіми особами у справі : Товариством з обмеженою відповідальністю Надра-К та Дочірнім підприємством Євробуд ВАТ Свалявський лісокомбінат було укладено договори поруки № 61 МКК-Р від 10.04.2008 року та № 61 МКК-Р(1) від 10.04.2008р., за якими вказані треті особи поручались перед Банком за виконання позичальником зобовязань в повному обсязі за кредитним договором № 61 МКК від 10.04.2008р.

Вказані Кредитний Договір та Договори поруки підписані позивачем, а від імені відповідача начальником Свалявського відділення Ужгородської філії ВАТ «ВТБ Банк»- ОСОБА_4»яною Іванівною та скріплені печаткою даного Відділення.

В позовній заяві, приватний підприємець ОСОБА_3 вважає, що вказані Договори укладені з порушенням встановленої ст.ст. 207, 547 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України письмової форми даних договорів, а тому відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України їх слід визнати недійсними.

Однак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем було дотримано вищевказаних вимог чинного законодавства, оскільки вказані Договори були підписані від імені ВАТ «ВТБ Банк»повноважною особою - начальником Свалявського відділення Ужгородської філії ВАТ «ВТБ Банк»- ОСОБА_4»яною Іванівною, яка діяла на підставі довіреності серії ВКІ № 403177 від 20.03.2008 року та Положення про вказане Відділення та скріплені його печаткою.

Також апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм ч.ч. 2, 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не було враховано, що відповідачем не було повідомлено позивача про тип відсоткової ставки, що вплинуло на його рішення стосовно взяття кредиту, та укладення договору про відкриття кредитної лінії № 61 МКК від 10.04.2008 року, що є підставою для визнання його недійсним, як такого, що не відповідає вимогам вищевказаного Закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Однак, з норм п.п. 3, 18, 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів" вбачається, що вищевказані положення даного Закону підлягають застосуванню до спірних правовідносин між сторонами, які відповідають вимогам по субєктному складу учасників таких правовідносин, зокрема, якщо споживач є фізичною особою, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю. В даному випадку, оспорюваний Кредитний договір укладено позивачем як субєктом підприємницької діяльності з цільовим призначенням кредиту для оплати його поточних витрат по здійсненню підприємницької діяльності.

За таких обставин, є безпідставне посилання апелянта на норми ч.ч. 2, 5 ст. 11, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаний Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В той же час, позивач не надав суду відповідно до норм ст.ст. 4-3, 33 ГПК України будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що зміст укладеного між сторонами Кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Окрім того, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними посилання апелянта на те, що оспорювані Договори поруки є фінансовими послугами (операціями) та повинні були укладатись у порядку та з дотриманням відповідного законодавства, зокрема, ст.ст. 4, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, суд апеляційної інстанції вважає мотивованими висновки суду першої інстанції про те, що вказаний Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин в цій частині вимог, оскільки з його змісту вбачається, що характерною ознакою фінансових послуг є здійснення їх з метою отримання прибутку та систематичність таких дій. В даному випадку, зі змісту оспорюваних Договорів поруки не вбачається їх оплатності. В матеріалах справи також відсутні докази систематичності вчинення третіми особами дій щодо поручительства перед відповідачем за виконання позивачем зобовязань по інших кредитних договорах.

В даному випадку, між сторонами та третіми особами у справі укладено договори поруки, як один із видів забезпечення виконання зобовязання, правове регулювання якого здійснюється нормами ст.ст. 553-559 глави 48 Цивільного кодексу України. Зокрема, норма частини 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, яка визначає субєктний склад договору поруки, не містить спеціальних правил (вимог) щодо особи поручителя. Ним може бути будь-яка фізична або юридична особа необмежена у правоздатності та дієздатності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем відповідно до норм ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не доведено порушень законодавства при укладенні оспорюваних Договорів поруки № 61 МКК-Р від 10.04.2008р., укладеного між позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Надра-К(третя особа), та договору поруки № 61МКК-Р(1) від 10.04.2008р., укладеного між позивачем, відповідачем та Дочірнім підприємством Євробуд ВАТ Свалявський лісокомбінат(третя особа).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Щодо позову в частині позовних вимог про визнання недійсним договору поруки № 61МКК-Р(1) від 10.04.2008р., укладеного між позивачем, відповідачем та Дочірнім підприємством Євробуд ВАТ Свалявський лісокомбінат (третя особа), то суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, підставно припинив провадження у справі відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осібпідприємців, Дочірнє підприємство Євробуд ВАТ Свалявський лісокомбінат є припиненим як юридична особа з 17.03.2011 року.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2011 року у справі № 5008/159/2011 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2011 року у цій справі без змін.

Судові витрати покласти на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України

Головуючий - суддя Дубник О.П.

Судді Скрипчук О.В.

ОСОБА_2

Повне рішення складено

18.07.2011 року