ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
03.11.11 Справа № 5015/1040/11
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді Кузя В.Л.
суддів Юркевича М.В.
ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області № 02-3914 від 16.06.11
на рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.11
у справі № 5015/1040/11
за позовом Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, м. Львів
до відповідача ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів
про визнання недійсним рішення адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.10 № 118
за участю представників:
від позивача не зявився;
від відповідача ОСОБА_3 представник (за довіреністю від 07.10.11 № 13/08-2092).
Відповідно до проведеного повторного автоматизованого розподілу справ, справа № 5015/1040/11 була передана на розгляд судової колегії: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Желік М.Б., Юркевич М.В.
У судовому засіданні за згодою представників сторін 20.10.11 було оголошено перерву до 03.11.11.
Представнику відповідача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, заяв про відвід суддів не надходило.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.05.11 у справі № 5015/1040/11 (суддя Матвіїв Р.І.) відмовлено в позові про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.10 № 118 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області (надалі по тексту - Управління), звернулося до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.11 у справі № 5015/1040/11 скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував, що в межах географічної території Львівської області існує ряд субєктів господарювання, які мають відповідну матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо й реалізують ці можливості, а відтак є потенційними конкурентами позивача, а також те, що обовязок з доведення в суді факту зайняття позивачем монопольного становища на ринку надання економічних послуг покладається на відповідача.

Крім цього, скаржник зазначає, що суд не взяв до уваги, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 наказом Мінекоресурсів № 46 від 30.01.02 було затверджено Порядок надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Мінекоресурсів України, а спільним наказом цього ж міністерства та Мінекономіки № 110/73 від 15.03.02 було затверджено розміри плати за надання таких послуг, а відтак позивач як територіальний орган не був позбавлений можливості встановлювати ціни придбання (реалізації) товару як за умови існування значної конкуренції на ринку, так і за відсутності такої.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав правомірності та обґрунтованості рішення суду. У відзиві відповідач спростовує доводи скаржника з огляду на їх суперечність приписам та нормам Закону.

01 листопада 2011 року н а адресу суду надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням уповноваженого представника на лікуванні.

Враховуючи те, що участь представників сторін у судовому засіданні судом обовязковою не визнавалась, у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для вирішення спору по суті, заявник не надав доказів в обґрунтування клопотання, а також доказів неможливості забезпечення явки іншого представника, суд обмежений процесуальними строками розгляду апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання та можливість закінчення розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін у попередніх судових засіданнях, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що підстави для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.11 у справі № 5015/1040/11 відсутні, зважаючи на таке:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Адміністративної колегії ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.10 № 118 - визнано, що відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції»(надалі по тексту - Закон), за результатами діяльності в 2008 р., 2009 р. та на даний час Управління є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання додаткових послуг екологічного характеру в географічних межах ОСОБА_1 об ласті з часткою 100%; - визнано, що Управління, встановлюючи необґрунтовані умови надання послуг, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; - закрито розгляд справи на підставі статті 49 Закону без прийняття рішення по суті в частині ознак порушення Управлінням та ОСОБА_1 обласним центром з гідрометеорології законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом статті 50 Закону у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які можуть призвести до усунення конкуренції шляхом розподілу ринків за територіальним принципом (пункт 3 частини другої статті 6 Закону); - накладено штраф на Управління за порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку у розмірі 5000 грн.

Управління у визначений ст. 56 Закону двохмісячний строк штраф не сплатило, натомість звернулося до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного рішення адміністративної колегії.

В обґрунтування своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що відповідач безпідставно визнав Управління таким, що займає монопольне становище на товарному ринку з надання екологічних послуг, оскільки в межах географічної території Львівської області існує ряд субєктів господарювання, які мають відповідну матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо й реалізують ці ж послуги, а відтак є потенційними конкурентами позивача. Також, позивач зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 було затверджено Порядок надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Мінекоресурсів України, а спільним наказом цього міністерства та Мінекономіки № 110/73 від 15.03.02 було затверджено розміри плати за надання таких послуг, а відтак державне управління охорони навколишнього природного середовища як територіальний орган був позбавлений можливості самостійно встановлювати ціни придбання (реалізації) товару як за умови існування значної конкуренції на ринку, так і за відсутності такої.

Місцевий господарський суд не визнав належними доводи позивача, а тому відмовив йому у задоволенні позову.

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Стаття 12 Закону надає визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку товару.

Визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку як результат процесу монополізації, згідно з приписами статті 12 Закону, залежить як від господарської діяльності суб'єкта господарювання, щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище (для прикладу: обсяг товару даного суб'єкта господарювання на ринку), тобто обставин, які безпосередньо залежать від суб'єкта господарювання, так і від обставин, які безпосередньо не залежать від суб'єкта господарювання щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище (для прикладу: обсяг товару інших суб'єктів господарювання на ринку, наявність бар'єрів доступу на ринок інших суб'єктів господарювання чи інших обставин).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

В оспорюваному рішенні територіальне відділення зазначило про те, що за результатами діяльності в 2008, 2009 роках позивач займав монопольне (домінуюче) становище на ринку надання додаткових послуг екологічного характеру в географічних межах Львівської області з часткою 100 %.

В противагу доводів відповідача позивач заперечує свій статус монополіста на ринку надання додаткових послуг екологічного характеру в географічних межах Львівської області з часткою 100 %, посилаючись при цьому на те, що в цих межах існує ряд субєктів господарювання, які мають відповідну матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо й реалізують ці ж послуги, а відтак є його потенційними конкурентами.

ОСОБА_1 апеляційним господарським судом встановлено, що як зазначено в оспорюваному рішенні, Управління відповідно до покладених на нього завдань, затверджує нормативи граничнодопустимого скидання забруднюючих речовин до водних обєктів, видає дозволи на спеціальне використання природних ресурсів, дозволи на спеціальне використання в разі використання води з водних обєктів загальнодержавного значення, дозволи на викиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, дозволи на розміщення та здійснення інших операцій у сфері поводження з відходами, забезпечує у межах своїх повноважень погодження земельних ділянок для розміщення обєктів та проектів відведення земельних ділянок та ін..

Разом з цим, поряд з виконанням покладених завдань, до повноважень Управління належить надання платних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 і наказу Міністерства екології та природних ресурсів України та Міністерства економіки та європейської інтеграції від 15.03.02 № 110/73, якими затверджено Перелік платних послуг, які можуть надаватись територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України та розміри плати за них. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.01.02 № 46, яким затверджено порядок надання платних послуг екологічного характеру, передбачено, що ці послуги надаються згідно з договором, який укладається сторонами.

Відповідно до п. 9.2. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.02 № 49-р, бар'єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є, зокрема, адміністративні обмеження.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, виконання Управлінням повноважень щодо надання додаткових послуг екологічного характеру, які повязані із виконанням його функціональних обовязків, поряд з виконанням на нього покладених завдань розглядається як адміністративний барєр, що характеризується такою категорією як адміністративні послуги згідно з приписами п. 9.2. Методики.

Враховуючи, що такий адміністративний барєр не може бути подоланий, оскільки інших субєктів господарювання, які б, враховуючи функціональні обовязки Управління, надавали додаткові послуги екологічного характеру адміністративні послуги на виконання умов адміністративних договорів, у Львівській області немає, то територіальне відділення при прийнятті оспорюваного рішення на підставі ст. 12 Закону правомірно визначило, що позивач займав монопольне (домінуюче) становище на ринку надання додаткових послуг екологічного характеру в географічних межах Львівської області з часткою 100 %.

Відповідно до п. 10.2.1. Методики частка одного суб'єкта господарювання на ринку перевищує 35 відсотків, якщо він не довів, що: має конкурента(ів) на ринку; зазнає значної конкуренції внаслідок відсутності обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, відсутності бар'єрів для вступу на ринок інших суб'єктів господарювання, відсутності пільг чи інших обставин.

Як зазначалося вище, у відповідності до норм ч. 2 ст. 12 Закону монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Тобто, в силу вимог даної норми Закону, позивач (з часткою на ринку понад 35 відсотків) повинен був належними та допустимими доказами довести факт зазнання ним значної конкуренції щодо надання послуг на виконання саме адміністративних договорів, чого ним зроблено не було.

Крім того, слід зазначити, що у часовому проміжку 2008-2009 роки функціональні обовязки Управління, у тому числі, щодо надання додаткових послуг екологічного характеру, визначалися як категорія: адміністративні послуги, відповідно до Переліку платних послуг екологічного характеру, які можуть надаватися територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.09 № 724 «Про деякі питання надання адміністративних послуг, видачі документів дозвільного характеру»(в редакції від 11.10.10), Концепції розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади, що схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.02.06 № 90-р, Плану заходів щодо реалізації Концепції розвитку системи надання адміністративних послуг органами виконавчої влади, затвердженої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.06.07 № 494-р, Тимчасового порядку надання адміністративних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.09 № 737.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Як встановлено територіальним відділенням, для Управління як територіального органу Міністерства екології та природних ресурсів України постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 затверджено перелік послуг, які можуть надаватися територіальними органами цього міністерства. Такими послугами, зокрема, є надання платних послуг з консультацій екологічного характеру, а саме: розроблення природоохоронних програм підприємств; складання статистичної звітності у сфері охорони навколишнього природного середовища; підготовки документації щодо дотримання екологічних вимог об'єктами, що приватизуються; підготовки документів для одержання дозволів на виробництво, зберігання, транспортування, використання, захоронення, знищення та утилізацію отруйних речовин, у т.ч. токсичних промислових відходів, продуктів біотехнології та інших біологічних агентів.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.01.02 № 46 затверджено Порядок надання послуг, наказом Міністерства екології та природних ресурсів України та Міністерства економіки та європейської інтеграції від 15.03.02 № 110/73 затверджено розмір плати за надання послуг (у межах мінімальної та максимальної величини), що визначаються у залежності від обсягів та складності.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції (п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, Управління, виконуючи покладені на нього завдання відповідно до положення про Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища у Львівській області від 19.02.07 № 55, надавало відповідні додаткові (платні) послуги екологічного характеру згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430.

В процесі аналізу розрахунків із споживачами за надані послуги територіальним відділенням були встановлені факти необґрунтованого надання Управлінням цих послуг при виконанні інших робіт. Так, на звернення ТОВ НВП фірми «Анонс»від 30.07.09 Управлінням був виданий висновок про погодження містобудівного обґрунтування від 31.07.09 № 11-3956, а згідно акту виконаних робіт від 31.07.09 позивачем отримано оплату за надання консультації з питань природоохоронної програми підприємства в розмірі 204 грн.; на звернення ПП ОСОБА_4 від 24.07.09 був виданий висновок щодо розгляду містобудівного обґрунтування від 29.07.09 № 11-3858, а згідно акту виконаних робіт від 24.07.09 позивачем отримано оплату за надання консультації з питань природоохоронної програми підприємства в розмірі 204 грн.; на звернення ВАТ «Бродівське ХХП»від 31.01.08 № 572 надано дозвіл на викиди від 04.02.08 № 16-7766, а згідно договору № 81/16 про надання консультацій на суму 2 040 грн. вартість однієї консультації становила 204 грн.; на звернення ТОВ «Євроескоп»від 23.07.09 № 61 видано значення фонових концентрацій від 30.07.09 № 16-3868, а згідно договору № 857/16 від 24.07.09 про надання консультацій встановлено оплату в розмірі 204 грн.

Тобто, розмір плати за одну консультацію незалежно від її виду та складності для усіх вищенаведених субєктів Управлінням був встановлений однаковим.

Відповідно до приписів наказу Міністерства екології та природних ресурсів України та Міністерства економіки та європейської інтеграції від 15.03.02 № 110/73, який був виданий на виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 «Про затвердження переліку платних послуг екологічного характеру, які можуть надаватися територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів», розміри плати за надання послуг встановлюються територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України у залежності від обсягів і складності наданих консультацій.

При цьому, Управління не обґрунтувало необхідність надання послуг та справляння плати за них, а також встановлення розміру плати за такі послуги. Вищенаведені факти, які встановлені територіальним відділенням при прийнятті оспорюваного рішення, жодним чином позивачем не спростовані. Натомість, позивач вказує про те, що Управління здійснювало реалізацію додаткових послуг екологічного характеру відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430.

Як правильно визначено територіальним відділенням в оспорюваному рішенні та вбачається з матеріалів справи, Управління, надаючи дозвіл на викиди (чи іншої документації), що є заключним етапом погодження відповідної документації, паралельно надавало консультації, для отримання яких підстави у субєкта господарювання відсутні, а тому, надання послуг є необґрунтованим та призводить до завищення витрат замовників. При цьому, Управління не обґрунтувало необхідність надання цих послуг та справляння плати за них в таких розмірах, адже відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.01 № 1430 та наказу Міністерства екології та природних ресурсів України та Міністерства економіки та європейської інтеграції від 15.03.02 № 110/73, платні послуги екологічного характеру надаються виключно за письмовим звернення юридичних та фізичних осіб, а розмір плати за них залежить від їхніх обсягів та складності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про невстановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, пунктом 3 оскарженого рішення відповідачем права позивача не порушені, оскільки ним закрито провадження у справі без прийняття рішення по суті в частині ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які можуть призвести до усунення конкуренції шляхом розподілу ринків за територіальним принципом. Пункт 4 оскарженого рішення, яким постановлено накласти штраф на позивача за порушення, передбачене п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку у розмірі 5 000 грн., є похідним та повністю ґрунтується на п. 2 резолютивної частини рішення, правильність якого оспорюється позивачем.

Відповідач, який наділений компетенцією органу державної влади відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та профільного законодавства діє виключно у спосіб, прямо передбачений законом. Накладення штрафу є обовязком відповідача і ґрунтується на встановленому факті порушення законодавства. Натомість, незаконність пунктів 3,4 оспорюваного рішення обєктом доказування не була. Проте, надаючи правову оцінку даним пунктам оспорюваного рішення, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що рішення в частині вказаних пунктів відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Інших належних та допустимих доказів на спростування наведеного в оспорюваному рішенні територіального відділення мотивування позивачем подано не було.

Враховуючи все вищенаведене, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову та визнання недійсним рішення адміністративної колегії є правомірним.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.11 у справі № 5015/1040/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті державного мита за перегляд рішення суду в апеляційному порядку покласти на Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області.

3. Місцевому господарському суду видати Державному управлінню охорони навколишнього природного середовища у Львівській області довідку про повернення з Державного бюджету України 8,5 грн. зайво сплаченого державного мита.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Юркевич М.В.

Суддя Желік М.Б.