ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
22.11.11 Справа № 5015/5589/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: Желік М.Б. /головуючий/, ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу та Єврейської релігійної громади «Турей Загав»(«Золота Роза»)
на ухвалу Господарського суду Львівської області
від 27.09.2011р. у справі №5015/5589/11
за позовом позивача-1: Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (ОСОБА_3, Вашингтон, округ Колумбія)
позивача-2: Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (м. Львів)
позивача-3: Єврейської релігійної громади «Турей Загав»(«Золота Роза») м. Львова (м. Львів)
до відповідача: Львівської міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивачів: 1. Кабінет Міністрів України (м. Київ)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивачів: 2. Міністерство культури і туризму України (м. Київ)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивачів: 3. Львівська обласна рада (м. Львів)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивачів: 4. Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації (м. Львів)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: ТзОВ «Українські Інвестиційні Системи»(м. Київ)
про часткове визнання недійсними рішень - ухвали Львівської міської ради 14 сесії 4-го скликання від 14.04.2005 р. № 2241 «Про визначення переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах»в частині; 5 сесії 5 скликання від 24.05.2007 р. № 885; сесії 5 скликання від 05.07.2007 р. № 1003 «Про продаж шляхом аукціону права оренди земельної ділянки та об'єкта комунальної власності на вул. Федорова, 23/28 у м. Львові»
за участю представників:
від Позивача-2: ОСОБА_4, ОСОБА_5;
від Відповідача: не зявився;
від Третіх осіб: не зявились;
З правами та обовязками, передбаченими ст. 22 ГПК України, представники Позивача-2 ознайомлені.
Ухвалою від 27.09.2011р. у справі №5015/5589/11 Господарського суду Львівської області (суддя Ділай У.І.) відмовлено в прийнятті позовної заяви Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу (ОСОБА_3, Вашингтон, округ Колумбія), Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (м. Львів), Єврейської релігійної громади «Турей Загав»(«Золота Роза») м. Львова (м. Львів) до Львівської міської ради про часткове визнання недійсними рішень - ухвали Львівської міської ради 14 сесії 4-го скликання від 14.04.2005 р. № 2241 «Про визначення переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах»в частині; 5 сесії 5 скликання від 24.05.2007 р. № 885; сесії 5 скликання від 05.07.2007 р. № 1003 «Про продаж шляхом аукціону права оренди земельної ділянки та об'єкта комунальної власності на вул. Федорова, 23/28 у м. Львові».
Не погоджуючись із зазначеним процесуальним документом, Об'єднанням Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництвом Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу та Єврейською релігійною громади «Турей Загав»(«Золота Роза») подано апеляційну скаргу, у якій Скаржники просять ухвалу Господарського суду Львівської області скасувати з огляду на наступне:
- у даній справі Відповідач є як рівний учасник земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з субєктами підприємницької діяльності;
- оскільки на підставі спірних ухвал Львівської міської ради між нею та ТзОВ «Українські Інвестиційні Системи»укладено договори оренди земельних ділянок, іншого способу захисту прав та охоронюваних законом інтересів Позивачів, ніж оскарження договорів оренди земельних ділянок, законом не передбачено, а як зазначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року, такі не можуть бути оскаржені при наявності чинних рішень власника/розпорядника земель.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників Позивача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області підлягає скасуванню, з огляду на наступне:
Відмовляючи у прийнятті позовної заяви оскаржуваною ухвалою, місцевий господарський суд керувався тим, що у спірних правовідносинах, Відповідач у справі виступає субєктом владних повноважень, а тому розгляд спорів про оскарження субєктом господарювання дій органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого субєкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії не повязані з відносинами, врегульованими господарським договором до компетенції господарських судів не відносяться.
Разом з цим, із зазначеним висновком Господарського суду Львівської області колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду не погоджується з огляду на наступне:
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі 1-6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г»статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України від 01.04.2010 року встановлено наступне:
Положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень;
- положення пунктів «а», «б», «в», «г»статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;
- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності»слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.
Проте, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що зазначене Рішення не містить положень щодо того, що у вказаних правовідносинах органи місцевого самоврядування не можуть виступати як самостійні учасники цивільних правовідносин.
При цьому, в розрізі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне:
Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина 2 статті 5 Конституції України).
Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в України»).
Статтею 80 ЗК встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини 1, 2 статті 83 ЗК).
Відповідно, до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. При цьому, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень»означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті З КАС). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
У пунктах «а», «б», «в», «г»і «к»статті 12 ЗК передбачено, що до повноважень селищної ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).
Згідно з частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_6 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.
Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК).
З огляду на наведене Львівська міська рада у даній справі виступає як суб'єкт цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.
Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, яка перебувала у її власності, ОСОБА_4 відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Тобто, при здійсненні повноважень власника землі Відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У даному випадку відсутня підпорядкованість одних учасників земельних правовідносин (Позивачів у справі, чи осіб, які потенційно братимуть участь у конкурсі на право оренди спірної земельної ділянки) іншому (Львівській міській раді), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом «в»статті 5 ЗК України, згідно з яким, земельне законодавство базується на принципі невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини 6 статті 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто, пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.
Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.
Зазначеної правової позиції, дотримується, зокрема й Верховний Суд України у постанові від 27.04.2010 року у справі № 21-2328 во 09 та Пленум Вищого господарського суду у постанові від 17.05.2011 року №6.
Окрім того, висновок суду щодо того, що оскаржувані Рішення Львівської міської ради стосуються невизначеного кола осіб, то воно є помилковим з огляду на наступне:
Як було зазначено в оскаржуваній ухвалі Господарським судом Львівської області предметом позовних вимог у даній справі є визнання недійсними ухвал органі місцевого самоврядування Львівської міської ради, а саме:
- 14 сесії 4-го скликання від 14.04.2005 року №2241 «Про визначення переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах»в частині включення до переліку земельної ділянки та погодження її місця розташування, а також надання дозволу Управлінню природніх ресурсів та регулювання земельних відносин на виготовлення проекту відведення земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Федорова, 28, площею 0,0511 га;
- V-ої сесії V-го скликання від 24.05.2007 року №885, якою внесено зміни у попередню ухвалу та збільшено площу земельної ділянки, що підлягає до відчуження на вул. Федорова, 28 до 0,0900 га та доповнено перелік, включенням земельної ділянки, що на вул. Федорова, 23, площею 0,0700 га;
- VI-ої сесії V-го скликання від 05.07.2007 року № 1003 «Про продаж шляхом аукціону права оренди земельної ділянки та обєкта комунальної власності на вул. Федорова, 23/28 у м. Львові»в частині надання дозволу на продаж шляхом аукціону права оренди для будівництва готелю з обєктами інфраструктури: земельних ділянок площею 0,0900 га, на вул. Федорова, 28 та площею 0,0661 га на вул. Федорова, 23 та затвердження ціни продажу права оренди; укладення з переможцем договору купівлі-продажу земельних ділянок.
З огляду на наведене, оскільки, як випливає з оскаржуваних рішень, вони стосуються користувача земельної ділянки та осіб, які потенційно виявлять бажання брати участь у конкурсі на право оренди земельної ділянки, суд апеляційної інстанції зазначає, що відносини, що виникли між сторонами у даній справі є приватно-правовими, а тому й спір у даній справі є приватно-правовим, а його вирішення, в силу вимог ч. 1 ст. 1 ГПК України, належить до юрисдикції господарського суду.
З огляду на наведене, приймаючи оскаржувану ухвалу, якою відмовив у прийнятті позовної заяви у даній справі, Господарський суд Львівської області неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильної ухвали, а тому вона є такою, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.
На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103-106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд
п о с т а н о в и в:
1. Апеляційну скаргу задоволити.
2. Ухвалу від 27.09.2011р. у справі №5015/5589/11 Господарського суду Львівської області скасувати.
Матеріали справи направити на розгляд в місцевий господарський суд.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Кузь В.Л.

суддя Юркевич М.В.