ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
23.11.11 Справа № 3/76-34/303
Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого судді: Данко Л.С.,
Суддів: Скрипчук О.С.
При секретарі: Явна Г.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної громади Української Православної ОСОБА_2 Київського Патріархату (с. Колоденці, Камянка-Бузького р-ну, Львівської обл.)
на ухвалу Господарського суду Львівської області
від 20 жовтня 2011 року у справі №3/76-34/303
порушеній за скаргою: Релігійної громади Української Православної ОСОБА_2 Київського Патріархату (с. Колоденці, Камянка-Бузького р-ну, Львівської обл.)
до боржника: Релігійної громади Української Греко-Католицької ОСОБА_2 (с. Колоденці, Камянка-Бузький р-н, Львівської обл.)
Субєкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Камянка-Бузького районного управління юстиції (м. Камянка-Бузька, Львівської обл.)
Заінтересована особа: Львівська обласна державна адміністрація (м. Львів)
про визнання недійсною постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Камянка-Бузького районного управління юстиції від 20 жовтня 2011 року ВП № 26031814 про відмову у відкритті виконавчого провадження.
За участю представників сторін:
від скаржника: ОСОБА_3 представник за довіреністю б/н від 15.12.2010 р.
від боржника: голова церковного комітету ОСОБА_4 представник за довіреністю б/н від 22.11.2011 р.
від субєкта оскарження: начальник відділу ДВС ОСОБА_5 представник (посвідчення № 643).
від заінтересованої особи: не прибув
Представники сторін ознайомлені з правами та обовязками сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило. Сторони подали письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу технічними засобами.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.10.2011р. у справі № 3/76-34/303 (суддя Кітаєва С.Б.) скаргу Релігійної громади Української Православної ОСОБА_2 Київського Патріархату визнано неправомірною і скаргу б/н від 15.06.2011 р. про визнання недійсною постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камянка-Бузького районного управління юстиції від 20.04.2011 року про відмову у відкритті виконавчого провадження відхилено.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, Релігійна громада Української Православної ОСОБА_2 Київського Патріархату звернулася до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 20.10.2011 р. і прийняти нову, якою визнати недійсною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камянка-Бузького районного управління юстиції від 20.04.2011 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, мотивуючи тим, що місцевий господарський суд при прийнятті ухвали не врахував вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції Закону України 2677-VI від 04.11.2010 р.), а від так не застосував правильно норм матеріального та процесуального права.
Відділом державної виконавчої служби Камянка-Бузького районного управління юстиції у Львівській області подано (надіслано), через канцелярію суду, заперечення Вих. № 09-69/5657 від 21.11.2011 р. (вх. № 9119 від 23.11.2011 р.) на скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні скарги на постанову державного виконавця ВДВС Кам'янка-Бузького РУК) про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.04.2011 року Релігійної громади Української Православної ОСОБА_2 Київського Патріархату, с. Колоденці, Кам»янка-Бузького району, Львівської області.
В судове засідання, 23.11.2011р., представник скаржника прибув, просить задоволити скаргу, надав пояснення аналогічні викладеній у апеляційній скарзі, вважає що місцевий суд не правильно застосував норму ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», так як згідно вимог даної статті виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за ким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача, а згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»не позбавляє його права, повторно, предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».
Представник субєкта оскарження прибув, проти апеляційної скарги заперечив в повному обсязі, з підстав наведених у запереченні на апеляційну скаргу, вважає, що відмова у відкритті виконавчого провадження згідно ч. 1 п. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»є законною, так як виконавчий документ був предявлений до виконання 12.03.2010 р., про що було відкрито виконавче провадження, а у звязку з поданою заявою стягувача про повернення виконавчого документа, виконавчий документ, відповідно, було повернуто стягувачу, про що було винесено відповідну постанову. Так, як стягувач повторно звернувся із заявою про стягнення з боржника заборгованості за тим самим виконавчим документом, державний виконавець розглянув зазначену заяву та відповідно до вимог ч. 1 п. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»в редакції, яка була чинною на час подання стягувачем повторної заяви - відмовив у відкритті виконавчого провадження.
Представник боржника прибув, проти апеляційної скарги заперечив, пояснив, що згідно угоди від 25.03.2011 р. про відшкодування, укладеної між Релігійною громадою Української Греко-Католицької ОСОБА_2 (боржник у справі) та Релігійною громадою Української Православної ОСОБА_2 Київського Патріархату (скаржник/стягувач у справі), боржник зобовязувався протягом пяти років компенсувати стягувачеві 10 (десять) тисяч доларів США за проведені ремонтні роботи та господарські витрати, вказав, що зазначена угода складена сторонами довільно, у письмовій формі, підписана повноважними представниками двох сторін, є чинною, не визнана недійсною, не укладеною та/або розірваною, відтак, боржник вважає, що повторне звернення стягувача, 19.04.2011р., до органу виконання судових рішень з заявою про відкриття виконавчого провадження є, на його думку, безпідставним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, письмових пояснення чи заперечень не подав (не надіслав).
Враховуючи те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також те, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника заінтересованої особи.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.10.2011р. по справі № 3/76-34/303 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, 07 березня 2007 року на виконання рішення від 03.10.2002 року Господарський суд Львівської області видав наказ у справі № 3/76-34/303, яким зобовязав Релігійну громаду Української Греко-Католицької ОСОБА_2, с.Колоденці Камянка-Бузького району Львівської області звільнити приміщення церкви ОСОБА_6 ОСОБА_7 і не чинити перешкод Релігійній громаді Української Православної ОСОБА_2 Київського патріархату, с. Колоденці Камянка-Бузького району Львівської області в користуванні церквою ОСОБА_6 ОСОБА_7.
Як зазначено місцевим судом, наказ дійсний для предявлення до виконання на три роки.
Стаття 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час видачі наказу передбачала, що виконавчі документи (виконавчі листи та інші судові документи) можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.
12.03.2010 року Відділом державної виконавчої служби Камянка-Бузького районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 17940646 та зобовязано Релігійну громаду УГКЦ звільнити приміщення церкви ОСОБА_6 ОСОБА_7 і не чинити перешкод Релігійній громаді УПЦ-КП в користуванні церквою ОСОБА_6 ОСОБА_7.
Як встановлено судом першої інстанції, наказ предявлено до виконання 16.07.2007 року. З переліку подій, які мали місце в період знаходження виконавчого документа на виконанні вбачається , що 22.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження згідно п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, 22.02.2011 року надійшла до ВДВС довідка за № 33 Камянка-Бузького районного суду про те, що у провадженні суду знаходиться скарга РГ УГКЦ на дії державного виконавця та, що станом на 22.02.2011 року справа не розглянута.
Відповідно до п. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 22.02.2011 року, виконавче провадження може бути зупинено у разі прийняття скарги на дії державного виконавця або відмову в його відводі.
З матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 25.03.2011 року до Державної виконавчої служби у Камянка-Бузькому районі Львівської області надійшла заява від Голови релігійної громади УПЦ КП с. Колоденці, ОСОБА_8 про повернення без виконання виконавчого документа наказу № 3/76-34/303 Господарського суду Львівської області від 07.03.2007 року про зобовязання Релігійної громади УГКЦ звільнити приміщення ОСОБА_2 ОСОБА_7 і не чинити перешкод Релігійній громаді УПЦ КП в користуванні ОСОБА_2 ОСОБА_7 в с. Колоденці ( том 7-й, а.с. 15).
Зазначена заява була зареєстрована 25.03.2011р. органом виконання судових рішень (ВДВС у Камянка-Бузькому районі Львівської області) за номером Вх. № 368/09-69 (докази у справі).
30.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 26031814 про повернення стягувану виконавчого документу: наказу № 3/76-34/303 виданого 07.03.2007 року Господарським судом Львівської області згідно з п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».Підстава: згідно заяви від 25.03.2011р. стягувача про повернення наказу Господарського суду № 3/76-34/303 від 07.03.2007 року без виконання (том 7-й, а.с. 38).
19.04.2011р. стягував, повторно, предявив наказ Господарського суду Львівської області № 3/76-34/303 від 07.03.2007р. про зобовязання Релігійної громади УГКЦ звільнити приміщення церкви ОСОБА_6 ОСОБА_7 і не чини перешкод Релігійній громаді УПЦ-КП в користуванні церквою ОСОБА_6 ОСОБА_7.
Орган виконання судових рішень 20.04.2011 року прийняв постанову ВП № 26031814 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) (том 7-й, а.с. 43).
Як зазначено у оскаржуваній постанові, підставою для її прийняття слугувало те, що згідно відмітки у виконавчому документі даний виконавчий документ перебував на виконанні та був повернутий за заявою стягувача від 25.03.2011 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.03.2011 року. Згідно п. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачеві за його заявою.
Відповідно до приписів п. 7 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент винесення оскарженої постанови, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі якщо виконавчий документ повернуто стягувачеві за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.
Дана норма Закону є чіткою, однозначною, розширеному тлумаченню не підлягає.
Колегія суддів прийшла до висновку, що твердження відповідача про те, що державний виконавець не мав права відмовляти у прийнятті виконавчого документа, є не обґрунтованою, так як станом на час повторного подання стягувачем виконавчого документа наказу Господарського суду № 3/76-34/303 від 07.03.2007р. державному виконавцю, діяла редакція Закону України 2677-У1 від 04.11.2010р., яка передбачала саме такий порядок розгляду повторних заяв сторін (наступні редакції цього Закону від 12.05.2011р. № 2677-У1 та 08.07.2011р. № 3674-У1).
В у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б в розумінні статей 33 та 34 ГПК України підтверджували твердження скаржника, які викладені в апеляційній скарзі та підтверджували обставини, на які покликається апелянт.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: :закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав,- згідно із статтею 48 Закону.
В главі 3 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження, у тому числі: ст. 25 регулює питання прийняття виконавчого документа до виконання; ст. 26 - відмову у відкритті виконавчого провадження.
Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 26 Закону, як вже зазначено вище, - державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, якщо виконавчий документ повернуто стягувачеві за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.
Посилання апелянта на постанову Вищого господарського суду України від 13 жовтня 2011 року у справі № 5023/3180/11 (08/84-09) судом до уваги не приймається, оскільки вона постановлена, виходячи із зовсім інших обставин та процесуальних дій вчинених органом виконання судових рішень.
Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно із ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд, -
1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 20.10.2011 року у справі № 3/76-34/303 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.
3. Матеріали справи повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко
Суддя О.С.Скрипчук
Суддя О.П.Дубник