КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2011 № 1/170

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Корсакової Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі:

розглянувши апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол"

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.08.2011

у справі № 1/170 (ОСОБА_2

за позовом Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол"

до Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 1/170 від 26.08.2011 р. відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Стирол» до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» про визнання договору недійсним.

Позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач в відзиві на апеляційну скаргу, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 23.12.2009 сторонами укладений договір поставки природного газу №06/09-2052, за умовами якого відповідач зобовязався передати , а позивач прийняти природний газ та здійснити його оплату.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що позивач протиправно обмежений у реалізації природного газу, придбаного у відповідача у власність, оскільки умови договору містять застереження що товар придбається виключно для власних потреб.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що укладений договір в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить приписам ст. 203 ЦК України, що б було підставою для визнання договору недійсним.

Заперечуючи проти рішення, позивач наполягає на вимогах, викладених в позовній заяві, а також зазначає, що спірний пункт 2 договору обмежує його права як власника, що неприпустимо.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Зі змісту ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. ст.655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про відсутність підстав для визнання його недійсним, оскільки в повному обсязі відповідає приписам ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє твердження позивача про те, що формулювання п.1.3 договору щодо використання газу лише для власних потреб, обмежує його у праві розпоряджатися своєю власністю хибними, з огляду на наступне.

По-перше,- відповідно до цього Законів України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про природні монополії», «Про нафту і газ», «Про захист економічної конкуренції», «Про засади функціонування ринку природного газу» та «Про трубопровідний транспорт» транспортування та постачання природного газу здійснюється виключно на підставі ліцензії.

Статут позивача не передбачає такого виду діяльності як транспортування, постачання, реалізація природного газу. Позивач не має у власності або оренді трубопровід для здійснення відповідної діяльності, не має відповідної ліцензії, тощо. Отже, позивач, в розумінні ст. 28 ГК України не є субєктом природної монополії,

По-друге,- позивачем недоведений факт втручання відповідача у його господарську діяльність шляхом здійснення перепон у розпорядженні придбаним газом.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги , а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ«Стирол» залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва № 1/170 від 26.08.2011 без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя Рєпіна Л.О.

Судді Корсакова Г.В.

ОСОБА_1

14.11.11 (відправлено)