ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
12.10.11 Справа № 5015/1642/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: Желік М.Б. /головуючий/, ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 (м. Жидачів, Львівська область)
на рішення Господарського суду Львівської області
від 22.08.2011р. у справі № 5015/1642/11
за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 (м. Жидачів, Львівська область)
до відповідача субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 (м. Жидачів, Львівська область)
за участю представників:
від Позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_5;
від Відповідача: ОСОБА_6
З правами та обовязками, передбаченими ст. 22 ГПК України, представники Сторін ознайомлені.
Рішенням від 22.08.2011р. у справі №5015/1642/11 Господарського суду Львівської області (суддя Данко Л.С.) за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 (м. Жидачів, Львівська область) до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 (м. Жидачів, Львівська область) про зобовязання Відповідача негайно звільнити належне Позивачу Ѕ частини приміщення площею 63,45 кв.м. в магазині «Затишок»по вул. Шашкевича №12 в м. Жидачів Львівської області згідно проведеного розподілу (акт державного виконавця від 27.12.2010р.); зобовязати відповідача не чинити перешкод в користуванні Ѕ частини приміщення площею 63,45 кв.м. в магазині «Затишок»по вул. Шашкевича №12 в м. Жидачів Львівської області; зобовязати Відповідача не чинити перешкод щодо обладнання окремого входу до власного приміщення та проведення перегородки магазину (встановлення стіни) згідно акту державного виконавця від 27.12.2010 року; стягнути з відповідача на користь позивача отримані відповідачем доходи за незаконне використання належних позивачу приміщень за період з листопада 2003 року по лютий 2011 року у розмірі 67056,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу, припинено провадження у справі в частині вимог Позивача до Відповідача про: зобовязання Відповідача негайно звільнити належну Позивачу частину приміщення площею 63,45 кв. м в магазині «Затишок»по вул. Шашкевича, 12 в м. Жидачеві Львівської області згідно проведеного розподілу (акт державного виконавця від 27.12.2010р.); зобовязати Відповідача не чинити перешкод в користуванні частиною приміщення площею 63,45 кв. м. в магазині; зобовязання Відповідача не чинити перешкод щодо обладнання окремого входу до власного приміщення та проведення перегородки магазину (встановлення стіни) згідно акту державного виконавця від 27.12.2010 року на підставі п. 1. ч. 1 ст. 80 ГПК України та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача отримані Відповідачем доходи за незаконне використання належних Позивачу приміщень за період з листопада 2003 року по лютий 2011 року у розмірі 67056,00 грн., стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним процесуальним документом, СПД-ФО ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій Скаржник просить рішення Господарського суду Львівської області скасувати з огляду на те, що судом не взято до уваги, що по цивільній справі №2-10/09 в частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення упущеної вигоди, 09.10.2010 року суддя Жидачівського районного суду Львівської області винесла ухвалу, якою ухвалила відмовити у відкритті провадження у справі, мотивуючи це тим, що в даному випадку має спір між фізичними особами-підприємцями.

Колегія суддів, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, вважає, що підстави для скасування рішення Господарського суду Львівської області - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

При цьому, визначення господарської діяльності міститься у ст. 3 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (ч. 2 ст. 3 ГК України).

З огляду на наведене, сторонами у справі можуть бути лише субєкти підприємницької діяльності. При цьому, предмет спору повинен випливати з правовідносин, що виникають внаслідок ведення ними господарської діяльності.

Разом з цим, як випливає з матеріалів, наявних у справі, рішенням № 311 Виконавчого комітету Жидачівської міської Ради народних депутатів Львівської області від 29.10.1993р. право власності на приміщення загальною площею 127 м. кв. в житловому будинку №12 по вул. Шашкевича у м. Жидачеві, у звязку з продажем, було визнано за МП «Затишок», а рішенням № 127 від 26.04.1996р. Виконавчого комітету Жидачівської міської Ради народних депутатів Львівської області внесено зміни до рішення № 311 від 29.10.1993р., згідно якого, право власності на приміщення загальною площею 127 кв.м. за вказаною адресою визнано за засновниками МП «Затишок» фізичними особами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 6, 45, 46).

На підставі рішення № 127 від 26.04.1996р. Жидачівською міською Радою народних депутатів Львівської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видано Свідоцтва про право особистої власності на половину приміщення пл. 127 кв.м. жилого будинку, який розташований в м. Жидачів, вул. Шашкевича, 2.

При цьому, ні у вказаному рішенні, ні в зазначеному свідоцтві не міститься жодних посилань на те, що набуваючи право власності на приміщення, Сторони у справі діяли як субєкти підприємницької діяльності.

Окрім того, як вбачається з матеріалів даної справи, Жидачівським районним судом Львівської області у справі № 2-10/09, 28.12.2009 року за позовом ОСОБА_7 - правонаступник ОСОБА_8, до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ будинку в натурі, усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування упущеної вигоди, постановлено рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 про закриття провадження у даній справі - відмовлено.

При цьому, як встановлено місцевим господарським судом, позов ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті сина ОСОБА_11, який помер 29.11.1997 року. В інших позовних вимогах відмовлено.

Окрім того, зазначеним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ будинку, усунення перешкод користування власністю та відшкодування упущеної вигоди - задоволено частково. Вирішено провести розподіл магазину «Затишок» згідно висновку № 3656 будівельно-технічної експертизи від 05.06.2006 року, а саме:

- ОСОБА_4 виділити приміщення площею - 51,05 кв.м. та приміщення площею - 12,4 кв.м., всього приміщення площею 63,45 кв.м.;

- ОСОБА_3 виділити приміщення площею 47,25 кв.м., приміщення площею - 16,6 кв.м., всього приміщення площею 63,45 кв.м. В інших позовних вимогах відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду у справі № 2-10/09 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оскаржили його в апеляційному порядку.

07.06.2010 року Апеляційним судом Львівської області постановлено рішення у справі № 22ц-1092/10 (а.с. 18), яким апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28.12.2009 року в частині спору про спадщину скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_7 після смерті сина відмовлено.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення упущеної вигоди скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В решті зазначене рішення суду залишено без змін.

Зазначене рішення суду не оскаржено, набрало законної сили, відповідно до ст. 124 Конституції України, є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що усі відносини, що виникли між Сторонами у справі з приводу володіння, користування та розпорядження спірним приміщенням виникли між сторонами як фізичними особами, оскільки ОСОБА_3 набула право власності на приміщення в порядку спадкування як фізична особа, а також зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірне майно фізичні особи використовували саме для господарської діяльності, як і відсутні докази проведення ними будь-якої господарської діяльності.

Щодо посилання Скаржника, визначеного в апеляційній скарзі як підстава для скасування оскаржуваного рішення про те, що судом не взято до уваги, що по цивільній справі №2-10/09 в частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення упущеної вигоди, 09.10.2010 року суддя Жидачівського районного суду Львівської області винесла ухвалу, якою ухвалила відмовити у відкритті провадження у справі, мотивуючи це тим, що в даному випадку має спір між фізичними особами-підприємцями, то суд апеляційної інстанції зазначає, що обєктом дослідження у даній справі є докази, подані Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та поданих до Господарського суду Львівської області. При цьому, докази, що подавались в обґрунтування заявлених позовних вимог до Жидачівського районного суду Львівської області, обєктом дослідження у даній господарській справі не були, а тому й посилання на вказану ухвалу суду загальної юрисдикції не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в підтвердження позову, заявленого Позивачем до Жидачівського районного суду позивач міг подати відповідні документи, з яких суд зробив вказаний висновок. Разом з тим, в матеріалах даної справи такі документи як докази використання Сторонами у справі вказаного вище приміщення для господарської діяльності як субєктами підприємницької діяльності - відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що провадження у справі в частині позовних вимог про зобовязання Відповідача негайно звільнити належну Позивачу частину приміщення площею 63,45 кв. м в магазині «Затишок»по вул. Шашкевича, 12 в м. Жидачеві Львівської області згідно проведеного розподілу (акт державного виконавця від 27.12.2010р.); зобовязати Відповідача не чинити перешкод в користуванні частиною приміщення площею 63,45 кв. м. в магазині; зобовязання Відповідача не чинити перешкод щодо обладнання окремого входу до власного приміщення та проведення перегородки магазину (встановлення стіни) згідно акту державного виконавця від 27.12.2010 року на підставі п. 1. ч. 1 ст. 80 ГПК України, підлягає припиненню, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача отримані Відповідачем доходи за незаконне використання належних позивачу приміщень за період з листопада 2003 року по лютий 2011 року у розмірі 67056,00 грн.; стягнення з Відповідача на користь Позивача судові витрати та витрати на правову допомогу, то слід зазначити наступне:

Згідно поданого Позивачем ОСОБА_12 оренди нежитлового приміщення від 17.04.2006 р. (а.с. 14-15), вбачається, що він зі сторони Позивача (за договором Орендодавець) укладений фізичною особою ОСОБА_13, про що чітко зазначено в преамбулі самого ОСОБА_12 оренди, що в свою чергу спростовує твердження Позивача його господарської (підприємницької) діяльності як субєкта підприємницької діяльності. Інших доказів Позивачем суду не надано.

Позивач свої вимоги в частині стягнення з Відповідача отриманих нею доходів за незаконне використання належних Позивачу приміщень, за період з листопада 2003 року по лютий 2011 року у розмірі 67056,00 грн. обґрунтовує, зокрема, що ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_4 вели спільну підприємницьку діяльність.

При цьому, як вже було зазначено вище, жодних доказів ведення Позивачем із Відповідачем спільної підприємницької діяльності (фінансових, бухгалтерських, податкових, тощо), в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, суду не надано, в матеріалах такі докази відсутні.

Вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача отримані нею доходи за незаконне використання належних Позивачу приміщень за період з листопада 2003 року по лютий 2011 року у розмірі 67056,00 грн. обґрунтовано тим, що Позивач залишив для ОСОБА_4, для ведення нею підприємницької діяльності, товару близько 10000,00 грн. і, за вказаних обставин ОСОБА_3 не змогла отримати належні доходи від свого майна.

Доказів, що базуються на даних бухгалтерського та податкового обліку, які безпосередньо підтверджують, зокрема, залишення Позивачем Відповідачу товару приблизно на суму 10000,00 грн. (накладні, податкові накладні, угоди, розписки та/або інші правочини, вчинені відповідно до вимог законодавства, оскільки вартість майна «близько 10000,00 грн.»є значною), які б підтвердили реальну можливість отримання потерпілим певних реальних сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, до справи не подано.

При цьому, заявляючи вимогу в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача отримані відповідачем доходи на суму 67056,00 грн. за незаконне використання належних позивачу приміщень Позивач посилався на ст. 390 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Отже, положення цієї статті регулюють питання про розрахунки у випадку задоволення віндикаційного позову. Вимога про відшкодування власнику всіх доходів, щодо віндикації були чи повинні були бути отримані з майна його незаконним володільцем, є похідною від віндикаційної вимоги. Зазначена обставина, як і сам розмір таких доходів, повинні бути обґрунтовані власником речі .

Позивачем не доведено та не обгрунтовано належними та допустимими доказами розміру таких доходів, не зважаючи на те, що ухвалою від 16.08.2011р. у даній справі місцевий господарський суд витребовував докази та обґрунтований розрахунок у Позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача отримані відповідачем доходи за незаконне використання належних позивачу приміщень за період з листопада 2003 року по лютий 2011 року у розмірі 67056,00 грн та стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, місцевий господарський суд належним чином дослідив усі обставини, які мають значення для справи при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а тому воно є таким що підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в:

Рішення від 22.08.2011р. у справі №5015/1642/11 Господарського суду Львівської області залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Кузь В.Л.

суддя Юркевич М.В.