КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2011 № 20/67

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Яковлева М.Л.

ОСОБА_1

при секретарі: Марченко Ю.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2- дов. б/н від 17.09.2011 року,

від відповідача : ОСОБА_3 дов. б/н від 29.11.2010 року,

від відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві - ОСОБА_4 дов. б/н від 08.09.2011 року

розглянувши матеріали апеляційної скарги відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2011 року

у справі № 20/67 (суддя Палій В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Батько»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор Найт»

про стягнення 506 763,00 грн.

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор Найт»

на неправомірні дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо примусового виконання ухвали господарського суду міста Києва 06.04.2011 року № 20/67, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2011 року, постанови про арешт коштів боржника від 08.07.2011 року

ВСТАНОВИВ:

09.08.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікор Найт»

звернулося до господарського суду міста Києва із скаргою на неправомірні дії відділу старшого державного державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо примусового виконання ухвали господарського суду міста Києва від 06.04.2011 року № 20/67, в якій просить визнати дії відділу ДВС щодо примусового виконання незаконними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2011 року, та постанову про арешт коштів боржника від 08.07.2011 року (а.с.1-4, т.2).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2011 року у справі № 20/67 скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор-Найт»на дії Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні ухвали Господарського суду міста Києва від 06.04.2011р. №20/67. Визнано недійсними Постанову Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2011р.(ВП №27453683) та Постанову Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 08.07.2011р. (ВП №27453683) (а.с. 90-94, т.2).

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відділ державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві, через місцевий господарський суд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду від 06.09.2011 року у справі № 20/67 та відмовити заявнику у задоволені скарги на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Апелянт стверджує, що оскаржувана ухвала не відповідає чинному законодавству України, місцевим господарським судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи; неправильне застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2011 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи у складі колегії суддів: головуюча суддя Жук Г.А., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.

Під час розгляду апеляційної скарги представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, з підстав визначених в ній.

Відповідач у судовому засіданні 18.10.2011 року та у відзиві на апеляційну скаргу, який надав у судове засідання, заперечив проти доводів апелянта, просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу місцевого господарського суду від 06.09.2011 року у справі № 20/67 та відмовити заявнику у задоволені скарги на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм процесуального права при винесені оскаржуваної судової ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

За результатами розгляду даної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Батько» до товариства з обмеженою відповідальністю «Віктор Найт» про стягнення 506 763,00 грн. господарським судом м. Києва прийнято ухвалу від 06.04.2011 року про затвердження мирової угоди між сторонами у справі (а. с. 150- 152, т.1), якою сторони визначили суму боргу 428 301,63 грн. (422 998,00 грн. + судові витрати (5 067,63 грн. + 236 грн.), порядок та строки погашення заборгованості.

Так, ОСОБА_3 угодою сторони передбачили, що боржник сплачує заборгованість згідно графіку, передбаченого умовами п. 3.1,4.5 угоди, а саму: 50 000,00 грн. в строк до 30.04.2011 року; 75 000,00 грн. в строк до 31.05.2011 року; 151 650,81 грн. в строк до 30.06.2011 року; 151 650, 82 грн. в строк до 31.07.2011 року, всього до 01.08.2011 року боржник зобовязався сплатити 428 301,63 грн.

Угодою сторони передбачили, що у випадку невиконання відповідачем зобовязань по ОСОБА_3 угоді позивач вправі нарахувати пеню у розмірі 30 484, 53 грн., інфляційних втрат в сумі 39 973, 33 грн. 3% річних 13 307, 24 грн. і загальна сума виплат в такому випадку буде становити 512 066, 63 грн. (п. 3.3 мирової угоди).

Крім того. судом зазначено, що ухвала про затвердження мирової угоди, в силу вимог ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», є виконавчим документом (п.3 ухвали від 06.04.2011 року) та може бути предявлена до виконання, починаючи з 01.05.2011 року (після спливу строку сплати першого платежу).

Як досліджено місцевим господарським судом, та підтверджено матеріалами справи, 07.07.2011 року позивач звернувся до Державної виконавчої служби із заявою про прийняття до виконання виконавчого документу, у звязку з тим, що боржником (відповідачем у справі ) не виконуються умови ОСОБА_3 угоди. При цьому позивач просив прийняти до виконання виконавчий документ, винести постанову про відкриття виконавчого провадження, застосувати до боржника заходи примусового виконання рішення суду, стягнути з боржника 512 066, 63 грн. та з метою забезпечення виконання рішення суду накласти арешт на кошти боржника на вказану суму, а у випадку відсутності коштів на інше майно боржника. (а.с.27, т. 2).

08.07.2011 року старшим державним виконавцем Павлюк О.М. відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання Ухвали господарського суду № 20/67 від 06.04.2011 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор Найт» 512 066, 63 грн. Пунктами 4-5 Постанови виконавець наклав арешт на все майно, що належить боржнику та заборонив здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику (а.с.37-38, т.2).

Також, 08.07.2011 року старшим державним виконавцем Павлюк О.М. відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято Постанову про арешт коштів боржника ( р/р 8102,МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; р/р 8001, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; р/р 8100, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; р/р 8100, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; р/р 003, МФО 385543 в ЛФВ АБ «Київська Русь», м. Львів; р/р 001, МФО 385543 в ЛФВ АБ «Київська Русь», м. Львів).

09.08.2011р. товариство з обмеженою відповідальністю «Вікор-Найт» звернулося до суду зі скаргою на дії відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, просить суд визнати неправомірними дії ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 06.04.2011р. № 20/67; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2011р. (ВП №27453683) та постанову про арешт коштів боржника від 08.07.2011р. (ВП №27453683). Скарга мотивована тим, що в оскаржуваних постановах зазначено невірну адресу боржника, на яку було направлено копії постанов. Боржник стверджує, що не отримав постанови про порушення виконавчого провадження, відповідно не зміг скористатися своїм правом на добровільне виконання ухвали суду. Скаржник зазначає, що згідно умов мирової угоди, яка затверджена судом, борг Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікор-Найт» перед ТОВ «Батько» вважається погашеним після перерахування у повному обсязі коштів на розрахунковий рахунок останнього, згідно Графіку оплат, до 01.08.2011р., отже, постанова про відкриття виконавчого провадження, яка винесена на повну суму боргу у розмірі 512 066, 63грн. зробила неможливим добровільне виконання умов мирової угоди у передбачені нею строки.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень (ухвал, постанов) здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, перелік яких визначено у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо правомірності скарги боржника та її задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 121-2 ГПК України сторони мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. Встановлений у частині першій ст. 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог ст. 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 4 листопада 1950 р.; ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР), Закону України «Про державну виконавчу службу» (N 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження (N 606-XIV), розділу XIV Господарського процесуального кодексу України, тощо.

Скарги, якщо вони стосуються примусового виконання документів, перелік яких наведений у ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження (N 606-XIV) розглядаються за правилами ст. 1212 ГПК.

В силу вимог ст. 1212 ГПК стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції .

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» державною службою підлягає виконанню такий виконавчий документ як ухвала суду у господарській справі.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», пп. 3.2.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Мінюсту від 15.12.1999р. №74/5, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів чи закону виступають від її імені.

Згідно з пп. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. В Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридичною адресою (місцезнаходженням) ТОВ «Вікор-Найт» зазначено: 04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Мельникова, 81. Зазначена адреса відповідача вказана в ухвалі Господарського суду міста Києва від 06.04.2011року у справі №20/67, якою затверджено мирову угоду сторін та яка є виконавчим документом. Місцевим господарським судом встановлено, що витяг з ЄДРПОУ юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 04.07.2011року міститься у матеріалах виконавчого провадження з приводу примусового виконання ухвали №20/67 від 06.04.2011року.

Місцезнаходження юридичної особи боржника за адресою вул. Мельникова, 81 зазначено і у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи боржника. Отже, визначеною адресою місцезнаходження ТОВ «Вікор-Найт», його юридична адреса є: 04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Мельникова, 81, про що, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження з приводу примусового виконання ухвали №20/67 від 06.04.2011року було відомо державному виконавцю на час відкриття виконавчого провадження.

Однак, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2011р. (ВП №27453683) державним виконавцем зазначено іншу адресу боржника: 01030, м. Київ, вул. Чапаєва, 10, хоча матеріали скарги не містять доказів того, що за вказаною адресою знаходився чи знаходиться постійнодіючий орган боржника (виконавчий орган), чи майно боржника. Посилання на зазначену адресу було відсутнє і у виконавчому документі. Посилання стягувача, на те, що дана адреса йому стала відома з мережі Інтернет, не є належним підтвердженням місцезнаходження юридичної особи чи майна боржника.

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що виконавчий документ (ухвала суду), предявлений стягувачем до виконання до належного органу державної виконавчої служби - відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві і державний виконавець за належним місцем виконання, у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», відкрив виконавче провадження.

В силу вимог зазначеної норми Закону (ст.25) державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ст. 31 Закону державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження копії постанов державного виконавця (та інші документи виконавчого провадження), які надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. При цьому, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів боржника від 08.07.2011року надсилалися на адресу боржника: вул. Мельникова, 81, яка вказана у довідці Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та зазначена виконавчому документі, а також відсутність доказів того, що копії постанов були одержані боржником, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення виконавчим органом вимог Закону України «Про виконавче провадження», порушення прав та охоронюваних Законом інтересів боржника.

Крім того, як правомірно зазначено судом та вбачається із змісту виконавчого документу (ухвали суду від 06.04.2011року по справі №20/67), станом на час звернення стягувача до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження (07.07.2011р.) заборгованість боржника за якою настав строк оплаті становив 276 650, 81грн., строк оплати решта суми боргу, згідно умов ОСОБА_3 угоди на час порушення провадження у справі не настав. Таким чином, державним виконавцем 08.07.2011р. було неправомірно відкрито виконавче провадження на повну суму боргу у розмірі 512 066, 63грн., оскільки станом на 08.07.2011р. строк оплати суми боргу у розмірі 235 415,82 грн. не настав, що не враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови та є підставою для визнання її недійсною.

Скаржник посилається на те, що державний виконавець перед винесенням постанови про арешт коштів боржника від 08.07.2011року не пересвідчився, чи одержана боржником постанова про відкриття виконавчого провадження та чи вчинені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення суду, отже, позбавив боржника права на добровільне виконання ухвали суду.

Місцевий господарський суд обґрунтовано не погодився з такою позицією боржника, оскільки, у даному випадку, арешт на кошти боржника було накладено державним виконавцем постановою від 08.07.2011року одночасно із винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, як передбачено ст. 25 Закону про виконавче провадження та виключає необхідність встановлення факту одержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження перед винесенням постанови про арешт коштів боржника.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець наклав арешт на все майно боржника, що суперечить вимогам закону, оскільки останній передбачає право виконавчої служби при порушенні виконавчого провадження про стягнення коштів накладати арешт на кошти боржника в межах сумі стягнення і лише при відсутності коштів накладати арешт на майно боржника. Матеріали справи не містять доказів зясування виконавцем наявності чи відсутності грошових коштів на рахунках боржника до накладення арешту на майно, оскільки і постанова про арешт коштів і постанова про арешт майна виконавцем винесено одночасно 08.07.2011 року.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду що постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2011 року та постанова про арешт коштів боржника від 08.07.2011року винесені державним виконавцем неправомірно, відповідно, підлягають визнанню недійсними, а відтак дії Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві по примусовому виконанню ухвали суду від 06.04.2011року у справі №20/67 неправомірними.

За даних обставин, оскаржувана ухвала господарського суду міста Києва від 06.09.2011 року у справі № 20/67 про задоволення скарги боржника (відповідача у справі) на неправомірні дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо примусового виконання ухвали господарського суду м Києва від 06.04.2011 року у справі № 20/67, є законною та обґрунтованою, прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2011 року у справі № 20/67 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2011 року у справі № 20/67 залишити без змін.

3. Справу № 20/67 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Жук Г.А.

Судді Яковлев М.Л.

ОСОБА_1