ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

27.09.11 р. Справа № 6/169пд

за позовом: Компанія „LAUFFER S.A. юридична особа за законодавством Швейцарії

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Азовська продовольча компанія м. Донецьк

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю „Зерноторгівельна компанія м. Полтава

про витребування майна з чужого незаконного володіння

В провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа №6/169пд, порушена ухвалою від 16.08.2011р. за позовною заявою Компанії „LAUFFER S.A. юридичної особи за законодавством Швейцарії до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська продовольча компанія» м. Донецьк та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія» м.Полтава про витребування продовольчої пшениці 3-го класу, українського походження, у кількості 2 900 тон та зобовязання відповідачів передати позивачу вказану пшеницю.

27.09.2011р. до матеріалів справи через канцелярію суду надійшла заява вих.№02/1364 від 27.09.2011р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія» про відвід судді Подколзіної Л.Д. від розгляду справи, в обґрунтування якої позивач посилається на виникнення у нього сумнівів у неупередженості судді Подколзіної Л.Д. при розгляді справи №6/169пд, у звязку з:

- прийняттям позовної заяви та порушенням суддею провадження по справі, не зважаючи на відсутність належних доказів відправки Товариству з обмеженою відповідальністю „Зерноторгівельна компанія копії позовної заяви та доданих до неї документів;

- не поданням доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі;

- не відповідності вимогам українського та міжнародного законодавства довіреності від компанії „LAUFFER S.A. на представника.

Як встановлено ч. 5 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухала.

Розглянувши у нарадчій кімнаті аргументи заявника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відводу і необхідність відмови у такій вимозі позивачу з огляду на таке: Як встановлено ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу, якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч. 3 ст. 2-1 цього кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь в розгляді справи, не може брати участь в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, прийнятої за його участю.

Згідно із ч.4 ст.20 Господарського процесуального кодексу України відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Таким чином, враховуючи вимоги вказаної статті, при направленні заяви про відвід судді заявником повинні бути визначені підстави відводу, тобто, обставини, за наявності яких суддя не може брати участі у розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути субєктивного характеру і стосуватися особистих звязків судді з особами, які беруть участь у справі, чи обєктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі.

Відповідно до ст.61 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень ст.14 Закону України „Про судоустрій України питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею самостійно.

При цьому, згідно до ч.1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобовязані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення. (Закон України Про внесення зміни до ст.56 ГПК України щодо порядку надсилання копії позовної заяви №3382-VI від 19.05.2011р.).

Як вбачається з огляду наданих суду документів Товариством з обмеженою відповідальністю „Азовська продовольча компанія до позовної заяви надані належні докази надсилання відповідачу 3 копії позовної заяви, а саме: фіскальний чек та опис вкладення з вказанням наступного адресата „ООО „Зерноторговая компания, за адресою: 36000 м.Полтова, пл.Павленківська, 24.

Таким чином, фіскальний чек (№5695 від 04.08.2011р.) та опис вкладення цінного листа, які були надані позивачем до матеріалів справи, є належними доказами відправлення на адресу відповідача 2 копії позовної заяви та дотримання позивачем вимог п.2 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено право сторони знайомитись з матеріалами справи на підставі відповідного клопотання.

За таких обставин, у випадку неотримання певних документів від позивача, відповідач 3 мав можливість у встановленому порядку ознайомитись з матеріалами справи №6/169пд та зняти копії необхідних документів, а отже відповідач скористався наданим правом та 13.09.2011р. ознайомився з матеріалів справи та зняв необхідні копіїї з документів.

Що ж стосується твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія» щодо не поданням доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі, суд зазначає наступне:

Згідно з частиною першою статті 46 ГПК державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Як вбачається з листа Вищого господарського суду, від 29.09.2009, № 01-08/530 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" якщо факт недоплати суми державного мита з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої позовної заяви, суд у залежності від конкретних обставин справи може:

1) зобов'язати позивача доплатити необхідну суму державного мита, подавши суду відповідні докази у встановлений ним термін, та за необхідності - відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК), і в такому разі неподання позивачем без поважних причин витребуваних доказів може бути підставою для залишення позову без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК);

2) стягнути відповідну суму державного мита за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу.

Згідно Роз'яснення, Вищий арбітражний суд, від 18.09.1997, № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5, 6 і 10 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: витребування необхідних доказів. Не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу можливо стягнути за результатами розгляду справи.

Оскільки у позовній заяві позивачем не було визначено ціни позову, а вказано лише кількість продукції, суд зясовує це у процесі розгляду справи.

Розглянувши матеріали позовної заяви вих.№3 від 02.08.2011 р. Компанії „LAUFFER S.A., судом встановлено, що вона підписана представником вищевказаної компанії ОСОБА_1 згідно довіреності б/н від 15.03.2011р.

За приписами ч. 1 ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином субєктом підприємницької діяльності або його представником.

Частиною 3 статті 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

У статті 28 ГПК України зазначається, що справи юридичних осіб у господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Як вбачається з огляду наданих суду документів, до позовної заяви позивачем додана довіреність б/н від 15.03.2011р., яка підтверджує, що особа, яка підписала позовну заяву є представником Компанії „LAUFFER S.A., і має повноваження на її підписання та представлення інтересів від імені компанії.

Згідно Конвенції, Країни - учасниці, від 05.10.1961, "Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

У відповідності ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Видача довіреності юридичною особою має свої особливості. По-перше, специфічним є визначення субєкта, який видає довіреність. Другою особливістю довіреностей юридичних осіб є те, що вони, крім тих, що видаються в порядку передоручення (ч.2 ст.245 ЦК України), не потребують нотаріальної форми.

Однак, оскільки у відповідача 2, виникли сумніви щодо надання представнику Компанії „LAUFFER S.A. певних повноважень на представлення інтересів згідно діючого законодавства, тому суд вважає за потрібним витребувати від позивача нотаріально посвідчену довіреність на представлення інтересів від імені компанії та у звязку з чим винести відповідну ухвалу.

Таким чином, наявності підстав та обставин, що викликають сумніви у неупередженості судді не встановлено, внаслідок чого заява №02/1364 від 27.09.2011р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія» про відвід судді у складі головуючого судді Подколзіної Л.Д. від розгляду справи №6/169пд залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.20, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви №02/1364 від 27.09.2011р. Товариства з обмеженою відповідальністю „Зерноторгівельна компанія м. Полтава про відвід судді Подколзіної Л.Д. від розгляду справи №6/169пд.

Суддя Подколзіна Л.Д.

< Текст >