ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.11.11 № 13/1/09-АП

суддя Серкіз В.Г.

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м. Запоріжжя

до відповідача 1. Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя

до відповідача 2. Головного управління державного казначейства України у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про стягнення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Суддя Серкіз В.Г.

Секретар судового засідання Скрипець А.О.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 18-144 від 26.04.11 р.

Від відповідача 1: ОСОБА_2, довіреність б/н від 21.02.11 р.

Від відповідача 2: не зявився

Розглядається адміністративний позов Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м. Запоріжжя до відповідача 1 - Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя, до відповідача 2 - Головного управління державного казначейства України у Запорізькій області, м. Запоріжжя про стягнення 7 869 424 грн. 00 коп. суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню за декларацією з ПДВ за грудень 2006 р.

Ухвалою суду від 12.01.2009 р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішення у справі № 13/455/07-АП-9/479/07-АП за позовом Відкрите акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15.03. 2007р.

Ухвалою суду від 22.09.2011 р. провадження по справі поновлено та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 18.10.2011 р. розгляд справи відкладався, у звязку з неявкою у судове засідання відповідача 2.

03.11.2011 р. відповідно до ст. 126 КАС України та змін, які внесені до розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення КАС України судове засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів, а саме програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Судом оголошено про відкриття судового засідання.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив, про що надав письмові пояснення.

Відповідач 2 у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача 2 про розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

Клопотання відповідача прийнято судом, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників сторін, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Пунктом 7.7. ст. 7 Закону визначений порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до абзаців 1 і 3 підпункту 7.7.1 пункту 7.1 ст. 7 Закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має відємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок відємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону передбачено, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У відповідності до п. 7.7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість ВАТ Запорізький завод феросплавів подало до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2006 року для одержання бюджетного відшкодування в сумі 7 869 424 грн. 00 коп.

На момент звернення з даним адміністративним позовом до суду сума ПДВ у розмірі 7 869 424 грн. 00 коп. на рахунок ПАТ Запорізький завод феросплавів не надійшла.

В період з лютого по березень 2007 р. фахівцями СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі, проведена виїзна позапланова перевірка ВАТ „Запорізький завод феросплавів" з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок підприємства за грудень 2006 р.

За наслідками перевірки складено акт СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 03.03.2007 р. № 194/08-01/00186542 „Про результати виїзної позапланової перевірки ВАТ „Запорізький завод феросплавів" з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок підприємства за грудень 2006 р.".

В ході перевірки податковою встановлені наступні порушення:

- пп. 15.3.1 п.15.3 ст. 15 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондамивід 21.12.2000р. №2181-111 (далі-Закон № 2181);

- пп. 7.4.1. п.7.4, пп.7.7.1,7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України Про податок на додану вартістьвід 03.04.1997р. № 168/98-ВР із змінами та доповненнями (далі - Закон № 168) та п. 3.4 Порядку заповнення та подання податкової декларації по податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.97р. №166 із змінами і доповненнями.

За результатами розгляду акту перевірки, податковою було винесено податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 15.03.2007р. №/0, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2006 р. на суму 7 869 424,00 грн.

ВАТ «ЗФЗ»звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 15.03.2007 року, за результатом розгляду якої постановою господарського суду Запорізької області у справі № 13/455/07-АП-9/479/07-АП від 11.10.2007 року вирішено позовні вимоги задовольнити повністю, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі № /0 від 15.03.2007 року, яким зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за грудень 2006 року у розмірі 7 869 424,00 грн.

За результатами апеляційного та касаційного оскарження постанова господарського суду Запорізької області у справі 13/455/07-АП-9/479/07-АП від 11.10.2007р. залишена без змін.

Оскільки податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.03.2007 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2006 року у розмірі 7 869 424 грн. 00 коп. скасовано, позивач вважає, що відповідач не надаючи органу державного казначейства висновок про відшкодування ПДВ порушує право ПАТ ЗЗФ на своєчасне отримання з бюджету суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Саме це слугувало підставою для звернення ВАТ Запорізький завод феросплавів з позовною заявою про визнання протиправною діяльності відповідача-1 та стягнення з державного бюджету бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Господарський суд не погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Звернення до адміністративного суду можливо згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом предявлення адміністративного позову.

Необхідно розрізняти право на позов у матеріальному розумінні і право на позов у процесуальному розумінні.

Право на позов у процесуальному розумінні це право на подачу позовної заяви з метою захисту порушеного права в принципі.

У матеріальному розумінні право на позов це право вимагати від суду винесення рішення про захист порушеного субєктивного права і право отримати такий захист.

При цьому, в теорії права ці поняття розглядаються неоднозначно.

За своєю структурою право на позов, як право на судовий захист складається з права на предявлення позову і право на його задоволення.

Так у відповідності з пп. 7.7.3 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР, в редакції чинній до 31.03.2005р., підставою для отримання відшкодування були данні тільки податкової декларації за звітний період. Платник податку мав право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів з бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Водночас, в чинній редакції Закону України Про податок на додану вартість наведені вище правила відсутні, Законом право на звернення до суду з позовом про стягнення коштів з бюджету не передбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КАС України визначається перелік вимог, що можуть міститися в адміністративному позові. Ці вимоги націлені на реалізацію матеріально-правової сторони права на адміністративний позов, тобто на задоволення адміністративного позову. Перелік вимог, зафіксований у ст. 105 КАС України, відображає зміст адміністративного позову, який є елементом позову і вказує на форму судового захисту, тобто вказує на те, якого виду рішення вимагає позивач від суду. Таким чином, позивач може вимагати від суду: скасувати або визнати нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобовязати відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Що стосується кола субєктів публічно-правового спору, то обовязковим його учасником є субєкт публічного управління (органи виконавчої влади, їх посадові особи, органи і посадові особи законодавчої влади, місцевого самоврядування). Ці субєкти є виразниками державних і суспільних інтересів, носіями публічної влади. Субєкт публічного управління, обовязковий учасник публічно-правових відносин, має особливий правовий статус, тому що наділений владними повноваженнями щодо обєкта управління. Разом з тим, носій владних повноважень обмежений повноваженнями, наданими йому законом.

Стаття 105 КАС України містить вичерпний перелік вимог адміністративного позову, зокрема адміністративний позов не може містити вимоги про визнання протиправною бездіяльності та стягнення з Державного бюджету України коштів.

В ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються:

4) зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги...

Адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача субєкта владних повноважень, коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Крім того, слід зазначити, що статтею 48 Бюджетного кодексу України встановлено:

В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України:

1) операцій з коштами державного бюджету....

Статтею 50 Бюджетного кодексу України встановлено:

Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету. Органи стягнення забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до Державного бюджету податків, зборів, (обовязкових платежів) та інших доходів відповідно до законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 50 Бюджетного кодексу України податки, збори (обовязкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України і не можуть акумулюватися на рахунках органів стягнення і визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Тобто на цей час законодавством не передбачене право органів державної податкової служби виступати від імені держави у питаннях, що стосуються розпорядження бюджетними коштами. Діяльність та повноваження органів державної податкової служби, як органів державної влади регламентовано Законом України Про державну податкову службу в Україні, якій містить вичерпний перелік завдань (ст. 2) та функцій (ст. 10), покладених на державну податкову службу, серед яких відсутні будь-які, повязані з розпорядженням бюджетними коштами.

За таких обставин, у задоволенні позову про стягнення 7 869 424 грн. 00 коп. суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню за декларацією з ПДВ за грудень 2006 р. слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 4, п. 1 ст. 17, 49, 51, 94, ст. 158 - 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суддя В.Г. Серкіз

Постанову підписано 07.11.2011 р.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.