ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.11 Справа № 18/5009/1979/11

Суддя Носівець В.В.

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71504, АДРЕСА_1)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (71643, Запорізька область, Василівський район, с. 1-Травня (Шевченко), вул. Радянська, буд. 60)

про стягнення 24 364,10 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

Від позивача: не прибув;

Від відповідача: не прибув;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 15.04.2011 року звернувся позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 24 364,10 грн., на підставі накладної № 25 від 06.10.2009 р. ст.ст. 11, 15, 16, 202, 207, 208, 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Ухвалою суду від 18.04.2011 року порушено провадження у справі № 18/5009/1979/11, судове засідання призначене на 18.05.2011 р. Розгляд справи відкладався на 01.06.2011 р. та 15.06.2011 р. 15.06.2011 р. судом винесене рішення у даній справі.

Позивач та відповідач своїх повноважних представників у судові засідання не направляли, про час і місце судового засідання були попереджені належним чином, жодного додатково витребуваного судом документального доказу не надали.

Отже, судом розглянуті позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 19 000,00 грн. основного боргу, 4 551,17 грн. пені та 812,93 грн. 3% річних (згідно резолютивної частини позову).

Справа розглянута, в порядку ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з накладною № 25 від 06.10.2009 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) продав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (надалі відповідач) дизельний двигун ЯМЗ-238 б/у за 20 000,00 грн.

Розпискою від 06.10.2009 р. ОСОБА_2 підтвердив отримання від позивача вказаного двигуна та зобовязався зазначену суму (20 000 грн.) сплатити ОСОБА_1 не пізніше 31.10.2009 р.

У розписці зазначено про сплату 07.10.2009 р. відповідачем на користь позивача однієї тисячі гривень.

Борг відповідача перед позивачем складає 19 000,00 грн.

Оцінивши надані докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 19 000,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні права та обовязки.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зважаючи на те, що сторони оформили свої господарські відносини за допомогою накладної та розписки, де вказані: товар, його кількість, ціна, строк оплати, суд дійшов висновку, що сторони досягли всіх істотних умов, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач розпискою від 06.10.2009 р. гарантував оплату до 31.10.2009 р. Відповідач у вказаний ним самим строк свій обовязок не виконав та не повністю розрахувався з позивачем.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору… Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань крім випадків, передбачених законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Факт часткової несплати вартості дизельного двигуна документально підтверджений матеріалами справи.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 551,17 грн. пені за період з 01.11.2009 р. по 28.02.2011 р. включно.

Суд, враховуючи позицію позивача щодо стягнення із відповідача пені за прострочення сплати коштів, на підставі Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, вважає її хибною, а вимогу про стягнення пені такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного:

Згідно з преамбулою Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення із відповідача пені за прострочення оплати придбаного дизельного двигуна, є необґрунтованою, оскільки, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні права та обовязки без підписання будь-якого договору, тобто у спрощений спосіб, отже умови про встановлення відповідальності сторін, у вигляді сплати пені, сторонами передбачено не було заздалегідь.

Положення Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань застосовуються саме до договірних відносин, отже вимога позивача щодо стягнення із відповідача 4 551,17 грн. пені за період часу з 01.11.2009 р. по 28.02.2011 р. включно, не підлягає задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача 812,93 грн. 3% річних за період з 01.11.2009 р. по 28.02.2011 р. включно.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в Інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних в сумі 812,93 грн. за період з 01.11.2009 р. по 28.02.2011 р. включно, суд вважає невірним, а вимогу про стягнення цієї суми із відповідача такою, що підлягає задоволенню в частині стягнення 757,40 грн., в частині стягнення 55,53 грн. 3% річних суд відмовляє в задоволенні позову.

Що стосується наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції в сумі 2470,00 грн., то суд зазначає, що вказана сума не заявлена до стягнення у резолютивній частині позовної заяви.

Враховуючи викладене, в цілому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються на сторони, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (71643, Запорізька область, Василівський район, с. 1-Травня (Шевченко), вул. Радянська, буд. 60, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, рахунки не відомі) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71504, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, рахунки не відомі) 19 000,00 грн. (девятнадцять тисяч грн. 00 коп.) основного боргу, 757,40 грн. (сімсот пятдесят сім грн. 40 коп.) 3% річних, 197,57 грн. (сто девяносто сім грн. 57 коп.) державного мита та 191,38 грн. (сто девяносто одну грн. 38 коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлено і підписано, згідно з вимогами ст. 84 ГПК України, 22.06.2011 р.