ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
15.11.11 Справа № 5015/2306/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого - судді Гнатюк Г.М.
суддів - Кравчук Н.М.
- ОСОБА_1
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал, м.Миколаїв Львівської області від 25.07.2011р. №297
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2011р.
у справі № 5015/2306/11
за позовом Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Львівській області, м.Львів
до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал, м.Миколаїв Львівської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Миколаївська міська рада, м.Миколаїв Львівської області
про стягнення 1986316,70 грн.
за участю представників сторін:
від прокуратури: ОСОБА_3 прокурор відділу
від позивача: ОСОБА_4 представник, ОСОБА_5 - представник
від відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 - представники
від третьої особи: не зявився
Прокурору та представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.
Представник третьої особи в судове засідання жодного разу не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.
Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.
Рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2011р. у справі №5015/2306/11 (суддя Деркач Ю.Б.) позовні вимоги Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Львівській області задоволено повністю та стягнено з ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал на користь позивача 1986316,70грн. збитків. Крім цього, стягнено з ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал в дохід державного бюджету 19863,16грн. державного мита та 236,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що у відповідності до ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України - підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства в розмірах і порядку, встановленими законодавством України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як місцевим господарським судом не повно зясовано усі обставини справи, через що суд дійшов невірного висновку та прийняв незаконне рішення, яке просить скасувати в позові відмовити повністю.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак в судовому засіданні представники позивача спростовують доводи скаржника та зазначають про законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, у звязку з чим просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Враховуючи, що третя особа була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, а ухвалою суду від 01.11.2011р. явка повноважних представників була визнана судом на власний розсуд, колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності її представника.

Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал»звернулося до Львівського апеляційного господарського суду із заявою від 31.10.2011р. №448 (вх.№8673 від 01.11.2011р.) про призначення судової експертизи, яку просить доручити Українському науково-дослідному інституту екологічних проблем м.Харків з метою встановити чи правильно були визначені вихідні дані для розрахунків і застосування ОСОБА_6, чи правильно був виконаних розрахунок збитків і яка справжня сума збитків. Зазначена заява колегією суддів відхилена за безпідставністю.

Крім цього міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал»подано заяву від 14.11.2011р. №463 (вх.№8321 від 15.11.2011р.) в якій фактично містяться додаткові пояснення по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2011р. у справі №5015/2306/11 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23-28.12.2010 року Державною екологічною інспекцією в Львівській області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства МКП «Миколаївводоканал».

В ході перевірки (акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №59 від 23-28 грудня 2010 р. долучено до матеріалів справи) встановлено, що очисні споруди в м.Миколаєві введені в експлуатацію у 1972р. У 1998р. вони були передані управлінню житлово-комунального господарства (в подальшому реорганізоване в МКП «Миколаївводоканал»). У зв'язку з застарілістю та зношеністю обладнання, очисні споруди працюють неефективно. При цьому лабораторний контроль якості стічних вод в річку Дністер здійснюється відомчою лабораторією, яка не атестована.

За результатами перевірки виявлено ряд порушень вимог природоохоронного законодавства, в тому числі, самовільний скид неочищених госппобутових стічних вод з каналізаційного колектора в р. Дністер з перевищенням встановлених норм ГДС (гранично допустимий скид). Так, вміст у стічних водах завислих речовин перевищено в 1,1 раз, мінералізації - в 1,017 разів, БСКп - в 1,6 разів. СПАР - в 4,9 разів, азоту амонійного -в 1,4 рази, нітритів - в 12.8 разів, сульфатів - в 1,3 рази, фосфатів - в 3,3 рази. Вказане призводить до забруднення поверхневих вод р. Дністер та є порушенням вимог ст.ст. 44, 70, 95, 100 Водного кодексу України.

Розмір збитків, заподіяних внаслідок вказаних дій, розраховано згідно ОСОБА_6 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 389 від 20.07.09р. (далі по тексту - ОСОБА_6), на підставі актів відбору проб води та протоколів вимірювань показників складу та властивостей проб води, що скидаються з очисних споруд, і становить 1986316,70грн.

Відповідно до п.п. 3, 9 ст. 44 Водного кодексу України, № 213/95-ВР від 06.06.1995р., водокористувачі зобов'язані: дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Статті 110 та 111 Водного кодексу України встановлюють, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у забрудненні та засміченні вод, незаконному створенні систем скидання зворотних вод у водні об'єкти, міську каналізаційну мережу або зливну каналізацію та несанкціонованому скиданні зворотних вод. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Згідно із статтею 33 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі розміри викидів та скидів у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів.

Згідно з пунктом 3 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Скидання стічних вод у водні об'єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин згідно із статтею 70 Водного кодексу України.

Порядок приймання стічних вод до каналізаційних мереж передбачено Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. №37 (надалі Правила приймання стічних вод). Зокрема, п. 1.2 Правил приймання стічних вод визначено, що вони поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів. Пунктом 2.2 цих правил передбачено, що Водоканали зобовязані забезпечити приймання, відведення і очистку стічних вод у межах розрахункових проектних показників очисних споруд даного населеного пункту згідно з вимогами Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами у разі відповідності якості і режиму скиду стічних вод Підприємства умовам укладеного договору та місцевим Правилам приймання та за умови відсутності заборгованості за послуги водовідведення.

Відповідно до п. 1.1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 р. №30 (надалі Правила технічної експлуатації), ці Правила встановлюють порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання і каналізації міст та інших населених пунктів України. Пунктом 2.1.4 Правил технічної експлуатації визначено, що системи каналізації населених пунктів призначено для приймання, відводу і очистки вод з метою їх подальшого використання в народному господарстві чи випуску до водойм.

Зазначені положення свідчать про те, що процедура водовідведення включає в себе три елементи, нерозривно повязані між собою: приймання, відведення та очищення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснює виробничу діяльність з послуг водовідведення відповідно до «Правил приймання стічних вод підприємства у комунальні системи каналізації міста Миколаєва», затверджених рішенням виконкому Миколаївської міської ради№391 від 27.12.2005 року та погоджених Державним управлінням навколишнього природного середовища у Львівській області від 23.12.2005 року. Очисні споруди міста Миколаєва були введені в експлуатацію в 1972 році. Розпорядженням Миколаївської районної ради №15 від 22.06.1998 року очисні споруди передані районному управлінню Житлово комунального господарства , яке реорганізовано в МКП «Миколаївводоканал».

Отже, МКП «Миколаївводоканал»здійснював приймання стічних вод до каналізаційної мережі міста Миколаєва, їх відведення, проте не забезпечив їх очищення, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №59 від 23-28 грудня 2010р., в якому зазначено, що самовільний скид неочищених госппобутових стічних вод з каналізаційного колектора в р. Дністер допущено з перевищенням встановлених норм ГДС (гранично допустимий скид). Зокрема, вміст у стічних водах завислих речовин перевищено в 1,1 раз, мінералізації - в 1,017 разів, БСКп - в 1,6 разів. СПАР - в 4,9 разів, азоту амонійного -в 1,4 рази, нітритів - в 12.8 разів, сульфатів - в 1,3 рази, фосфатів - в 3,3 рази.

Відповідно до Порядку розроблення і затвердження нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та перелік забруднюючих речовин, скидання яких нормується (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 11.09.1996, № 1100) нормативи ГДС забруднюючих речовин встановлюються з метою поетапного досягнення екологічного нормативу якості води водних об'єктів, тобто науково обгрунтованих значень концентрації забруднюючих речовин та показників якості води (загальнофізичні, біологічні, хімічні, радіаційні) і санітарно-гігієнічних норм у місцях розташування джерел водопостачання та водокористування, для забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини та водних екосистем.

Під час проектування будівництва нових, розширення, реконструкції, технічного переоснащення та капітального ремонту діючих об'єктів не допускається впровадження технологій та засобів, що можуть призвести до скидання у водні об'єкти забруднюючих речовин, зазначених у списку Б переліку забруднюючих речовин, скидання яких нормується.

П. 2.12 Інструкції «Про порядок розробки та затвердження гранично допустимих скидів (ГДС) речовин у водні обєкти із зворотними водами»(затверджена Наказом Мінприроди від 15.12.1994 року №116) передбачає., що для діючих і тих, що проектуються, підприємств-водокористувачів встановлювані ГДС речовин не повинні перевищувати показників скиду речовин, що можуть бути досягнуті при застосуванні типового способу очищення цієї категорії зворотних вод, навіть якщо водний об'єкт дозволяє скидати значно більші їх величини. Наприклад, для господарсько-побутових стічних вод - це рівень повного біологічного очищення.

При встановленні ГДС допустимі концентрації речовин в зворотних водах діючого підприємства-водокористувача не повинні перевищувати значень фактичних середніх, проектних та відповідних типовому способу очищення концентрації речовин для даного випуску зворотних вод (за винятком речовин, концентрації яких зростають в процесі очищення, наприклад, азоту нітритів, азоту нітратів, а також розчиненого кисню).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 Цивільного кодексу України).

При цьому, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки відповідачем в порушення норм Правил приймання стічних вод та Правил технічної експлуатації, не забезпечено очищення стічних вод, прийнятих до каналізаційної мережі міста Миколаєва, та скинено їх в ріку Дністер, що призвело до забруднення вод ріки Дністер неочищеними стічними водами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність заявлених позовних вимог щодо стягнення завданих відповідачем збитків.

Доводи скаржника про відсутність його вини, у звязку з неможливістю своєчасного закінчення робіт по реконструкції ОС-1, ці споруди експлуатуються з порушенням вимог природоохоронного законодавства, колегією суддів відхиляються, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 96 Водного кодексу України під час розміщення, проектування, будівництва, реконструкції і введення в дію підприємств, споруд та інших об'єктів, а також під час впровадження нових технологічних процесів повинно забезпечуватися раціональне використання вод. При цьому передбачаються технології, які забезпечують охорону вод від забруднення, засмічення і вичерпання, попередження їх шкідливої дії, охорону земель від засолення, підтоплення або переосушення, а також сприяють збереженню природних умов і ландшафтів як безпосередньо в зоні їх розміщення, так і на водозбірній площі водних об'єктів. Забороняється проектування і будівництво прямоточних систем водопостачання промислових підприємств, за винятком підприємств, які за технологією виробництва не можуть бути переведені на оборотне водопостачання. Забороняється здійснення проектів господарської та іншої діяльності без оцінки їх впливу на стан вод.

Згідно ч.5 ст. 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»підприємства, установи та організації, які розміщують, проектують, будують, реконструюють, технічно переозброюють, вводять в дію підприємства, споруди та інші об'єкти, а також проводять дослідну діяльність, що за їх оцінкою може негативно вплинути на стан навколишнього природного середовища, подають спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів та його органам на місцях спеціальну заяву про це.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з відповідною заявою до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів.

Крім цього, з вище викладеного аналізу нормативно-правових актів у сфері охорони навколишнього природного середовища вбачається, що здійснення діяльності із приймання та відведення стічних вод без забезпечення їх очищення не допускається.

Щодо доводів відповідача про невірність розрахунків завданих збитків, то такі не заслуговують на увагу, оскільки такі розрахунки здійснено у відповідності до ОСОБА_6, виходячи з показників, зазначених в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №59 від 23-28 грудня 2010р., який підписано представником відповідача без зауважень та на підставі актів відбору проб води та протоколів вимірювань показників складу та властивостей проб води, що скидаються з очисних споруд, які відповідачем не оспорювалися.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд,

Постановив:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2011 року у справі №5015/2306/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 комунального підприємства Миколаївводоканал залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 16.11.2011р.