РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 46/576 31.01.11

За позовомВідкритого акціонерного товариства Укртелеком в особі Київської міської філії
До Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
Пропро стягнення 634,66 грн.
Суддя Омельченко Л.В.
Представники:
Від позивачаМасловський І.А. представник за довіреністю від 12.10.2010 р.
Від відповідача не з`явився

31.01.2011 р. у судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в сумі 565.04 грн., 24.98 грн. пені, 34,50 грн. інфляційних збитків та 1,05 грн. 3% річних.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2010 р. № 46/576, яку призначено до розгляду на 31.01.2011 р.

У судове засідання, призначене на 31.01.2011 р., з`явився представник позивача, який надав в матеріали справи документи відповідно до вимог ухвали про порушення провадження у справі, надав пояснення по справі та підтримав позовні вимоги.

Відповідач уповноваженого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, вимоги ухвал суду не виконав, відзиву не подав. Враховуючи вищенаведене та відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору про надання телекомунікаційних послуг № 2139400 від 01.04.2007 р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством Укртелеком в особі Інформаційно-розрахункового центру Київської міської філії та Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України, відповідач є споживачем телекомунікаційних послуг, що надаються йому позивачем на платній основі.

Статтею 63 Закону України Про телекомунікації врегульовано порядок надання і отримання телекомунікаційних послуг. Умовою надання телекомунікаційних послуг є укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ та наявність оплати замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

У ст. 68 Закону України Про телекомунікації закріплено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо у разі одержання споживачем замовленої за передоплатою послуги.

За твердженням позивача станом на 01.05.2010 р. відповідач прострочив плату наданих йому телекомунікаційних послуг за вищевказаним договором в сумі 565,04 грн.

Згідно з позовною заявою періодом прострочення відповідача період з 01.01.2009 р. по 01.05.2010 р.

На підтвердження розміру прострочення відповідача та періодів прострочення позивачем подано суду розрахунок суми боргу в розмірі 565,04 грн., відповідно до якого за січень 2009 року відповідачем було отримано послуг вартістю 78,88 грн., лютий 2009 року 26,04 грн., березень 2009 року 35,15 грн., квітень 2009 року 26,04 грн., травень 2009 року 29,90 грн., червень 2009 року 31,50 грн., липень 2009 року 36,29 грн., серпень 2009 року 35,95 грн., вересень 2009 року 30,65 грн., жовтень 2009 року 29,33 грн., листопад 2009 року 29,33 грн., грудень 2009 року 29,33 грн., а також у січні, лютому, березні та квітні 2010 року по 29,33 грн.

Провівши арифметичний розрахунок наведених сум, суд встановив, що вартість наданих відповідачеві послуг за спірний період становить 506,38 грн. (2009 рік 389,06 грн., 2010 рік 117,32 грн.), а не 565,04 грн., як вказує позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи, без поважних причин не надав суду доказів на підтвердження відсутності заявленої до стягнення заборгованості, заявлені вимоги не заперечив.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 506,38 грн.

Крім основного боргу позивач просить сягнути з відповідача 24,98 грн. пені, 10,14 грн. 3 % річних з простроченої суми та 34,50 грн. інфляційної складової боргу.

Відповідно до ст. 36 Закону України Про телекомунікації споживачі телекомунікаційних послуг несуть відповідальність за порушення норм цього Закону, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідно до закону. У разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки подані позивачем розрахунки пені та нарахувань за ст. 625 Цивільного кодексу України не проведені згідно з розміром його боргу та за період дійсного прострочення виконання грошового зобов`язання, судом було проведено уточнений розрахунок ціни позову відповідно до встановлених сум боргу. При цьому, судом враховано, що період прострочення відповідача згідно з рахунками, які виставляв йому відповідач, слід рахувати з 21 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до уточненого розрахунку, проведеного судом, правильними до стягнення є 10,19 грн. 3 % річних, 50,49 грн. пені та 33,23 грн. інфляційної складової боргу.

Зважаючи на те, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, позов в частині стягнення інфляційної складової боргу слід задовольнити в межах перевірених судом сум, а розмір нарахувань 3 % річних за час прострочення відповідача та пені згідно з вимогами позивача.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, а судові витрати пропорційному покладенню на сторін відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Відкритого акціонерного товариства Укртелеком в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Горького, 40, ідентифікаційний код 01189910) 506 (п`ятсот шість) грн. 38 коп. боргу, 24 (двадцять чотири) грн. 98 коп. пені, 10 (десять) грн. 14 коп. 3 % річних з простроченої суми, 33 (тридцять три) грн. 23 коп. інфляційної складової боргу, 92 (дев`яносто дві) грн. 37 коп. державного мита та 213 (двісті тринадцять) грн. 71 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Л.В. Омельченко

Повне рішення складено: 04.02.2011 р.