ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.11 р. Справа № 16/8пд

Суддя господарського суду Донецької області В.В. Манжур,

при секретарі судового засідання Гавриленко І.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Маріуполь

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу „Октябрьський, м.Маріуполь

про визнання договору оренди від 24.11.05р. діючим, визнання видаткових кошторисів та акту прийому-передачі від 24.11.05р. невідємною частиною договору оренди від 24.11.05р. та письмовою згодою на виконання капітального ремонту,

За участю представників сторін :

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 голова (паспорт серія ВА № 635121, 21.02.1997р.)

СУТЬ СПОРУ: у судовому засіданні 10.03.2011р. було оголошено перерву до 14.03.2011р. відповідно до ст.77 ГПК України

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.01.2011р. порушено провадження по справі за позовом Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Маріуполь до Житлово-будівельного кооперативу „Октябрьський, м.Маріуполь про визнання договору оренди від 24.11.05р. діючим, визнання видаткових кошторисів та акту прийому-передачі від 24.11.05р. невідємною частиною договору оренди від 24.11.05р. та письмовою згодою на виконання капітального ремонту. За вказаною позовною заявою розгляд справи призначено на 27.01.2011р. 11год. 15хв. Судом визнано обов`язковою явку у судове засідання представників сторін, сторони у справі зобов`язані надати докази та документи, необхідні для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обовязками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не надавалось, на підставі чого справу було розглянуто без застосування зазначених засобів. Крім цього, розяснено вимоги ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір оренди 24.11.2005р., акт прийому-передачі від 24.11.05р., видаткові кошториси, належне виконання умов договору, з приводу чого просить визнати договір оренди від 24.11.2005р. діючим.

Відповідач у відзиві від 02.02.2011р. проти позовних вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та на той факт, що між сторонами укладений договір оренди за № 5 від 29.04.2007р. стосовно обєкту оренди, розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул.Лавіцького, 3.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

24 листопада 2005р. між Житлово-будівельним кооперативом „Октябрьський (Орендодавець) та Субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 (Орендар) був укладений договір оренди (далі за текстом договір оренди від 24.11.2005р.), згідно умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове володіння підвальне приміщення площею 24,26 кв.м, розташоване за адресою: м.Маріуполь, вул.Лавіцького, 3, про що складений акт прийому-передачі.

Згідно п.4.1. договору оренди від 29.04.2005р., строк оренди становить десять років з моменту підписання даного договору.

Відповідач у своєму відзиві, з посиланням на приписи ст.220 Цивільного кодексу України, зазначив, що договір оренди від 29.04.2005р. є нікчемним, оскільки сторонами недодержані вимоги про нотаріальне посвідчення договору, а тому 29 квітня 2007р. між сторонами був укладений договір оренди за № 5 (далі за текстом договір оренди № 5).

За умовами договору оренди № 5 Орендодавець (відповідач) передав Орендареві (позивачеві) у тимчасове платне користування площу 24,5 кв.м на цокольному поверсі будівлі, розташованій за адресою: м.Маріуполь, вул.Лавіцького, буд.3, про що складений акт прийому-передачі.

Згідно пункту 11.1. договору оренди № 5, договір вступає в силу з 01.05.2007р. та діє по 29.04.2010р.

В пункті 11.2. договору оренди № 5 сторони узгодили, що після підписання даного договору всі попередні переговори за ним, листи, попередні угоди та протоколи про намір з питань, які так та інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу.

Таким чином, сторони під час підписання договору оренди № 5 дійшли згоди щодо припинення договірних відносин за договором оренди від 29.04.2005р., у звязку з втратою ним юридичної сили.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання договору оренди від 29.04.2005р. діючим, однак, у позові не визначені правові підстави для визнання спірного договору діючим та правові норми, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог.

Суд звертає увагу позивача на приписи ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 зазначеної статті закріплює способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 20 Господарського кодексу України передбачає, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Зважаючи на втрату договором оренди від 29.04.2005р. юридичної сили та припинення договірних відносин за ним, оскільки між сторонами між сторонами був укладений договір оренди за № 5 від 29.04.2007р., та невизначеність позивачем правових підстав для визнання спірного договору діючим та правових норм, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, та на те, що заявлені позивачем вимоги про визнання договору оренди від 24.11.05р. діючим, не відповідають способам захисту цивільних прав, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Маріуполь до Житлово-будівельного кооперативу „Октябрьський, м.Маріуполь про визнання договору оренди від 24.11.05р. діючим.

Стосовно позовних вимог про визнання видаткових кошторисів та акту прийому-передачі від 24.11.05р. невідємною частиною договору оренди від 24.11.05р. та письмовою згодою на виконання капітального ремонту, суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 зазначеної статті закріплює способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 20 Господарського кодексу України передбачає, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Заявлені позивачем вимоги про визнання видаткових кошторисів та акту прийому-передачі від 24.11.05р. невідємною частиною договору оренди від 24.11.05р. та письмовою згодою на виконання капітального ремонту, не відповідають способам захисту цивільних прав, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Маріуполь до Житлово-будівельного кооперативу „Октябрьський, м.Маріуполь про визнання договору оренди від 24.11.05р. діючим, визнання видаткових кошторисів та акту прийому-передачі від 24.11.05р. невідємною частиною договору оренди від 24.11.05р. та письмовою згодою на виконання капітального ремонту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Манжур В.В.