ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" липня 2011 р. Справа № 17/070-11

За позовом Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України

до Житлово-комунального підприємства „Поліське

про стягнення 101 009,94грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 182/10 від 23.12.2010р.);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. від 01.06.2011р.);

ОСОБА_3 (дов. від 30.06.2011р.).

Обставини справи:

Дочірня компанія „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України (далі - позивач) звернулася з позовом до Житлово-комунального підприємства „Поліське (далі - відповідач) про стягнення 101 009,94грн. заборгованості, з яких: 80 800,98грн. основного боргу, 6 230,42грн. пені, 10 176,23грн. інфляційних втрат та 3 802,31грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17 від 23.09.2009р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.06.2011р. порушено провадження у справі № 17/070-11, розгляд справи призначено на 20.06.2011р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.06.2011р. розгляд справи відкладено на 01.07.2011р.

В судовому засіданні 01.07.2011р. оголошено перерву до 15.07.2011р.

У судовому засіданні 15.07.2011р. представником відповідача подано заперечення на позовні вимоги (а.с. 86-88), згідно якого останній просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, які заявлені до стягнення на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та відстрочити виконання рішення суду терміном на 3 місяці, яке прийнято судом.

Представник позивача повністю підтримав позов, заперечив проти зменшення розміру нарахованої пені та відстрочення виконання даного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2009р. між Дочірньою компанією „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України (Постачальник) та Житлово-комунальним підприємством „Поліське (Покупець) укладено договір поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17, за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупцю природний газ, за наявності його обсягів, а покупець прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в статті 2 договору.

За договором постачається імпортований природний газ, отриманий постачальником за договором поставки природного газу НАК „Нафтогаз України та постачальником. Газ, що постачається за договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не предметом договору (п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.5. договору постачальник передає покупцю в період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року газ в обсязі до 60 000 м3, в тому числі по місяцям (м3): жовтень: 15 000 м3, листопад: 20 000 м3, грудень: 25 000 м3. Обсяги газу, які планується поставити за договором можуть змінюватись протягом місяця на підставі заявки покупця з урахуванням оплат. Допускається відхилення обсягу споживання газу в розмірі не більше 5 % від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. договору планового обсягу поставки. У разі відхилення обсягу споживання газу від узгодженого сторонами згідно п. 2.1. договору планового обсягу поставки більше ніж на 5 % покупець зобовязується оплатити постачальнику обсяг поставки та додатково сплатити штраф відповідно до п. 7.9. договору. Сторони домовились відповідно до встановленого порядку оперативно змінювати обсяг і постачання газу в звязку з непередбаченими обставинами (аварії трубопроводів, стихійні лиха тощо).

Згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.3. договору постачання газу за договором здійснюється за умови виконання сторонами зазначених нижче зобовязань. Покупець зобовязується укласти технічну угоду щодо порядку обліку газу з газотранспортними або газодобувними, або газорозподільними підприємствами в пунктах приймання-передачі газу, зазначених у п. 4.1. договору. Про укладення цієї угоди покупець повідомляє постачальника протягом 3 днів з дати її укладення. Покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає постачальнику належним чином оформлену заявку, яку після затвердження постачальник за погодженням з НАК „Нафтогаз України до 25 числа місяця, що передує звітному, надає філії „Обєднане диспетчерське управління ДК „Укртрансгаз для включення її до планового розподілу газу на відповідний місяць поставки.

Пунктами 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору встановлено, що постачальник передає газ покупцеві на комерційному вузлі/вузлах обліку газу покупця (надалі - пункти приймання-передачі). Право власності на газ переходить від постачальника до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця з урахуванням п. 3.5.1. договору. Обсяг газу, визначений згідно п. 4.3. договору є підставою для визначення обсягу газу, переданого за договором в пунктах приймання-передачі. Приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначається фактичний обсяг переданого газу, ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається за встановленою формою на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газотранспортним підприємством та споживачами з урахуванням планового обсягу поставки, наданого постачальником. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобовязується надати постачальнику два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та погоджені газотранспортним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу та реєстр обсягів реалізації газу.

Ціна за 1 000 м3 природного газу становить 2 020,25грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2 %; - податок на додану вартість за ставкою 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 122грн. з ПДВ. До сплати за 1 000 м3 природного газу 2 619,19грн. з ПДВ. Сторони домовились, що ціна за 1 000 м3 природного газу у відповідному періоді споживання газу та вартість його транспортування, розподіл і постачання встановлюється на рівні граничної ціни та тарифів, затверджених уповноваженим державним органом. Ціна на газ, тарифи його транспортування, розподіл і постачання встановлюється на рівні граничної ціни та тарифів, затверджених уповноваженим державним органом. Ціна на газ, тарифи на його транспортування, розподіл та постачання можуть змінюватись у разі прийняття уповноваженими органами відповідних нормативних актів. У разі зміни ціни на газ, тарифів на його транспортування, розподіл та постачання, сторонами в обовязковому порядку здійснюється перерахунок за спожитий газ за новими цінами та тарифами. Загальна сума договору складається із сум вартості місячних поставок газу (п.п. 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ згідно п. 5.1. проводиться грошовими коштами у такому порядку: - перша оплата в розмірі 34 % від вартості запланованих місячних обсягів газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця; - подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 % від вартості запланованих місячних обсягів газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01.10.2009р. по 31.12.2009р., а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення.

21.12.2009р. між Дочірньою компанією „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України (Постачальник) та Житлово-комунальним підприємством „Поліське (Покупець) укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки природного газу № 06/09-874 БО-17 від 23.09.2009р., за умовами якої сторони домовились доповнити п. 2.1. договору п.п. 2.1.1. в наступній редакції: „2.1.1. Постачальник передає покупцю в період з 01.01.2010р. по 30.04.2010р. газ в обсязі до 140 тис. м3, в тому числі по місяцям (м3): січень: 45 м3, лютий: 40 м3, березень: 45 м3, квітень: 10 м3, пункт 11.1. договору викладено в наступній редакції: „11.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01.10.2009р. по 30.04.2010р., а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Суд встановив, що позивачем, на виконання п. 1.1. договору поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17, за період з жовтня 2009р. по березень 2010р. поставлено, а відповідачем прийнято від позивача природний газ загальною вартістю 145 847,10грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами передачі-приймання природного газу для вироблення теплової енергії для бюджетних установ та організацій та інших споживачів (а.с. 22-27).

Відповідач, за отриманий за період з жовтня 2009р. по березень 2010р. природний газ розрахувався частково на суму 65 046,12грн., внаслідок чого борг відповідача перед позивачем, на момент судового розгляду справи, склав 80 800,98грн. (145 847,10грн. 65 046,12грн.), що підтверджується реєстром платежів відповідача (а.с. 48) та поясненнями представників сторін.

Предметом позову є вимога про стягнення 80 800,98грн. основного боргу, 6 230,42грн. пені, 10 176,23грн. інфляційних втрат та 3 802,31грн. 3 % річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що позивач, на виконання п. 1.1. договору поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17 від 23.09.2009р., за період з жовтня 2009р. по березень 2010р. поставив, а відповідач прийняв - природний газ загальною вартістю 145 847,10грн.; відповідач, в порушення п. 6.1. договору поставки № 06/09-875 БО-17 від 23.09.2009р., за отриманий від позивача природний газ, станом на момент судового розгляду справи розрахувався частково на суму 65 046,12грн., внаслідок чого борг відповідача перед позивачем, на момент судового розгляду справи склав 80 800,98грн. (145 847,10грн. 65 046,12грн.), що підтверджується реєстром платежів відповідача (а.с. 48) та поясненнями представників сторін.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 80 800,98грн., розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 80 800,98грн. основного боргу підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17 від 23.09.2009р., позивачем за період з 06.11.2010р. по 06.05.2011р. нарахована пеня в сумі 6 230,42грн., зокрема: 611,84грн. за період з 06.11.2010р. по 22.11.2010р., 5 618,58грн. за період з 23.11.2010р. по 06.05.2011р.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 7.2. договору сторонами погоджено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Неустойка нараховується постачальником за шість місяців, що передують моменту звернення з претензією або позовом (п. 7.10. договору).

Враховуючи вищевикладене, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 7), суд обмежив її нарахування шістьмома місяцями, що передують моменту звернення з позовом, зокрема за період з 06.12.2010р. (шість місяців, що передують моменту звернення з позовом, 07.06.2011р.) до 06.05.2011р. (кінцева дата нарахування пені, вказана позивачем у розрахунку). Відтак, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 06.12.2010р. по 06.05.2011р. на суму боргу 80 800,98грн. становить 5 215,54грн. Відтак, вимога про стягнення 6 230,42грн. пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 5 215,54грн. пені.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17 від 23.09.2009р., позивачем за період з 11.11.2009р. по 31.03.2011р. нараховано 10 176,23грн. інфляційних втрат та 3 802,31грн. 3 % річних за період з 11.11.2009р. по 06.05.2011р.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, та враховуючи визначену судом суму основного боргу, яка підлягає стягненню за договором поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання № 06/09-875 БО-17 від 23.09.2009р., арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.11.2009р. по 31.03.2011р. та 3 % річних, нарахованих за період з 11.11.2009р. по 06.05.2011р. складає 10 176,23грн. інфляційних втрат та 3 804,58грн. 3 % річних. Відтак, вимога про стягнення 10 176,23грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю, а вимога про стягнення 3 802,31грн. 3 % річних підлягає задоволенню в розмірі 3 802,31грн., оскільки суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 80 800,98грн. основного боргу, 5 215,54грн. пені, 10 176,23грн. інфляційних втрат та 3 802,31грн. 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 15.07.2011р. представником відповідача подано заперечення на позовні вимоги (а.с. 86-88), згідно якого останній просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, які заявлені до стягнення на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Арбітражного процесуального кодексу України), арбітражний суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (п. 2.4. роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" № 02-5/293 від 29.04.1994р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 34 ГПК України, суду не доведено наявності у спірному правовідношенні виняткових випадків, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

Водночас у судовому засіданні 15.07.2011р. представником відповідача подано заперечення на позовні вимоги (а.с. 86-88), згідно якого останній просив суд відстрочити виконання рішення суду терміном на 3 місяці.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України" N 02-5/333 від 12.09.1996р. підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення, зокрема, те, що на даний час триває процедура перерахування коштів з державного бюджету на користь позивача, у звязку з чим відповідачеві потрібен час для погашення суми боргу в розмірі 80 800,98грн., не є тією виключною обставиною, яка є підставою для відстрочення виконання даного судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на той факт, що відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України не доведено суду наявності підстав для відстрочення виконання даного судового рішення та те, що представник позивача заперечив проти такого відстрочення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги відповідача про відстрочення виконання судового рішення.

Аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2011р. у справі № 30/325.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства „Поліське (07350, Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, вул. Садова, буд. 1; ) на користь Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України (04116, Шевченківський р-н., вул. Шолуденка, буд. 1; ) 80 800 (вісімдесят тисяч вісімсот гривень) 98 коп. основного боргу, 5 215 (пять тисяч двісті пятнадцять гривень) 54 коп. пені, 10 176 (десять тисяч сто сімдесят шість гривень) 23 коп. інфляційних втрат, 3 802 (три тисячі вісімсот дві гривні) 31 коп. 3 % річних, 999 (девятсот девяносто девять гривень) 95 коп. державного мита та 233 (двісті тридцять три гривні) 62 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя П.В. Горбасенко

Повне рішення складено: 19.07.2011р.