ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.11 Справа № 5015/4390/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Галлак», м.Борислав, Львівської області від 14.10.2011р. №25

на рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011р.

у справі № 5015/4390/11

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Галлак», м.Борислав, Львівської області

про стягнення збитків у розмірі 34264,28грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.10.2011р. у справі №5015/4390/11 (суддя Станько Л.Л.) позов задоволено повністю та стягнено з Відкритого акціонерного товариства «Галлак»на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області збитки у розмірі 34264,28 грн., а також стягнено з Відкритого акціонерного товариства «Галлак»в дохід державного бюджету 342,64 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не доведено відсутність його вини у незаконному відчуженні обєкту державної власності, а навпаки його вину доведено згаданими рішеннями суду при визнанні недійсним біржового контракту в частині включення павільйону, у звязку з чим вимоги позивача про відшкодування збитків державі правомірні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Відкрите акціонерне товариство «Галлак»оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як місцевим господарським судом не повно зясовано усі обставини справи, через що суд дійшов невірного висновку та прийняв незаконне рішення, яке просить скасувати в позові відмовити повністю.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу від 14.11.2011р. №10-11-06618 (вх.№8929 від 15.11.2011р.) та в судовому засіданні представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області спростовує доводи скаржника та зазначає про законність та обгрунтованість рішення місцевого суду, у звязку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011р. у справі №5015/4390/11 скасувати, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернулося до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Галлак»на користь держави 34264,28 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що будівлю павільйону під інвентаризаційним номером 01-65 бази відпочинку в с.Коритище, Дрогобицького району (на даний час Турківський район), передано у безкоштовне користування відповідачу як обєкт соціально-побутового призначення. Однак, відповідачем як користувачем, незаконно відчужено власність позивача третій особі і біржовий контракт №032-С-03 від 24.01.2003 року укладений на ВАТ «Міжнародна Європейська товарна біржа»між ВАТ «Галлак»та ОСОБА_4 в частині включення до предмету даної угоди павільйону визнано недійсним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14 липня 2010 року у справі №2-12/10.

Оскільки наслідком визнання недійсним біржового контракту є повернення кожною із сторін в натурі всього що сторона одержала на виконання даного правочину (ст.216 ЦК України), тобто повернення будівлі-павільйону, а фактичне повернення цієї будівлі неможливе, позивач просить стягнути з відповідача збитки, розмір яких обчислено станом на 11.04.2011р. на підставі розрахунку, затвердженого 12.04.2011р. начальником РВ ФДМУ по Львівській області ОСОБА_5, який розроблено відповідно до «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996р. №116, на виконання п.3 наказу ФДМУ від 17.07.2009р. №1104 з врахуванням результатів перевірки ВАТ «Галлак»на предмет збереження, утримання та використання державного майна, яке не увійшло до статутного фонду товариства у процесі приватизації, проведеної 23.06.2005р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області, у відповідності до ч.2 ст.24 Закону України «Про приватизацію державного майна»(в редакції Закону України від 18.05.2000р.) передано ВАТ «Галлак»у безкоштовне користування будівлю павільйону під інвентаризаційним номером 01-65 бази відпочинку в с.Коритище, Дрогобицького району (на даний час Турківський район), як обєкт соціально-побутового призначення.

Частиною 2 ст. 24 ЗУ України «Про приватизацію державного майна»в редакції Закону України від 18.05.2000р. №1724-11 за рішенням державного органу приватизації об'єкти соціально-побутового призначення в разі відмови трудових колективів підприємств, що приватизуються, від приватизації цих об'єктів можуть передаватися у комунальну власність відповідних територіальних громад відповідно до законодавства. У разі неможливості утримання за рахунок коштів місцевого бюджету об'єктів соціально-побутового призначення, створених за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) підприємства, що приватизується, а також за наявності згоди відкритого акціонерного товариства, створеного у процесі приватизації та корпоратизації на базі вказаного підприємства, зазначені об'єкти можуть передаватися у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України у безстрокове безоплатне користування такому товариству за умови їх цільового використання та належного утримання і без права продажу. Подальша приватизація таких об'єктів здійснюється відповідно до закону.

У відповідності до Інструктивного листа Фонду державного майна України від 06.03.2003р. №10-25-2822 безоплатна передача, яка визначена ст. 24 ЗУ України «Про приватизацію державного майна»не є відчуженням зазначеного майна, а є підставою для передачі обєктів соціально-побутового призначення в безоплатне користування.

Натомість відповідачем як користувачем незаконно відчужено власність позивача третій особі, у звязку з чим, рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14.07.2010р. у справі №2-12/10 біржовий контракт №032-С-03 від 24.01.2003 року укладений на ВАТ «Міжнародна Європейська товарна біржа між ВАТ «Галлак»та ОСОБА_4 визнано недійсним в частині включення до предмету даної угоди павільйону. Дане рішення набрало законної сили, так як в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.01.2011р. (а.с.5-8,9).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, наслідком визнання недійсним біржового контракту №032-С-03 від 24.11.2003 року, є повернення кожною із сторін в натурі все, що сторона одержала на виконання даного правочину, а зокрема: повернення майна - будівлі-павільйону 10x6x4, інвентаризаційний номер 01-65, за адресою Львівська область, Турківський р-н, с. Коротище, вул. І. Франка, 42, у власність Держави.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 14 липня 2010 року по справі №2-12/10 встановлено, що майно - будівля-павільйон, 1981 року випуску, інвентаризаційний номер 01-65, за адресою Львівська область, Турківський р-н, с. Коротище, вул. І. Франка, 42, вибуло із володіння власника - Держави, не з його волі.

Тому, належним способом захисту порушеного права державної власності на майно було би звернення Держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до набувача майна - будівлі-павільйону 10x6x4, із заявою про його витребування. Крім цього, Рішенням Апеляційного суду Львівскої області по справі №22ц-540 від 25 січня 2011 року встановлено, що позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області не заявляло вимог про витребування майна у ОСОБА_6, останнього набувача зазначеного майна, шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Однак із вказаними вимогами Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області до власника (ОСОБА_6Р.) даного майна не зверталось.

Крім цього, позивачем не надано суду доказів знищення чи пошкодження даного майна, що знову ж таки вказує на можливість Держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернутись до набувача майна із відповідним віндикаційним позовом, спрямованим на захист порушеного права державної власності.

Таким чином, Господарський судом Львівської області вийшовши за межі позовних вимог та предмет дослідження судової справи та прийшов до необгрунтованого висновку про неможливість витребування майна від добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що за відсутності належних доказів про неможливість повернення майна в натурі безпідставним є також застосування наслідків, передбачених ст.216 ЦК України, щодо відшкодування збитків.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються,

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно

до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість

додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала

збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків,

мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Так зокрема, пункт 1 частини 1 ст. 225 ГК України вказує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, крім іншого вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 1 порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування матеріальних цінностей), затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року №116 цей порядок встановлює механізм визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, крім дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.

Таким чином, вказаним Порядком передбачений вичерпний перелік підстав - діянь внаслідок яких були заподіяні збитки, а саме: розкрадання, нестача, знищення (псування).

Натомість позивачем жодним чином не обґрунтовано підставності застосування порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування матеріальних цінностей), затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року №116, при вчиненні ВАТ «Галлак»господарського правопорушення, яке мало місце, виходячи із фактичних обставин справи, та яке відбулось внаслідок укладення цивільно-правової угоди - біржового контракту №032-С-03 від 24 січня 2003 року., а не внаслідок розкрадання, нестачі чи знищення (псування) будівлі-павільйону.

Крім цього, господарським судом Львівської області при винесенні оскаржуваного рішення від 04.10.2011 року було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи внаслідок чого було допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального права, а зокрема ст. 261 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У своїй позовній заяві Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області вказує, що ще 08.02.2006 року проведено перевірку, в результаті якої складено акт перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна -об'єктів бази відпочинку в с. Коротище, Турківського району, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Галлак»в процесі приватизації, але перебуває на його балансі. В ході даної перевірки було встановлено, що будівлю павільйону реалізовано ВАТ «Галлак»в рахунок погашення податкової заборгованості, відповідно до біржового контракту №032-С-03.

Таким чином, про порушення права державної власності на будівлю-павільйон, 1981 року випуску, інвентаризаційний номер 01-65, за адресою Львівська область, Турківський р-н, с. Коротище, вул. І. Франка, 42, а відповідно і про заявлене позивачем заподіяння збитків Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області дізналось ще 08.02.2006 року.

А тому, строк позовної давності на заявлені позивачем вимоги про стягнення заподіяних внаслідок цього збитків закінчився ще 08.02.2009 року.

Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено поважності причин пропуску встановленого чинним законодавством України строку на звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Отже, господарський суд Львівської області дійшов до невірного висновку про те, що право на позов в РВФДМУ виникло з моменту вступу в силу рішення Турківського районного суду від 14.07.2010р. у справі №2-12/10 про визнання недійсним біржового контракту №032-С-03 від 24.01.2003 року, оскільки ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а про відчуження будівлі павільйону позивачу було відомо ще 08.02.2006 року, внаслідок проведеної перевірки.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що ВАТ «Галлак»звернулося до господарського суду Львівської області із заявою від 04.10.2011р. №04/10-11/01 (а.с.27) про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а також вище викладений аналіз обставин справи, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про сплив позовної давності, що у відповідності до ст.267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд визнав встановленими обставини, що мають значення для справи за відсутності належних та допустимих доказів, у звязку з чим зробив невідповідні висновки, а також невірно застосував норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, а тому, у відповідності до ст. 104 ГПК України є підставою для скасування цього рішення.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в порядку ст.49 ГПК України, слід віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 101,103-105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд,-

Постановив:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Галлак»задоволити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011р. у справі №5015/4390/11 скасувати.

3. Прийняти нове рішення. В позові відмовити повністю.

4. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 17.11.2011р.