ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" серпня 2011 р. Справа № 26/089-11

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Камянець-Подільський до Дочірнього підприємства „Кюне і Нагель, смт. Гостомель про стягнення 7 543,66 грн. за участю представників позивача не зявилися, відповідача ОСОБА_2, довіреність № б/н від 15.12.2010 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача про визнання права на стягнення боргу та штрафних санкцій з відповідача у розмірі 4 843,66 грн., в т.ч. 3 500,00 грн. основного боргу, 87,16 грн. 3% річних, 381,50 грн. інфляційної складової боргу та 875,00 грн. штрафу, визнання права на повний розмір відшкодування нанесених відповідачем збитків у розмірі 2 700,00 грн, стягнення 7 543,66 грн., з яких 3 500,00 грн. основного боргу, 87,16 грн. 3% річних, 381,50 грн. інфляційної складової боргу, 875,00 грн. штрафу та 2 700,00 грн. збитків у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань з оплати наданих послуг за заявкою-договором № 21-8911-005-055 від 12.05.2010 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.06.2011 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.06.2011 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2011 року розгляд справи було відкладено на 14.07.2011 року.

Через канцелярію суду 08.07.2011 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому визнав позов частково на суму 419,50 грн., в іншій частині в позові просив відмовити.

У судових засіданнях 14.07.2011 року та 28.07.2011 року оголошувалися перерви відповідно на 28.07.2011 року та 04.08.2011 року.

Через канцелярію суду 01.08.2011 року позивач надав письмові пояснення щодо підстав стягнення збитків у сумі 2 702,17 грн., клопотання про стягнення з відповідача судових витрат повязаних із явкою до суду у сумі 461,46 грн. та заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 6 670,83 грн., з яких 3 500,00 грн. основного боргу, 87,16 грн. 3% річних, 381,50 грн. інфляційної складової боргу, 2 702,17 грн. збитків.

У судовому засіданні 04.08.2011 року позивачем було подано клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.08.2011 року суд продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 18.08.2011 року.

Представник позивача у судове засідання 18.08.2011 року не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що незявлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.05.2010 року між Дочірнім підприємством „Кюне і Нагель (замовник) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) укладено заявку-договір № 21-8911-005-055 про виконання перевезення вантажу автотранспортом на наступних умовах: маршрут: Дніпропетровськ-Харків-Суми-Чернігів; строк доставки вантажу: 14-15 травня 2010 року; найменування вантажу: кондитерські вироби; загальна вартість фрахту: 3 500,00 грн.

Відповідно до п. 16 заявки-договору замовник оплачує рахунки перевізника кожного вівторка кожного тижня місяця на умовах відстрочки платежу ? 15-20 днів з дати подачі замовнику оформлених належним чином оригіналів необхідних для оплати документів.

Пунктом 19 заявки-договору сторони погодили наступні вимоги до транспорту: транспорт повинен бути чистим і сухим, без запахів, без пошкоджень, придатний для перевезення харчових продуктів.

Згідно п.п. 11.5, 11.6 та 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року (првила) товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до п. 12.3 Правил забороняється використання рухомого складу, призначеного для перевезення харчових продуктів, для перевезення інших вантажів.

Згідно п. 15.1 правил у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

На виконання вищезазначеної заявки-договору позивач доставив частину вантажу в перший пункт призначення (м. Харків), що підтверджується товарно-транспортною накладною №546911 від 13.05.2011 року.

Факт отримання вантажоодержувачем вантажу підтверджується його відміткою у графі „Вантаж одержав вищезазначеної товарно-транспортної накладної.

Вартість фрахту до першого пункту призначення (м. Харків) згідно п.15 заявки-договору та пояснень сторін складає 1 187,50 грн.

11.06.2010 року позивач надіслав відповідачу всі необхідні для оплати документи, проте, в порушення своїх договірних зобовязань (п. 16 заявки-договору) відповідач не оплатив вартість фрахту до першого пункту призначення в м. Харків.

Окрім цього, позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач не оплатив вартість фрахту до другого (м. Суми) та третього (м. Чернігів) пунктів призначення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач свої зобовязання, щодо перевезення вантажу до другого пункту призначення (м. Суми) виконав з порушенням умов заявки-договору та вимог п. 12.3 Правил, оскільки довантажив в автомобіль сторонній вантаж, не зазначений у накладних, в результаті чого вантажоодержувач відмовився від прийняття вантажу, про що зробив відповідну відмітку у товарно-транспортній накладній № 546909 від 13.05.2011 року.

Також позивач, в порушення умов заявки-договору не здійснив перевезення вантажу до третього пункту призначення (м. Чернігів), оскільки надана позивачем товарно-транспортна накладна № 546910 від 13.05.2010 року не містить жодної відмітки про отримання вантажу вантажоотримувачем, та в матеріалах справи відсутній акт розбіжностей в розумінні п. 15.1 Правил.

З огляду на вищезазначені обставини, судом встановлено факт неналежного виконання позивачем своїх зобовязань за заявкою-договором, щодо перевезення вантажу до другого (м. Суми) та третього (м. Чернігів) пунктів призначення.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву поданому через канцелярію суду 08.07.2011 року визнав позов в частині стягнення основного боргу на суму 419,50 грн.

Відповідно до ч. 5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнання відповідачем позову не порушує прав третіх осіб і не суперечить законодавству.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 3 500,00 грн. заборгованості за послуги перевезення підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 1 187,50 грн. за перевезення вантажу до першого пункту призначення (м. Харків) (сума підтверджена належними та допустимими доказами). В іншій частині вимог, щодо сплати заборгованості за перевезення вантажу до другого (м. Суми) та третього (м. Чернігів) пунктів призначення в позові слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати послуг з перевезення вантажу до першого пункту призначення (м. Харків), вимоги позивача про стягнення інфляційних сум та 3% річних є обґрунтованими, однак підлягають стягненню частково в розмірі 33,38 грн. 3% річних та 135,38 грн. інфляційних сум, які нараховані судом відповідно до вимог закону та умов договору. В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних сум та 3% річних в позові слід відмовити.

Предметом даного судового спору є також вимога про стягнення з відповідача 2 702,17 грн. збитків, завданих доставкою позивачем частини товару в м. Дніпропетровськ, що не передбачено умовами заявки-договору.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Таким чином, юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина правопорушника. Перші три елементи розглядаються як обєктивні умови відповідальності, доведення наявності яких покладається на кредитора. Четвертий складовий елемент правопорушення - вина є субєктивною умовою цивільно-правової відповідальності особи, яка порушила зобовязання. Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, але й сам факт порушення боржником його обовязку та причинний зв'язок між цим порушення і шкодою. Навпаки, щоб звільнитись від відповідальності, боржник має довести відсутність своєї вини.

Позивач вимогу щодо відшкодування збитків у розмірі 2 702,17 грн. обґрунтовує тим, що дані збитки завдані йому відповідачем, оскільки за його дорученням була здійснена доставка неприйнятого вантажу у місто Дніпропетровськ, внаслідок чого позивач поніс додаткові витрати в сумі 2 702,17 грн.

Проте, позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою і його вини у заподіянні завданих збитків.

Окрім того, позивач не належним чином виконав взяті на себе зобовязання за заявкою-договором щодо перевезення вантажу до другого (м. Суми) та третього (м. Чернігів) пунктів призначення, і саме тому змушений був доставити неприйнятий товар в м. Дніпропетровськ.

За частиною 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення 2 702,17 грн. збитків відсутні, у звязку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Позивач просить покласти на відповідача судові витрати, що складаються з 102,00 грн. державного мита, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 461,46 грн. витрат повязаних із явкою до суду.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено склад судових витрат, до яких включаються державне мито, суми, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрати, повязані з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплата послуг перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, повязані з розглядом справи.

Однак, витрати повязані із явкою до суду не є судовими витратами в розумінні ст. 44 ГПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Виходячи з положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає до стягнення 20,74 грн. державного мита та 47,98 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 78, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства „Кюне і Нагель (08290, Київська обл., смт. Гостомель, вул. Садова, 26 а, код 24596990) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (32300, м. Камянець-Подільський, вул. Д. Галицького, 9А/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 187 (одну тисячу сто вісімдесят сім) грн. 50 коп. основного боргу, 33 (тридцять три) грн. 38 коп. 3% річних, 135,38 (сто тридцять пять) грн. 38 коп. інфляційної складової боргу, 20 (двадцять) грн. 74 коп. державного мита та 47 (сорок сім) грн. 98 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині в позові відмовити

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя Т.Д. Лилак

Повне рішення складено 23.08.2011р.