ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2011 р. Справа № 5021/369/2011

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Барбашова С.В., Білецька А.М.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Харків (вх. № 2178С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 14.04.2011 р. по справі № 5021/369/2011

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Харків

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_4 Україна, м. Шостка Сумської області

про стягнення заборгованості в розмірі 336 160,98 грн.

встановила:

Позивач - Фізична особа підприємець ОСОБА_1, м. Харків звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача - ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_4 Україна, м. Шостка, Сумської області 336 160,98 грн. боргу, з посиланням на те, що право на його стягнення він набув уклавши з ТОВ «Мартус»договір відступлення права вимоги № 3 юр. від 08.06.2010 р., згідно з умовами якого ТОВ «Мартус» відступило позивачу таке право вимоги. Крім того, позивачем також було заявлені до стягнення судові витрати.

Рішенням господарського суду Сумської області (суддя Левченко П.І.) від 14.04.2011 р. по справі № 5021/369/2011 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване з посиланням на безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що господарський суд при винесенні рішення не правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та безпідставно зробив висновок про підробку наданих позивачем в обґрунтування своїх вимог доказів, не володіючи при цьому спеціальними знаннями в цій сфері.

Крім того, суд, на думку позивача проігнорував факт наявності у відповідача перед ТОВ «Мартус» заборгованості за договором № 475 від 18.02.2008 р. та його додатковою угодою до цього договору від 01.07.2008 року, право вимоги з якого в т.ч., ТОВ „Мартус згодом і відступило позивачеві за договором № 3 юр. від 08.06.2010 р. На думку позивача, факт існування заборгованості підтверджується відповідними актами виконаних робіт, які відповідач безпідставно відмовився підписати.

Разом з тим, у власних письмових поясненнях позивач також зазначає, що у договорі № 1/1 від 26.02.2010 р. ТОВ „Мартус та відповідач встановили спосіб виконання зобовязань, а саме, ТОВ „Мартус спочатку надавало послуги, а відповідач в подальшому їх приймав та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що аналіз договорів № 475 від 18.02.2008 р. та № 1/1 від 26.02.2010 р., невиконанням умов яких відповідачем позивач обґрунтовує власні позовні вимоги, дає змогу дійти висновку що вони не містять будь-якої заздалегідь визначеної ціни або розміру компенсації за виконання вказаних договорів; тобто вартість наданих робіт/послуг за договором визначена сторонами (ТОВ „Мартус та відповідачем) не була; що позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано як доказів наявності заборгованості відповідача за вказаними договорами, так і її розміру; що лист б/н б/д, який нібито підписано генеральним директором підприємства відповідача, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, як про це зазначає позивач та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції 08.06.2010 р. між ТОВ «Мартус»та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 3 юр. відповідно до п 1.1 якого цедент (ТОВ «Мартус») відступило цессіонарію (позивачу) право вимоги з ВАТ „Шосткинського гормолкомбінату (боржника) заборгованості в розмірі 336 160,98 грн.

Пунктом 2.1. договору відступлення права вимоги передбачено, що цедент (ТОВ «Мартус») зобовязаний передати цессіонарію (позивачу) всі документи, що підтверджують право вимог, зазначене в пункті 1.1. цього договору, тобто право вимоги з відповідача заборгованості у розмірі 336 160 грн. 98 коп.

З посиланням на умови зазначеного договору позивач звернувся до господарського суду з позовом по даній справі в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість в вищевказаній сумі.

В якості доказів, що підтверджують право вимоги з відповідача заборгованості, позивач у своїй позовній заяві посилається на договір дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р., на договір №1/1 від 26.02.2008р. про надання маркетингових послуг, та на лист від 04.03.2010 р., яким відповідач зобовязався компенсувати 100 % витрат в березні 2010 року за проведення маркетингових заходів в національних та локальних мережах: оплату авторизації, оплату дегустаційного товару.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позивачем при зверненні до суду не надано належних доказів наявності у відповідача заборгованості перед ТОВ «Мартус».

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення. Крім того, зазначене рішення також підлягає залишенню без змін з інших підстав та мотивів, не зазначених в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 512 ГПК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, новий кредитор набуває права вимагати від боржника виконання зобовязань виключно у випадку укладання відповідної угоди з первісним кредитором у визначеній законом формі.

Господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення не звернув уваги на той факт, що в договорі відступлення права вимоги № 3 юр. від 08.06.2010 р. позивачем та ТОВ «Мартус»не ідентифіковано право вимоги, за якими саме зобовязаннями (правочинами) відбулася заміна кредитора. П. 1.1 договору містить виключно посилання на відступлення права вимоги з ВАТ „Шосткинського гормолкомбінату (боржника) заборгованості в розмірі 336 160,98 грн., при цьому договір не містить посилань, за якими саме правочинами (договорами) ця заборгованість виникла, в яких зобовязаннях відбулася заміна первісного кредитора - ТОВ «Мартус»на нового кредитора ФОП Ортиков.

Зазначене свідчить про те, що при укладанні договору № 3 юр. від 08.06.2010 р. заміна кредитора в зобовязаннях за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008р. про надання маркетингових послуг в розумінні положень ст. ст. 512-514, 628 ЦК України не відбулася, а відповідні доводи позивача про відповідну заміну є безпідставними та не доведеними належними доказами.

Зазначене зумовлює безпідставність вимог позивача про виконання відповідачем своїх зобовязань за вищезазначеними договорами щодо оплати заборгованості за виконані ТОВ «Мартус» роботи та надані послуги, оскільки таке право відповідно до закону належить виключно стороні за цими договорами - ТОВ «Мартус». Проте, сторони не надали доказів того, що воно останнім у встановленому законом порядку позивачу в рамках договору відступлення права вимоги № 3 юр. від 08.06.2010 р. відступалося.

Посилання позивача на передання ТОВ «Мартус» відповідних документів, які свідчать про передачу права вимоги заборгованості за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг, судом до уваги не приймається, оскільки сам факт передання документів без належної ідентифікації зобовязань, у яких відбувається заміна кредитора не може свідчити про таку заміну саме в рамках договору дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договору №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг.

Крім того, позивач також не довів належними та допустимими доказами факт наявності у відповідача перед ТОВ «Мартус»заборгованості за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг, про що правомірно зазначив господарський суд в оскаржуваному рішенні. У звязку з чим, не може вважатися переданим також право не існуючої вимоги або вимоги, строк виконання якої не настав.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В ст. 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції.

Як вже було зазначено вище, як на докази, що підтверджують право вимоги, позивач посилається на договір дистрибуції № 475 від 18.02.2008р. та на договір №1/1 від 26.02.2008р. про надання маркетингових послуг, а також на лист від 04.03.2010р., яким відповідач зобовязався компенсувати 100 % витрат в березні 2010 року за проведення маркетингових заходів в національних та локальних мережах : оплату авторизації, оплату дегустаційного товару.

В розумінні положень ст.ст. 32, 34 ГПК України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" доказами, які б могли засвідчити факт наявності заборгованості за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг можуть бути виключно первинні документи.

Господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення правомірно зазначив, що вищезазначені документи, копії яких позивач додав до позовної заяви не підтверджують будь якої суми заборгованості відповідача перед ТОВ «Мартус»та наявності будь якого права вимоги, що могло б бути переданим ТОВ «Мартус»позивачеві.

Зокрема, пунктом 2.2 договору № 1/1 від 26.02.2008р., укладеного ВАТ «Шосткинський міськмолкомбінат»з ТОВ «Мартус», визначено, що детальний опис послуг/робіт, їх вартість, обєм, строки, умови надання (виконання) конкретизуються сторонами у відповідних додатках до цього договору.

Згідно з пунктом 5.1. договору № 1/1, вартість послуг по договору зазначається в додатках, які є невідємною частиною договору.

Жодного підписаного відповідачем додатку до договору та жодного підписаного відповідачем акту здачі прийняття робіт, які могли б підтверджувати наявність заборгованості відповідача перед ТОВ «Мартус», позивач суду не надав.

Так само правомірними є висновки господарського суду про те, що позивачем не надано будь яких доказів наявності заборгованості відповідача перед ТОВ «Мартус»за договором № 475 від 18.02.2008 року.

Порядок розрахунку відповідача перед ТОВ «Мартус»узгоджено сторонами в додатковій угоді від 01.07.2008 р. до цього договору.

П. 5.1-5.2 даної додаткової угоди передбачено, що по закінченню звітного періоду ТОВ «Мартус»надає відповідачу на підпис акт здачі-приймання наданих послуг і податкову накладну. Оплата відповідачем здійснюється на протязі 10 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання наданих послуг.

Жодного належного та допустимого доказу виконання ТОВ «Мартус»робіт (надання послуг) в рамках зазначеного договору позивачем суду також не надано.

Посилання позивача про безпідставне ухилення відповідача від підписання актів про виконання робіт (надання послуг), за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг судом до уваги не приймаються, оскільки вони жодним чином не доведені. Так само не доведені позивачем і факти безпосереднього виконання ТОВ «Мартус»робіт (надання послуг) за вищезгаданими договорами.

Також позивачем не надано інших первинних документів, які б могли засвідчити існування зазначених обставин.

Тобто, наявність заборгованості та її розмір позивачем належними та допустимими доказами в розумінні відповідних положень ст. 32-34 ГПК України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не доведена, про що правомірно зазначив господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Так само правомірними є висновки суду щодо відхилення як належних доказів наданих позивачем листів від 04.03.2010 р. та б/н б/д.

Копія листа від 04.03.2010 р. (том 1,а.с.39) свідчить про загальний характер цього листа, який не містить адресата, не містить будь яких певних посилань на певні зобовязання відносно певної особи, а відтак не є доказом існування заборгованості відповідача перед ТОВ «Мартус».

Наданий позивачем разом з письмовими поясненнями по справі оригінал листа б/н б/д (т.2, а.с.35), на який посилається позивач, не містить ні дати його складання, ні номера. Зазначене не дає змогу ідентифікувати, з якою метою та коли саме надсилався даний лист. Позивач не довів, що цей лист стосується саме заборгованості, яка є предметом розгляду суду по даній справі.

До того ж, до матеріалів справи залучена заява Шафіка Хаммаді, підписана ним 13.04.2011 року, в якій він заявляє, що вищезгаданий лист без дати та без номеру, адресований ТОВ «Мартус», ВАТ «Шосткинським міськмолкомбінатом»не складався, ним, генеральним директором ВАТ «Шосткинський міськмолкомбінат»ніколи не підписувався, про існування такого листа ні йому, ні будь - яким іншим посадовим особам ВАТ «Шосткинський міськмолкомбінат»не відомо. Відтак, Шафік Хаммаді стверджує, що даний лист та його підпис на ньому є підробленими.

Крім того, і лист від 04.03.2010 р. і лист б/н б/д, на які посилається позивач, не є первинними документами в розумінні положень ст.ст. 32, 34 ГПК України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть засвідчувати ні факт наявності заборгованості відповідача за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг ні її розмір.

З урахуванням викладеного, суд визнає вимоги позивача позбавленими фактичного та правового обґрунтування, а так само такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у звязку з недоведеністю обставин щодо наявності в нього як права вимоги заборгованості за договором дистрибуції № 475 від 18.02.2008 р. та договором №1/1 від 26.02.2008 р. про надання маркетингових послуг, так і взагалі існування такої заборгованості.

Зазначене свідчить про правомірність висновків господарського суду про відмову в задоволенні позову, та є підставами для залишення оскаржуваного рішення суду без змін.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, і воно також підлягає залишенню без змін з інших підстав та мотивів, не зазначених в оскаржуваному рішенні.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 14.04.2011 р. по справі № 5021/369/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

судді Барбашова С.В.

ОСОБА_5

Повний текст постанови підписано 25.06.2011 р.