ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
30.11.11 Справа № 5015/2861/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Скрипчук О.С.
суддів Дубник О.П. Данко Л.С.
При секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ОСОБА_1) «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан»б/н і дати;
на рішення Господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року;
у справі № 5015/2861/11;
за позовом ОСОБА_1 «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан», м. Львів;
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛТА», м. Київ;
до відповідача 2: Приватного підприємства «Сколівські бескиди», м. Львів;
про 1. Визнання недійсним одностороннього правочину вчиненого ОСОБА_1 «ІЛТА», спрямованого на розірвання Генеральної угоди № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005 р.;
2. Визнання права позивача на володіння та користування предметами лізингу;
3. Зобовязання ПП «Сколівські бескиди»забезпечити належне виконання відповідачем-1 умов Генеральної угоди № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005 р.
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 104/2011 від 26.07.2011 року;
від відповідача 1: ОСОБА_3 довіреність № 133/11 від 10.08.2011 року;
від відповідача 2: не зявився;
ОСОБА_1 «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан»звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 «ІЛТА», ПП «Сколівські бескиди»про визнання недійсним одностороннього правочину вчиненого ОСОБА_1 «ІЛТА», спрямованого на розірвання Генеральної угоди № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005 р.; визнання права позивача на володіння та користування предметами лізингу; зобовязання ПП «Сколівські бескиди»забезпечити належне виконання відповідачем-1 умов Генеральної угоди № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005 р.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року у справі № 5015/2861/11 (суддя Сухович Ю.О.) в позові ОСОБА_1 «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан»відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан»подало апеляційну скаргу б/н і дати, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийняті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що позивач має передбачене законом та Генеральною угодою № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005 року право володіти та користуватись транспортними засобами, переданими у користування на умовах фінансового лізингу. При тому, позивач має право вимагати у відповідача 1 усунення порушень свого права на володіння та користування транспортними засобами, переданими на умовах фінансового лізингу.

Відповідачем 1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н і дати, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника у судове засідання (яке відбулось 30.11.2011 року) не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2005р. між ОСОБА_1 «ІЛТА» (лізингодавець) та ОСОБА_1 «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан»(лізингоотримувач) було укладено генеральну угоду № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів (далілізингова угода).

Умовами п.1.1. лізингової угоди передбачено, що вона регулює правовідносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем з фінансового лізингу транспортного засобу (засобів), як цей термін визначено цією угодою. Усі доповнення, додатки та будь-які інші документи, які тим чи іншим чином цитуються, та/або на які містяться посилання у цій Лізинговій угоді, є невідємною її частиною. Обєкт лізингу транспортний засіб (або транспортні засоби) в тому розумінні, як цей термін визначено угодою.

За умовами п.1.2. лізингової угоди склад та вартість обєкту лізингу, ознаки, параметри та комплектність кожного транспортного засобу (специфікація) вказується в лізинговому/их протоколі/ах (додаток № 1).

Відповідно до п.2.1. лізингової угоди підписання цієї лізингової угоди та лізингового протоколу вважається заявою лізингоодержувача на отримання від лізингодавця транспортного засобу з бажаними для лізингоодержувача споживчими якостями (призначення, колір, комплектація, технічні характеристики та ін.), зазначеними у лізинговому протоколі, у лізинг на умовах цієї угоди та є початком терміну дії угоди.

Транспортний засіб вважається взятим лізингоодержувачем у лізинг від лізингодавця на умовах цієї угоди з дати підписання акту приймання-передачі (додатку № 3 до цієї лізингової угоди) лізингоодержувачем та лізингодавцем. Датою передачі транспортного засобу вважається дата зазначена в акті приймання-передачі.

Додатками до лізингової угоди на момент її підписання є додаток №1А лізинговий протокол; додаток № 2 перелік уповноважених дилерів; додаток № 3 форма акту прийняття-передачі транспортного засобу; додаток № 4 визначення звичайного зносу; додаток № 5 форма акту повернення транспортного засобу; додаток № 6 регламент технічного обслуговування; додаток № 7 умови гарантійних зобовязань на автомобілі Пежо та запасні частини до них.

Умовами лізингової угоди передбачено, що на кожну партію транспортних засобів, що замовляються складаються лізингові протоколи в яких зазначається склад та вартість майна - транспортних засобів, яке передається лізингодавцем лізингоодержувачу; строки сплати, розмір, черговість та порядок розрахунку лізингових платежів; максимальний загальний пробіг, порядок розрахунку, компенсації лізингоодержувачем пробігу, що перевищує максимальний загальний пробіг, інші умови на які є посилання в лізинговій угоді.

Лізингові протоколи складаються на кожну партію транспортних засобів, що замовляються. В день укладення угоди сторони складають один лізинговий протокол. В подальшому кількість лізингових протоколів не обмежується. Всі лізингові протоколи є невідємною частиною угоди.

20.07.2007р. між сторонами було укладено додаток № 1У- Лізинговий протокол згідно умов якого лізингодавець передав лізингоодержувачу транспортний засіб WIELTON box semi trailer (напівпричіп-фургон) NS34FT в кількості 2 штуки.

В п.5.1. протоколу було визначено графік лізингових платежів, а п.5.2. протоколу зазначено, що після закінчення строку лізингу лізингодавець зобв»язаний продати, а лізингоодержувач має право придбати транспортні засоби, що передаються за даним лізинговим протоколом, за залишковою вартістю, що становитиме 53 907,60 грн., включно 20% ПДВ за один транспортний засіб. Вказана ціна коригується із застосуванням формули, що вказана у п.5.3. даного лізингового протоколу.

У звязку з наближенням закінчення строку лізингу транспортних засобів згідно додатку № 1У лізинговим протоколом, позивач звернувся до відповідача-1 з листом № 479/2010 від 19.07.2010р. про визначення залишкової вартості транспортних засобів, з наміром їх викупити.

Листом № 507 від 04.08.2010р. відповідач-1 повідомив позивача про залишкову вартість транспортних засобів, крім того, зазначив, що банк, який фінансував придбання транспортних засобів не бажає переглядати умови діючих лізингових договорів, у звязку з чим немає можливості продовжити лізинг по додатку №1У.

09.11.2010р. відповідач 1 на адресу позивача направив лист-повідомлення вих.№753 від 03.11.2010р. про розірвання генеральної угоди № 160/05 від 26.12.2005р. з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів та вимогою повернути усі автомобілі, які передані позивачу за генеральною угодою № 160/05 від 26.12.2005р.

На думку позивача, предявлення вищевказаного листа суперечить п.8.2.2. та п.8.2.3. генеральної угоди, оскільки фактів порушення умов генеральної угоди зі сторони позивача на момент надсилання вищевказаного повідомлення не було, претензій з вимогою усунути порушення відповідач-1 до позивача не ставив, не було встановлено 30-ти денного строку для усунення порушень, не було вчинено виконавчого напису нотаріуса.

Позивач посилається на те, що систематичне нарахування лізингових платежів відповідачем-1 після надсилання повідомлення про розірвання угоди та виставлення рахунків згідно генеральної угоди № 160/05, вказує на сприйняття самим лізингодавцем (відповідачем-1) факту існування лізингових правовідносин.

В обґрунтування прав користування та володіння предметами лізингу позивач посилається на факт протиправного вивезення 19.11.2010р. невідомими особами з орендованої території позивача за адресою: м.Київ, вул.Богатирська, 11 автомобілів «Пежо»та затримання 24.03.2011р. працівниками ДПС, вилучення та доставлення на спеціальний майданчик за вимогою ОСОБА_1 «ІЛТА»транспортного засобу Peugeot Boxer Fourgon, реєстраційний номер АА 9396.

Позивач посилаючись на положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст.806 ЦК України зазначає, що право володіння та користування переходить до лізингоотримувача, а право розпоряджання залишається у лізингодавця, але воно є обмеженим, зокрема правом лізингоотримувача здійснити викуп предмета лізингу. Лізингодавець не може розпоряджатися предметом лізингу на свій розсуд, а повинен його передати лізингоотримувачу у власність. Право володіти та користуватися з дотриманням правил утримання предмета лізингу не обмежене.

21.01.2010 року між ОСОБА_1 «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан»(надалі кредитор) та ПП «Сколівські Бескиди»(надалі поручитель) було укладено договір поруки, за умовами якого забезпечено вимоги кредитора, що випливають з умов генеральної угоди № 160/05 фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005р., в тому числі з додатків, доповнень, додаткових угод та угод до неї (далі договір фінансового лізингу) між кредитором та ОСОБА_1 «ІЛТА»(надалі боржник), зокрема регулярного контролю та спонукання боржника до виконання ним своїх зобовязань за генеральною угодою № 160/05 фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005р.

За умовами п.1.2. договору поруки розмір відповідальності поручителя перед кредитором становить 100,00 грн. незалежно від суми заборгованості боржника.

Відповідно до п.2.1 договору поруки у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобовязань перед кредитором за договором фінансового лізингу, укладеного 26.12.2005р., боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно п.2.2. та п.2.3. договору поруки поручитель відповідає солідарно в межах ліміту відповідальності поручителя, що зазначений в п.1.2. цього договору. В разі невиконання боржником своїх обовязків за договором фінансового лізингу, укладеного 26.12.2005р., кредитор предявляє поручителю вимогу про забезпечення виконання зобовязань боржника, яку поручитель зобовязується задовольнити протягом 3 робочих днів після її одержання.

Листом від 31.03.2011р. № 286/2011 позивач звертався до ПП «Сколівські Бескиди», поручителя ОСОБА_1 «ІЛТА»по зобовязаннях за договором фінансового лізингу з вимогою, про забезпечення виконання зобовязання відповідача-1, яка залишена без відповіді та задоволення.

Позивач посилається на те, що жодний з відповідачів не виконав обовязки встановлені договором лізингу, чим порушено права позивача, зокрема право вільно користуватися та розпоряджатися транспортними засобами переданими на умовах фінансового лізингу. Оскільки реально виконати всі зобовязання відповідача-1 відповідач-2 не має можливості, бо транспортні засоби, передані позивачу у користування на умовах фінансового лізингу є власністю відповідача-1, на думку позивача, реалізація зобовязань відповідача-2 перед позивачем повинна здійснюватись шляхом забезпечення належного виконання відповідачем-1 умов генеральної угоди № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005р.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного:

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначені Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг»фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За умовами ч.ч.1-3 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

В даному випадку позивач помилково ототожнює лист відповідача-1 за вих. № 753 від 03.11.2010р. з одностороннім правочином в розумінні ст.202 ЦК України.

Між сторонами було укладено генеральну угоду з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів, яка є двостороннім правочином. За її умовами, зокрема п.12.4 встановлено, що усі зміни, доповнення, поправки та додатки до цієї угоди мають бути складені у письмовому вигляді в формі додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ч.1. ст.181 ЦК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зважаючи на положення ст.202 ЦК України та ст.181 ГК України в даному випадку лист ОСОБА_1 «ІЛТА»вих. № 753 від 03.11.2010р. про розірвання угоди не є одностороннім правочином, відтак не може бути визнаний недійсним на підставі ст.215 ЦК України. Тому позовні вимоги про розірвання угоди вих. № 753 від 03.11.2010р. є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Згідно ст.188 ЦК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відтак, зважаючи нас положення ст.188 ЦК України, щодо порядку розірвання договору, та зважаючи на те, що між сторонами не було досягнуто згоди про розірвання генеральної угоди з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів № 160/05 від 26.12.2005р. відповідач-1 має право звернутись із позовом про розірвання договору лізингу в судовому порядку.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності становлять право володіння, користування та розпорядження. Такі складові права власності як право володіння та користування мають певний строк.

Фінансовий лізинг передбачає тимчасове володіння та користування предметом лізингу, а позивач, як випливає із п.3 прохальної частини позовної заяви, ставить вимогу про визнання за ним права постійного володіння та користування предметом лізингу.

Слід зазначити, що позивач долучив до матеріалів справи лише окремі протоколи, які є додатками до генеральної угоди з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів № 160/05 від 26.12.2005р., посилаючись на те, що відповідач-1 чинить перешкоди по користуванню та володінню позивачем саме по цим транспортним засобам, в той же час у позовних вимогах ставить вимогу про визнання за ним права володіння та користування усіма предметами лізингу за генеральною угодою.

Відтак, позовні вимоги про визнання права позивача на володіння та користування предметами лізингу є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За умовами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із п.2.1. договору поруки ПП «Сколівські Бескиди» та ОСОБА_1 «ІЛТА»повинне відповідати за невиконання чи неналежне виконання боржником (ОСОБА_1 «ІЛТА») своїх зобовязань по генеральній угоді як солідарні боржники.

Зобовязання щодо поруки належить до категорії додаткових. Воно покликано забезпечити належне виконання боржником основного зобовязання. Як така, порука може забезпечувати лише дійсну вимогу.

Як вказано у п.1.1. договору поруки обовязком поручителя (ПП «Сколівські Бескиди») є регулярний контроль та спонукання боржника (ОСОБА_1 «ІЛТА») до виконання умов генеральної угоди № 160/05 фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005р., що за своєю суттю та правовою природою не є виконанням зобовязання за боржника через призму ст.554 ЦК України.

Як вбачається із договору поруки, він не спрямований на настання будь-яких реальних наслідків, зважаючи на позовні вимоги, які ставляться позивачем до відповідача-2 щодо зобовязання виконання відповідачем-1 свого зобовязання.

Суть поруки полягає в тому, що поручитель зобовязується на вимогу кредитора виконати зобовязання боржника. В даному випадку виконання відповідачем-2 зобовязань відповідача-1 за договором фінансового лізингу є неможливим, оскільки саме відповідач-1 є власником транспортних засобів, які є предметом лізингу, про це вказує й сам позивач у позовній заяві. Тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в позові про зобовязання ПП «Сколівські бескиди»забезпечити належне виконання відповідачем-1 умов Генеральної угоди № 160/05 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 26.12.2005 р.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Данко Л.С.

Постанова підписана 02 грудня 2011 року