ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.2011 Справа № 5008/242/2011

За позовом Військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави, м.Ужгород в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево, м.Мукачево.

до відповідача: Перечинської міської ради, м.Перечин

про: визнання нечинним рішення Перечинської міської ради від 05.12.2008 року №211-Р

Суддя Якимчук Л.М.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1 - юрисконсульт, довіреність від 28.02.2011.

від відповідача - не з"явився.

з участю ОСОБА_2- помічника військового прокурора, довіреність від 13.10.2010.

СУТЬ СПОРУ:

Військовий прокурор Ужгородського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево до Перечинської міської ради, м.Перечин про визнання нечинним рішення Перечинської міської ради від 05.12.2008 року №211-Р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що при прийнятті рішення №211-Р від 05.12.2008 Перечинська міська рада діяла відповідно до вимог законодавства. Так, у 2006 році у власність територіальної громади міста Перечин передано житлове містечко №54 в м.Перечин по вул.Лермонтова,6. Відповідно до ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об"єкти. Таким чином, при передачі територіальній громаді міста Перечин житлового фонду у власність міста перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, а в Мукачівської КЕЧ дане право припинилось.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що земельна ділянка перебувала у власності, постійному користуванні або оренді особи, в чиїх інтересах заявлено позов.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін та прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону проведено перевірку з питань додержання службовими особами КЕВ м.Мукачево вимог Закону України "Про використання земель оборони" стосовно законності використання земель оборони. У ході перевірки встановлено, що 05.12.2008 Перечинською міською радою на 5 сесії V скликання прийнято рішення №211-Р "Про прийом у комунальну власність земельної ділянки призначеної для обслуговування багатоповерхового житлового будинку в м.Перечин, вул.Лермонтова,6", яким земельну ділянку, призначену для обслуговування багатоповерхового житлового будинку в м.Перечин по вул.Лермонтова,6 передано в користування комунальному підприємству "Комунальник".

Позивач вважає вказане рішення такими, що суперечить вимогам законодавства, зокрема, ст.19 Конституції України, ст.ст.24, 59, 141, 149 Земельного кодексу України відповідно до яких вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Так, згідно п.п.44,45,50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних длянок) для потреб Збройних сил України та основні правила користування наданими землями", затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 року №483, згода на припинення права користування землями (земельними ділянками), які не використовується Збройним Силами України, вилучення, зміну цільового призначення цих земельних ділянок надається Міністром оборони України за поданням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень). Передачу землі (земельних ділянок) органам місцевого самоврядування, у разі згоди Міністра оборони України, здійснює начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. Однак, незажаючи на те, що Міністром оборони України рішення про надання згоди на вилучення земельної ділянки площею 0,24га військового містечка №54 не приймалось та органу місцевого сомоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м.Мукачево не передавалось, рішенням Перечинської міської ради від 05.12.2008 №211-р спірна земельна ділянка безпідставно вилучена з постійного користвання Збройних Сил України.

Провівши правовий аналіз норм, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №792-р "Про передачу майнових комплексів військових містечок з державної власності у власність (спільну власність) територіальних громад" та на підставі акту прийому-передачі від 08.02.2005 у власність територіальної громади міста Перечин передано казармено-житловий фонд військового містечка №36, до складу якого входив і житловий будинок в м.Перечин по вул.Лермонтова,6, збудований у 1943 році.

Перечинська міська рада 5 грудня 2008 року на 5 сесії V скликання прийняла рішення №211-Р "Про прийом у комунальну власність земельної ділянки призначеної для обслуговування багатоповерхового житлового будинку в м.Перечин, вул.Лермонтова,6", яким земельну ділянку, призначену для обслуговування багатоповерхового житлового будинку в м.Перечин по вул.Лермонтова,6, площею 0,24га прийняла у комунальну власність територіальної громади міста Перечин та передала її в користування комунальному підприємству "Комунальник", як особі, яка займається обслуговуванням житлового фонду міста. Вказане рішення позивач просить визнати недійсним, посилаючись на те, що Перечинська міська рада ним безпідставно вилучила земельну ділянку з постійного користування Збройних Сил України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Статтею 65 Земельного кодексу України передбачено, що землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям.

До введення в дію Земельного кодексу України 1990 року порядок надання земельних ділянок регулювався Земельним кодексом Української РСР від 08.07.1970, ч.1, 2 ст.16 якого передбачала, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадилось на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільських Рад народних депутатів в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст.20 Земельного кодексу Української РСР, документом, який підтверджує право землекористування є Державний акт на право землекористування встановленої форми, який видається після відводу земельної ділянки в натурі.

Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України, який діє на даний час, встановлено, що право власності на землю посвідчується державним актом.

Відповідно до статті 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Позивач у підтвердження свого права на землю подав листи начальника КЕВ м.Мукачеве Ю.М.Пилипяк від 26.09.2008 №1458 та від 25.02.2004 №421 в яких зазначено, що земельна ділянка площею 0,24га відноситься до госпрозрахункового фонду, які не є належними доказами які б доводили його право на спірну земельну ділянку, а відтак і те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони.

Щодо посилання позивача на лист Перечинської міської ради від 31.01.2011 №69/01-15, в якому відповідач сам стверджує про вилучення спірної земельної ділянки з користування Міністерства оборони України оспорюваним рішенням, то воно також не може бути прийнято до уваги, оскільки в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони.

Таким чином, позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони.

Статтею 6 Конституції України встановлено обовязок органів законодавчої, виконавчої та судової влади здійснювати свої повноваження у встановлених нормами Конституції межах і відповідно до законів України.

Аналогічне положення закріплено в ст.24 Закону України „Про місцеве самоврядування, яким встановлено обовязок органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, передбачених Конституцією і Законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і Законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятих в межах їхньої компетенції.

Відповідно до п.12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час прийняття відповідачем рішення №211-Р "Про прийом у комунальну власність земельної ділянки призначеної для обслуговування багатоповерхового житлового будинку в м.Перечин, вул.Лермонтова,6" від 05.12.2008, яким земельну ділянку прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Перечин, та передано комунальному підприємству "Комунальник", до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Таким чином, при прийнятті оспорюваного рішення відповідач, Перечинська міська рада, діяла в межах наданих їй повноважень та у відповідності до діючого на той час законодавства, у зв"язку з чим підстави для

визнання рішення нечинним відсутні.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку ст.85 ГПК України.

Суддя Л.М.Якимчук

Повний текст рішення у відповідності до ст.84 ГПК України виготовлено та підписано 26.05.11