ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
26.10.11 Справа № 8/5027/737/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: Желік М.Б. /головуючий/, ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_3 (м. Чернівці)
на рішення Господарського суду Чернівецької області
від 18.08.2011р. у справі № 8/5027/737/2011
за позовом Приватного підприємства «Лев-Транс»(м. Львів)
до відповідача приватного підприємця ОСОБА_3 (м. Чернівці)
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Будінвест»(м. Львів)
про стягнення збитків 29 587,86 грн.
за участю представників:
від Позивача: ОСОБА_5;
від Відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7
від Третьої особи: не зявився
З правами та обовязками, передбаченими ст. 22 ГПК України, представники Сторін ознайомлені.
Рішенням від 18.08.2011р. у справі №8/5027/737/2011 Господарського суду Чернівецької області (суддя Марущак І.В.) частково задоволено позов Приватного підприємства «Лев-Транс»(м. Львів) до приватного підприємця ОСОБА_3 (м. Чернівці) про стягнення збитків 29 587,86 грн., стягнуто з Відповідача на користь Позивача у справі 26768,56 грн збитків, судові витрати та відмовлено у задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення 604,13 грн інфляційних втрат та 215,17 грн. 3% річних за період з 01.04.2011 року по 01.07.2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним процесуальним документом, приватним підприємцем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій Скаржник просить рішення Господарського суду Чернівецької області скасувати з огляду на наступне:

- місцевим господарським судом вже було розглянуто справу з аналогічним предметом та з аналогічних підстав між тими ж сторонами, за наслідком чого було прийнято рішення у справі № 7/5027/224/2011 від 25.05.2011 року;

- у оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд фактично виклав кардинально інший предмет позову;

- жодні договори-заявки між Позивачем та Відповідачем у справі ніколи не укладались;

- суд необґрунтовано відмовив Відповідачу у справі у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи;

- у заявці № 2289 рП від 29.12.2010 року правовий статус ПП «Лев-Транс»визначено саме як Платника, інше.

Колегія суддів, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального процесуального права, вважає, що підстави для скасування рішення Господарського суду Чернівецької області - відсутні, з огляду на наступне:

Відмовляючи ПП «Лев-Транс»у позові до ПП ОСОБА_3 про стягнення збитків у господарській справі № 7/5027/224/2011, Господарський суд Чернівецької області зазначив про те, що станом на момент звернення до суду з позовом, підстав для його задоволення не було, оскільки були відсутні докази наявності збитків як таких.

Так, зокрема, у мотивувальній частині рішення від 25.05.2011 року у справі № 7/5027/224/2011 року, місцевий господарський суд в якості підстав для відмови у задоволенні позову зазначив наступне:

«Посилання Позивача на платіжне доручення №1030 від 01.04.2011 р., яким ним оплачено ТОВ «Будінвест» 28768,56 грн. з призначенням платежу відшкодування завданих збитків (псування рису) згідно претензії №21/01/11-2 від 21.01.2011 р. не беруться судом до уваги по-перше таких підстав у позовній заяві позивачем не наводилось. А також тому, що дані збитки оплачені та понесені відповідно позивачем 01.04.2011 р., тобто після звернення з позовом (11.03.2011 р.).

Оскільки судом позовні вимоги розглядаються на момент звернення із позовом, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено понесення збитків перевезенням, здійсненим по заявці №2289 рП від 29.12.2010 р. на момент звернення із позовом, а тому у позові належить відмовити».

З огляду на вказані обставини, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що посилання Скаржника на те, що місцевим господарським судом було порушено норму ч. ч. 1, 2 ст. 62 ГПК України, є необґрунтованими, оскільки Позивач у господарській справі № 7/5027/224/2011, звертаючись із відповідним позовом, не визначив як підставу для його задоволення платіжне доручення №1030 від 01.04.2011 р., оскільки такого на момент звернення з вказаним позовом обєктивно не існувало, а отже обєктом дослідження місцевим господарським судом у справі №7/5027/224/2011 вказане платіжне доручення не було.

При цьому, підставою для задоволення позовних вимог у даній справі ПП «Лев-Транс»визначив саме платіжне доручення №1030 від 01.04.2011 р., яке на дату звернення з позовом у даній справі вже існувало, а отже, й було правомірно визначене як підстава для такого задоволення.

Окрім того, як було правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами, наявними у справі 29.12.2010 року ПП «Лев-Транс»залучило приватного підприємця ОСОБА_3 для перевезення вантажу в якості перевізника, що підтверджується заявкою № 2289 рП від 29 грудня 2010 р.

Відповідно до заявки №2289 рП від 29.12.2010 р. Відповідач прийняв на себе зобовязання здійснити перевезення за маршрутом с.Ботанічне (АР Крим) - с. Верень, що у Львівській області.

Вказаною заявкою визначено рід вантажу (рисова крупа), маса (20 тон), державний номер тягача (СЕ 3048 АВ) та причепу (СЕ 8844ХХ), тип кузова (тент), дата завантаження (30.12.2010 р.), вантажовідправник (ПП Чернишевські), вантажоодержувач (ТзОВ «Будінвест»).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно пп. 1, 2 ст. 180 Господарського Кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Таким чином, беручи до уваги системний аналіз зазначених вище норм матеріального права та дослідивши заявку №2289 рП від 29.12.2010 р., місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що дана заявка містить усі ознаки договору перевезення вантажу, вона укладена в письмовій формі, відповідно між сторонами існували договірні правовідносини, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків та досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно товаро-транспортної накладної №0004029 від 30.12.2010 р. Відповідач прийняв до перевезення рис крупу вагою 20 тон 400 мішків, вантажовідправник ПСП «Чернишевське» пункт загрузки с.Ботанічне, вантажоотримувач ТОВ «Будінвест»пункт розгрузки с.Верень Миколаївський район Львівська область. Номерні знаки тягача та прицепу та водій також ідентичні тим, які зазначені в заявці №2289 рП від 29.12.2010 р. Приймав вантаж згідно товарно-транспортної накладної №0004029 від 30.12.2010 р. водій ОСОБА_8, здавав інший водій ОСОБА_9

В товарно-транспортній накладній №0004029 від 30.12.2010 р. в графі прийняття товару зазначено наступне: «13.01.2011 р. при вивантажені авто виявлено 67 мішків замоклими, 133 без ознак замоклості, при вивантаженні причепу виявлено замоклими 25 мішків 175 без ознак замокання. Товар направлено на експертизу.».

Тобто, пошкодження товару були виявлені при його прийомці 13.01.2011р. та відповідно зафіксовані у вказаній товаро-транспортній накладній.

Згідно рапортів аварійного комісара ТОВ «Екліс» від 13.01.2011 р. також встановлено що при вивантаженні вантажу з причепу у кількості 200 мішків рису було виявлено 25 мішків з ознаками замокання, при огляді вантажу (200 мішків) у кузові автомобіля 67 мішків виявлено замоклими. Дані рапорти підписані водієм Голова тюком В.І..

На підставі посвідчень № 02 та № 05 на аналіз проби від 14.01.2011 р. проведені аналізи проб рису Державною хлібною інспекцією, якими встановлено, що партії рису з 25 та 67 мішків не відповідають вимогам ГОСТ 6292-93 жодного сорту по вологості та запаху.

Львівською торгово-промисловою палатою актами відбору проб здійснено відбір проб з 200 мішків, з яких 67 виявлено замоклими та 133 - сухими.

Актом експертизи Львівської торгово-промислової палати № 1-52-В від 18.01.2011 р. встановлено, що замокання продукції відбулося у зв'язку з виявленими пошкодженнями (у вигляді наскрізних отворів) верхньої частини кузова автомобіля, що спричинили проникнення вологи в кузов та пошкодження товару атмосферними опадами, а також що 67 мішків поліпропіленових з підмочкою не відповідає вимогам ГОСТ 6292-93 для жодного сорту.

Зазначені акти обґрунтовано прийняті місцевим господарським судом Чернівецької області як належні та допустимі докази завданих перевізником збитків.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. (далі Правила) перевізник зобов'язаний надати під завантаження справний автотранспорт придатний для перевезення конкретного вантажу. Забороняється перевозити вантаж автотранспортом з пошкодженими кузовами, тентами та іншими неполадками, які можуть спричинити нестачу, псування або пошкодження вантажу (п. 17.11 Правил); під час перевезення борошна і круп перевізники зобов'язані дотримуватись санітарно-гігієнічних норм і здійснювати заходи для забезпечення цілісності вантажу, запобігаючи попадання атмосферних опадів (п. 25.1.1 Правил). Згідно з пп. 8.2 та 8.25 пункту 8 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, перевізник зобов'язаний забезпечувати своєчасну подачу справного рухомого складу, придатного для перевезення вантажів відповідно до заявки (разового замовлення) та такого, що відповідає санітарним нормам.

Згідно пункту 17 заявки №2289 рП від 29.12.2010 р. перевізник несе відповідальність за зберігання вантажу від пункту завантаження до пункту розвантаження.

Згідно з ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Беручи до уваги ту обставину, що відповідно до товаро-транспортної накладної №0004029 від 30.12.2010 р. товар було завантажено на автомобіль без зауважень з боку перевізника - щодо якості товару та його цілісності та вантажовідправника щодо цілісності кузова автомобіля, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що його було пошкоджено під час транспортування перевізником (Відповідачем у справі).

Окрім того, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що як вбачається з товаро-транспортної накладної №0004029 від 30.12.2010 р. Відповідач у справі прийняв товар 30.12.2010 року, а його прийомка вантажоотримувачем була здійснена лише 13.01.2011 року, тобто від пункту завантаження у с. Ботанічне (АР Крим) до пункту розвантаження в с. Верень Миколаївський район Львівської області, автомобіль з вантажем їхав 12 днів.

04.01.2010 р. між ТОВ «Будінвес»та ПП «Лев-Транс»укладено договір перевезення вантажів та експедиційні послуги №04/01/10-1, та укладено заявку №2289 р З від 29.12.2010 р. яка за умовами ідентична заявці №2289 рП від 29.12.2010 р. укладеній між Сторонами у справі.

Позивач обґрунтовує розмір збитків в сумі 28768, 56 грн. вартістю замоклих 92 мішків у сумі 27600 грн., а також оплатою 840 грн. за послуги Торгово-промислової палати та 328,56 грн. за послуги Львівської обласної державної хлібної інспекції.

При цьому, щодо твердження Скаржника про те, що Господарським судом Чернівецької області було викладено інший предмет спору, то колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає наступне:

Як вбачається з вимог, зазначених у поданій ПП «Лев-Транс»позовній заяві, Позивач просить стягнути з Відповідача у справі збитки, завдані ним, інфляційні нарахування та 3% річних.

Окрім того, частково задовольняючи позов, Господарський суд Чернівецької області в мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилається саме на норму ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України, які визначають поняття збитків.

Отже, виходячи з вищенаведених обставин, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що вказуючи помилково в якості предмету спору стягнення боргу за надані послуги, місцевий господарський суд розглянув поданий у даній справі позов по суті та прийняв за наслідком розгляду кожної з його вимог відповідне рішення, з огляду на що вказана помилка не вплинула на правильність та обґрунтованість прийняття судом оскаржуваного рішення.

За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України збитками є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вартість 92 замоклих мішків оцінюється у 27600,00 грн., виходячи із вирахуваної вартості одного мішка, відповідно до видаткової накладної №В1РН-0000231 від 04.01.2011 р. Даною накладною ПСП «Чернишевське» передало рис-крупу 20 тон вартістю 120000 грн. ТОВ «Будінвест».

Згідно платіжних доручень №39 від 18.01.2011 р. на суму 840 грн. за послуги Львівської торгово-промислової палати та платіжного доручення №22 від 14.01.2011 р. на суму 246,42 грн. за послуги Львівської обласної державної хлібної інспекції оплачено ТОВ «Будінвест».

Платіжним дорученням №1030 від 01.04.2011 р. Позивачем оплачено ТОВ «Будінвест» 28768,56 грн., з призначенням платежу відшкодування завданих збитків (псування рису) згідно претензії №21/01/11-2 від 21.01.2011 р.

ТОВ «Будінвест» передало ПП «Лев-Транс» 92 мішки зіпсованого рису актом прийому передачі майна №1 від 28.04.2011 р. Даний зіпсований рис утилізований, що підтверджується актом №2 надання послуг по договору за 05.2011 р. та талоном про оплату за обробку сміття №128 від 06.05.2011 р. Відповідно залишкової вартості 92 мішків зіпсованого рису не існує.

Таким чином, врахувавши вищенаведені обставини та дослідивши подані докази у справі, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що Позивачем доведено понесення збитків перевезенням, здійсненим по заявці №2289 рП від 29.12.2010 р., а тому позовні вимоги щодо стягнення збитків в сумі 28768,56 грн. Задоволено обґрунтовано.

Окрім того, судом обґрунтовано з посиланням на норму ст. 625 ЦК України було відмовлено у задоволенні позову щодо стягнення з Відповідача 604,13 грн. інфляційних втрат та 215,17 грн. 3% річних за період з 01.04.2011 р. по 01.07.2011 р., оскільки, як було правомірно зазначено господарським судом в оскаржуваному рішенні, зазначена норма підлягає до застосування у випадках порушень договірних зобовязань при тому, що о підставою для нарахування вказаних сум, Позивач у справі визначив спричинені йому збитки, тобто зобовязання позадоговірні (деліктні).

Щодо твердження Скаржника про те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, то суд апеляційної інстанції зазначає, що Відповідачем при поданні відповідного клопотання не було додано доказів, які підтверджували б обставини, викладені у ньому як підстава для його задоволення, а тому місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Окрім того, беручи до уваги вищенаведені обставини, Господарський суд Чернівецької області правомірно визнав за можливе здійснювати вирішення справи за наявними у ній матеріалами без участі представників Відповідача.

Разом з цим, слід зазначити, що чинне законодавство не позбавляє права сторін у справі забезпечити в судове засідання явку іншого повноважного представника.

З огляду на наведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд належним чином дослідив усі обставини, які мають значення для справи при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а тому воно є таким, що підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в:

Рішення від 18.08.2011р. у справі №8/5027/737/2011 Господарського суду Чернівецької області залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Кузь В.Л.

суддя Юркевич М.В.