ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
03.11.11 Справа № 13/25/5022-1120/2011
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді Кузя В.Л.
суддів Юркевича М.В.
ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 сільської ради б/н б/д
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.11
у справі № 13/25/5022-1120/2011
за позовом Зборівського районного споживчого товариства, м. Зборів, Тернопільська область
до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, с. Бзовиця, Зборівський район, Тернопільська область
про визнання в порядку набувальної давності права власності на будівлю магазину по вул. Головна, 3, с. Бзовиця, Зборівського району, загальною площею 197,1 кв.м.
за участю представників:
від позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 - представники, ОСОБА_5 голова правління;
від відповідача ОСОБА_6 сільський голова.
Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, заяв про відвід суддів не надходило.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.08.11 у справі № 13/25/5022-1120/2011 (суддя Стопник С.Г.) позов задоволено, визнано за Зборівським районним споживчим товариством в порядку набувальної давності право власності на будівлю магазину загальною площею 197,1 кв.м за адресою вул. Головна, 3, с. Бзовиця, Зборівського району, Тернопільської області.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.11 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Зборівського районного споживчого товариства щодо визнання за ним права власності в порядку набивальної давності на будівлю магазину по вул. Головна, 3 с. Бзовиця Зборівського району, загальною площею 197,1 кв.м залишити без задоволення, визнати за ОСОБА_2 сільською радою право власності на будівлю магазину по вул. Головна, 3 с. Бзовиця Зборівського району, загальною площею 197,1 кв.м.

Скаржник зазначає, що під час прийняття рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм права, оскільки Господарським судом Тернопільської області було прийнято рішення без участі представника ОСОБА_2 сільської ради, залишивши при цьому клопотання відповідача про перенесення розгляду справи без задоволення.

Крім того, скаржник зазначає про те, що жодне із рішень чи розпоряджень голови (розпорядження № 42 від 22.12.03 та його затвердження), якими визнано спірну будівлю за ОСОБА_2 сільською радою не було оскаржено чи опротестоване згідно чинного законодавства, а відтак такі рішення вважаються чинними та підлягають виконанню.

Також, скаржник заперечує факт звернення до позивача та укладення з ним договору оренди спірного приміщення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та додаткове обґрунтування до відзиву на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 сільської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.11 без змін. У своєму відзиві позивач зазначає про те, що вимоги апелянта в частині визнання права власності на будівлю виходять за межі перегляду справи в апеляційній інстанції (ч. 3 ст. 101 ГПК України), а тому не можуть бути предметом розгляду справи в апеляційному господарському суді. Позивач вважає, що посилання скаржника на розпорядження сільського голови № 42 від 22.12.03 та його затвердження, на рішення Зборівського районного суду від 06.08.08, технічний паспорт від 22.09.08 та свідоцтво про реєстрацію права власності не заслуговують на увагу, оскільки позивачем подано суду докази про скасування Зборівським районним судом за новоявленими обставинами свого ж рішення від 06.08.08 та про скасування Зборівським БТІ реєстрації права власності на будинок магазину за ОСОБА_2 сільською радою у звязку з скасуванням правовстановлюючого документа про визнання права власності на спірну будівлю за споживчим товариством.

Представники сторін у судовому засіданні навели свої доводи та міркування.

Колегія суддів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.11 у справі № 13/25/5022-1120/2011 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зважаючи на таке:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Зборівського районного споживчого товариства № 27 від 13.07.11 (а.с. 13) останнє з 1990 року обліковує на балансі будівлю магазину по вул. Головна, 3, с. Бзовиця Зборівського району, для обслуговування якої за позивачем закріплена земельна ділянка площею 0,13 га, що підтверджується довідкою Управління Держкомзему у Зборівському районі від 18.07.11 № 1009.

21 квітня 2003 року відповідач звернувся до позивача із заявою дати дозвіл на вселення в приміщення магазину «Промтовари»с. Бзовиця на умовах оренди терміном на 10 років (а.с. 32).

28 квітня 2003 року між сторонами було підписано договір № 23, у відповідності до умов якого проммагазину с. Бзовиця передано в оренду для приміщення сільської ради терміном на один рік (продовжено до 01.12.04) (а.с. 33,34), що фактично свідчить про те, що на момент укладання договору оренди ОСОБА_2 сільська рада визнавала Зборівське районне споживче товариство власником даного приміщення. Оригінал цього договору був оглянутий в судовому засіданні.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи банківських виписок ОСОБА_2 сільська рада

відповідно до умов договору сплачувала орендну плату, що в свою чергу спростовує доводи, скаржника про те, що йому не відомо про оренду спірної будівлі.

Рішенням Зборівського районного суду від 06.08.08 за заявою ОСОБА_2 сільської ради будівля по вул. Головна, 3 в с. Бзовиця була передана у власність територіальної громади ОСОБА_2 сільської ради як безхазяйне майно.

Ухвалою Зборівського районного суду від 25.11.08 за результатами розгляду заяви Зборівського районного споживчого товариства про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Зборівського районного суду від 06.08.08, вказане рішення скасоване, а ухвалою від 01.12.08 заяву ОСОБА_2 сільської ради про визнання безхазяйним приміщення, що знаходиться за адресою: с. Бзовиця, вул. Головна, 3, і передачу його у власність територіальної громади залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обовязковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Згідно повідомлення Зборівського районного бюро технічної інвентаризації (а.с. 12) право власності за ОСОБА_2 сільською радою на будівлю магазину по вул. Головна,3, с. Бзовиця на підставі ухвали Зборівського районного суду від 25.11.08 було скасовано (а.с. 12). Рішенням ОСОБА_2 сільської ради № 99 від 12.07.09 (а.с. 16) прийнятим за результатами розгляду клопотання Зборівського районного споживчого товариства, останньому відмовлено у визнанні права власності на будівлю магазину по вул. Головна, 3, с. Бзовиця, Зборівського району. Підстави відмови у даному рішенні не зазначені.

Позивач посилається на те, що магазин по вул. Головна 3, с. Бзовиця належав колгоспу «Комунар», що підтверджується кошторисом на будівництво магазину в колгоспі «Комунар».

Згідно протоколу зборів уповноважених колгоспу «Комунар»від 15.02.92, назву останнього з 01.01.92 було змінено на колгосп «Хлібороб».

Відповідно до інформації Зборівської районної ради народних депутатів від 21.07.95 № 117, колгосп «Хлібороб»перереєстрований у колективне сільськогосподарське підприємство «Хлібороб», яке в 2005 році вилучене з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується листом Головного управління статистики Тернопільської області від 20.10.11 № 31-17.

Як зазначає позивач, ні колгосп «Комунар», ні КСП «Хлібороб»за час їх існування до позивача з приводу повернення їм як власникам будівлі магазину по вул. Головна 3, с. Бзовиця жодних претензій не заявляли. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Нормою статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріали справи, будівля магазину в с. Бзовиця Зборівського району більше десяти років перебуває у володінні Зборівського районного споживчого товариства, за яким закріплено земельну ділянку для обслуговування магазину, сплачується земельний податок та вчиняються інші дії, такі як передача спірного магазину в оренду сільській раді, що підтверджується типовим договором здачі в оперативну оренду № 23 (а.с. 33) та актом прийому передачі в оренду магазину від 28.04.04 (а.с. 34), що в свою чергу свідчить про те, що позивач відкрито та правомірно користується зазначеним спірним нерухомим майном. Розпорядження від 22.12.03 № 42 ОСОБА_2 сільського голови та рішення від 18.03.04 № 58 ОСОБА_2 сільської ради не застосовуються господарським судом в порядку ч. 2 ст. 4 ГПК України, оскільки на цей час приміщення магазину по вул. Головна, 3 в селі Бзовиця не було безхазяйним, перебувало у володінні позивача та орендувалося відповідачем, про що зазначено вище.

Враховуючи дотримання позивачем десятирічного строку набувальної давності, протягом якого Зборівське районне споживче товариство продовжувало відкрито з відома територіальної громади ОСОБА_2 сільської ради безперервно володіти будівлею магазину по вул. Головна 3, с. Бзовиця, якою воно добросовісно заволоділо, утримувало її за власні кошти та встановлення того факту, що будівля магазину на час її будівництва не була власністю позивача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість застосування статті 344 ЦК України та визнання права власності на будівлю магазину по вул. Головна 3, с. Бзовиця, Зборівського району в порядку набувальної давності за Зборівським районним споживчим товариством.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, адже копія ухвали від 16.08.11 про порушення провадження по справі та призначення розгляду справи на 26.08.11 була отримана представником сільської ради 19.08.11, а клопотання про відкладення розгляду справи відповідачем було надіслано на адресу суду 23.08.11, що підтверджується відбитком поштового штемпеля, зареєстровано через канцелярію суду - 29.08.11, тобто після прийняття оспорюваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.08.11 у справі № 13/25/5022-1120/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Юркевич М.В.

Суддя Желік М.Б.