ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
29.11.11 Справа № 11/52/5022-1074/2011
Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого судді: Данко Л.С.,
Суддів: Скрипчук О.С.
При секретарі: Явна Г.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2 (м. Збараж, Збаразького району, Тернопільської області)
на рішення Господарського суду Тернопільської області
від 11 жовтня 2011 року у справі №11/52/5022-1074/2011
порушеній за позовом Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2 (м. Збараж, Тернопільської області)
до Приватного малого підприємства «Наталка»(м. Збараж, Збаразького району, Тернопільської області)
про стягнення заборгованості в сумі 100000,00 грн. та судові витрати.
За участю представників сторін:
від скаржника/позивача: ОСОБА_3 представник за довіреністю б/н від 29.08.2011р., СПД-ФО ОСОБА_2 паспорт серії МС 205121 від 05.11.1997 р.
від відповідача: не прибув
Представники скаржника/позивача ознайомлені з правами та обовязками сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2011р. у справі № 11/52/5022-1074/2011 (суддя Сидорук А.М.) у задоволенні позову Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 90 0000 грн. та судових витрат - відмовлено, повернуто з Державного Бюджету України надмірно сплачених 1000,00 грн. державного мита.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_2 (далі за текстом СПД-ФО ОСОБА_2Є.) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 жовтня 2011 року у справі № 11/52/5022-1074/2011 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов СПД-ФО ОСОБА_2 до ПМП «Наталка»задоволити в повному обсязі. Скарга позивача мотивована тим, що при постановленні рішення, суд неправильно застосував норми матеріального права, відтак висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 104 ГПК України є підставою для його скасування, оскільки позивачем не пропущено строк позовної давності.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2011р. прийнято скаргу до розгляду та судовий розгляд призначено на 23.11.2011р., про що сторони були належним чином повідомлені: скаржник/позивач - 08.11.2011 р. рекомендованою поштою за № 5602613 (вх. № 14489 від 14.11.2011 р.), відповідач - 08.11.2011 р. за № 5602605 (вх. № 14391 від 11.11.2011 р.) (докази в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 23.11.2011 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 29.11.2011р., про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.11.2011р., представники скаржника прибули, надали пояснення аналогічні викладеній в апеляційні скарзі, просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги СПД-ФО ОСОБА_2 в повному обсязі, подали додаткове пояснення за вх. № 9304 від 28.11.2011р., вважають, що строк позовної давності позивачем не пропущено, так як 15.04.2011р. була виставлена відповідачу вимога в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України про сплату заборгованості, вимог якої він не виконав, вважає, що перебіг строку позовної давності за зобовязаннями з невизначеним строком погашення починається після закінчення встановленого ст. 530 ЦК України семиденного строку з моменту предявлення вимоги про виконання.

Представник відповідача не прибув, про причин не прибуття суд не повідомив, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2011р. по справі № 11/52/5022-1074/2011 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Господарським судом Тернопільської області (суддя Сидорук А.М.) 11 жовтня 2011р. постановлено рішення у справі № 11/52/5022-1074/2011, яким відмовлено в позові СПД-ФО ОСОБА_2 до ПМП «Наталка»про стягнення 90 000,00 грн. основного боргу та стягненні судових витрат. Рішення суду, зокрема, мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України для звернення з позовом до господарського суду за захистом його порушеного права та майнових інтересів.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, між позивачем (СПД-ФО ОСОБА_2Є.) та відповідачем (ПМП «Наталка»було укладено усну угоду (договір у письмовій формі не укладався), на виконання якої позивач за накладною № 134 від 26.11.2007р. продав (відпустив) відповідачу: ПМП "Наталка" товар: одіяло, в кількості 2000 шт. на загальну суму 100 000,00 грн.

Відповідач: ПМП "Наталка", за довіреністю серії ЯОЛ № 945803 від 24.11.2007р. через свого представника - ОСОБА_4 (паспорт серії МСГ № 292771 від 20.03.1998р. виданий Збаразьким УМВС) одержав зазначений товар.

Місцевим судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за одержані одіяла в кількості 2000 шт. відповідач розрахувався, частково, в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 23.01.2008р. (а.с. 20). Залишилася неоплаченою відповідачем позивачу сума 90 000,00 грн. боргу (100 000,00 грн. 10000,00 грн.).

Колегією суддів встановлено, що за своєю правовою природою, основними та неосновними (другорядними) ознаками, зазначена угода є договором купівлі-продажу, який укладено між сторонами в усній формі, угода спрямована на встановлення цивільних прав та обовязків, якими наділені обидні сторони цього усного договору, сторони були вільними в укладенні цієї угоди, виборі контрагента, що не суперечить вимогам ст. 639 ЦК України, якою, зокрема, передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Розглянувши справу по суті заявлених позовних вимог, з огляду на встановлені обставини, місцевий суд правомірно встановив, що у відповідності до ст.ст. 525. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як випливає з матеріалів справи, встановлено місцевим судом, не заперечувалося представником скаржника у судовому засіданні, 15.04.2011р. позивач предявив відповідачу вимогу в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України про сплату заборгованості протягом семи днів з дня її отримання (а.с. 8), яку відповідач отримав, через директора ПМП «Наталка» ОСОБА_4, 26.04.2011р.

Апеляційним судом встановлено, у рішенні місцевого суду зазначено, матеріалами справи підтверджується, що на день розгляду місцевим судом даної справи, 11.10.2011р. (вх. № 16562(п) поступила заява від МПМ «Наталка»про застосування позовної давності (а.с. 37), у якій відповідач просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Місцевий суд розглянувши справу по суті заявлених позовних вимог, відмовив позивачу у задоволенні позову з тих підстав, що ним порушено вимоги ст.ст. 256, 257 ЦК України, які встановлюють певний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позивачем пропущено трирічний загальний строк позовної давності на звернення до господарського суду з вимогою про стягнення 90000,00 грн., відтак на підставі заяви відповідача, відповідно до ст. 267 ЦК України, суд застосував наслідки спливу позовної давності, в позові відмовив.

З зазначеним висновком суду апелянт не погодився, вважає, що місцевим судом в цій частині, неправильно застосовано норми права, які регулюють позовну давність, оскільки, на думку скаржника, перебіг позовної давності згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України починається зі спливом семиденного строку наданого ПМП «Наталка»для проведення розрахунку та повинен обчислюватися з наступного дня після семиденного строку починаючи з дня отримання відповідачем вимоги про сплату коштів (26.04.11р.), тобто з 04.05.2011р., а так як позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом 03.08.2011р., він не пропустив загального строку позовної давності.

Доводи апелянта, в цій частині, є не обґрунтованими, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Інститут позовної давності являє собою систему норм законодавства, що регулюють правовідносини, повязані із захистом цивільних прав, тобто прав, повязаних із майновою самостійністю учасників цивільних правовідносин, свободою вибору поведінки та самостійною відповідальністю.

Позовна давність є різновидом строків у цивільному праві. За своєю правовою природою є законним строком, встановленим (гарантованим) державою для примусового виконання, здійснення дій, з метою захисту, відновлення порушених прав через суд.

Поняття «строки»безпосередньо повязане з обєктивним фактором часу, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а позов є одним із способів звернення до суду за захистом прав, що охороняються законом.

Як зазначено у статтях 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, моментом, з якого починається перебіг строку позовної давності, визначається той, коли виникає привід для звернення з позовом до суду.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як зясовано місцевим господарським судом, товар був поставлений позивачем на адресу відповідача - 26.11.2007р. на загальну суму 100 000,00 грн.; заборгованість в сумі 10 000,00 грн. за поставлений товар була, частково, оплачена відповідачем - 23 січня 2008 року. З вимогою оплатити заборгованість в сумі 100 000.00 грн. позивач: СПД-ФО ОСОБА_2 звернувся до відповідача лише 15.04.2011р., тобто поза межами трирічного строку встановленого ст. 257 ЦК України для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позов подано до місцевого суду 03.08.2011р.

Позивач, продавши відповідачу 26.11.2007р. за накладною № 134 товар (одіяла), які останній отримав за довіреністю від 24.01.07р. серії ЯОЛ № 945803, з 27.11.2007р., довідався або міг довідатися про порушення свого права, оскільки товар (одіяла), в кількості 2000 шт. на суму 100 000,00 грн. вибув (був відчужений) з його володіння, користування, з волі та відома позивача, до відповідача. Часткова оплата відповідачем, 23.01.2008р., коштів за отриманий у позивача товар в сумі 10 000,00 грн. перериває перебіг позовної давності (ч. 1 ст. 264 ЦК України). З 24.01.2008р. перебіг строку позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Строк позовної давності у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу закінчився, відповідно, 24.01.2011р.

Виходячи із аналізу вищенаведених норм права та оцінки доказів у справі, позивачем по справі порушено вимоги ст.ст. 256, 257 ЦК України, які встановлюють певний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідач подав заяву до місцевого суду про застосування позовної давності 11.10.2011р. (вх. № 16562(п) (а.с. 37).

У заповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представники скаржника, під час розгляду апеляційної скарги, як на підставу своїх вимог, посилалися на відповідь відповідача на вимогу від 15.08.2011р., яка не була предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки поступила до позивача після постановлення рішення у даній справі, згідно якої, як стверджують представники, відповідачем: визнано борг, не заперечується його існування, спірною є лише сума боргу, тому вважають, що зазначена відповідь перериває строк позовної давності.

Однак з таким твердженням скаржника колегія суддів погодитися не може, оскільки, як встановлено місцевим судом, підтверджується матеріалами справи, станом на час предявлення позивачем вимоги про оплату (15.04.2011р.), отримання цієї вимоги відповідачем (26.04.11р.), позивачем вже був пропущений загальний трирічний строк позовної давності (понад 3 роки та 2 місяці) на звернення позивача до суду про захист свого цивільного права. Жодних клопотань про поновлення пропущеного строку, доказів в розумінні статей 33, 34 ГПК України, про причини пропущення позовної давності, позивач не представив, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Разом з тим, відповідь на вимогу, датована 15.08.2011р., оригінал якої оглядався у судовому засіданні (знаходиться в матеріалах справи), без зазначення посади, особистого підпису повноважної особи відповідача, відтак не береться апеляційним судом до уваги, як належний та допустимий доказ у справі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав) своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З огляду на встановлені обставини справи, місцевий суд правомірно, відповідно до ст. 267 ЦК України, за заявою сторони у спорі, поданою до постановлення місцевим судом рішення, розглянувши спір по суті, застосував наслідки спливу позовної давності і з цих підстав, відмовив у позові.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо надання критичної оцінки поданих відповідачем доказів про поставку товару /цемент, цегла, шифер, зерно/ на загальну суму 138 287,92 грн., за накладними: № 36 від 15.05.2008р., № 57 від 23.07.2008р., № 45 від 11.04.2008р., № 12 від 18.03.2009р., № 17 від 02.02.2008р., № 28 від 07.05.2009р., № 36 від 20.05.2009р., № 43 від 12.06.2009р., № 52 від 08.07.2009р., № 64 від 10.08.2009р. в погашення боргу за одержані одіяла (а.с. 23-32), так як, по-перше, за накладними № 28 від 07.05.2009р., № 36 від 20.05.2009р., № 43 від 12.06.2009р., № 52 від 08.07.2009р., № 64 від 10.08.2009р., будматеріали були поставлені ПМП "Наталка" не СПД-ФО ОСОБА_2, а ПП ОСОБА_5, по-друге, накладні № 36 від 15.05.2008р., № 57 від 23.07.2008р., № 45 від 11.04.2008р., № 12 від 18.03.2009р., № 17 від 02.02.2008р. про поставку товару ОСОБА_2 не містять підписів одержувача - СПД- ФО ОСОБА_2 про одержання товару, зазначені накладні підписані лише з однієї сторони, не містять посилання, що зазначений товар був поставлений ПМП "Наталка" в рахунок погашення заборгованості за одержані одіяла згідно накладної № 134 від 26.11.2007р.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 жовтня 2011 року у справі № 11/52/5022-1074/2011 та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2011 року у справі № 11/52/5022-1074/2011 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.С.Скрипчук

Суддя О.П.Дубник