КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2011 № 47/541

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Борисенко І.В.

суддів: Шипка В.В.

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Державного комітету рибного господарства України та

Державного казначейства України

на рішення Господарського суду м. Києва

від 21.12.2010

у справі № 47/541 (суддя Станік С.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сатурн і Ко

до 1. Державного комітету рибного господарства України

2. Державного казначейства України

3. Міністерства аграрної політики України

про стягнення 457 077,34 грн.

за участю представників:

позивача не зявився

відповідача-1 ОСОБА_2 дов. № 214-Д від 30.12.2010

ОСОБА_3 дов. № 225-Д від 15.02.2011

відповідача-2 ОСОБА_4 дов. № 5-22/50-220 від 06.01.2011

відповідача-3 не зявився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сатурн і Ко (надалі позивач) в листопаді 2010 року звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного комітету рибного господарства України (надалі відповідач-1, апелянт-1), Державного казначейства України (надалі відповідач-2, апелянт-2) та Міністерства аграрної політики України (надалі відповідач-3) про стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 457 077,34 грн. (з яких: 369 206,26 грн. основна заборгованість, 62 026,65 грн. пеня та 25 844,43 грн. - штраф).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2010 у справі № 47/541 позов задоволено частково; стягнуто з Державного комітету рибного господарства України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сатурн і Ко суму заборгованості в розмірі 369 206,26 грн., 30 644,12 грн. пені, 25 844,43 грн. штрафу; в частині вимог до Державного казначейства України та Міністерства аграрної політики України - відмовлено; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сатурн і Ко 4 256,95 грн. державного мита та 219,80 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 заборгованості в сумі 369 206,26 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки саме відповідач-1 мав здійснити розподілення бюджетних коштів з Державного бюджету України в сумі 600 000,00 грн. (які були затверджені як бюджетні призначення по загальному фонду державного бюджету на виконання програми „Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні у відповідності до плану використання на 2009 рік, КПК 2804070), але відповідного розподілення ним здійснено не було, як не було здійснено і інформування головного розпорядника державних коштів для проведення відповідної селекції про те, що у звязку з завершенням бюджетного 2009 року залишились непогашеними зобовязання бюджету перед позивачем у сумі 369 206,26 грн., які головний розпорядник державних коштів мав змогу включити до бюджетних призначень на наступний 2010 рік шляхом їх затвердження у встановленому порядку у законі про Державний бюджет України. Крім того, місцевим судом позовні вимоги в частині стягнення пені задоволено частково, в розмірі 30 644,12 грн., виходячи із встановленого судом періоду заборгованості, а саме - з 26.03.2010 по 15.06.2010. Позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 25 844,43 грн. судом першої інстанції визнані обґрунтованими та в цій частині задоволені на суму, заявлену позивачем. В частині позовних вимог до відповідача-2 та відповідача-3 місцевий суд відмовив в їх задоволенні в звязку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Державний комітет рибного господарства України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 3-15-9/21 від 01.01.2011, у відповідності до якої просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2010 у справі № 47/541 в частині стягнення з Держкомрибгоспу заборгованості в сумі 369 206,26 грн., 30 644,12 грн. пені, 25 844,43 грн. штрафу та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, заявлених до Державного комітету рибного господарства України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевим судом винесено при неповному зясуванні всіх обставин справи. Апелянт-1 стверджує, що сума бюджетних коштів, яку недоотримав позивач за бюджетною програмою 2804070 „Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні є недофінансованою не з вини відповідача-1, оскільки Держкомрибгосп (який є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня) не мав можливості розрахуватися з позивачем (як виконавцем) у звязку з відсутністю на рахунку бюджетних коштів за програмою 2804070, так як його повноваження у відповідності до п.7 «Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів з відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 01.03.2007, зводяться лише до розподілу наявних бюджетних коштів, що перераховуються Мінагрополітики.

Державне казначейство України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 5-13-03/70-224 від 06.01.2011, у відповідності до якої просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2010 у справі № 47/541 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно з п.2.2 абз.7 глави 2 «Порядку складання річних фінансових звітів за 2007 рік установами та організаціями, які отримують кошти Державного або місцевих бюджетів», затвердженого наказом Державного казначейства України № 3 від 10.01.2008 (із змінами, внесеними наказом Державного казначейства України № 4 від 10.01.2009), усі розрахунки мають бути завершені на кінець звітного періоду в межах виділених бюджетних асигнувань, а суми дебіторської та кредиторської заборгованості у „Звіті про заборгованість за бюджетними коштами на звітну дату не визначаються. А тому наданий позивачем «Звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7д) за 2009 рік» складений з порушенням вимог п.2.2 названого Порядку. Крім того, апелянтом-2 зазначено, що паспортом бюджетної програми на 2010 рік погашення кредиторської заборгованості минулого року не передбачено.

У судовому засіданні 15.03.2011 судом на підставі ч.3 ст.77 ГПК України була оголошена перерва до 29.03.2011.

У звязку зі зміною колегії суду (у відповідності до розпорядження заступника Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/3/1 від 28.03.2011) ухвалою Київського апеляційного господарського суду № 47/541 від 28.03.2011 колегією суддів справу прийнято до провадження, судове засідання призначено на 29.03.2011 та розгляд справи було розпочато спочатку.

Представник апелянта-1 (відповідача-1) у судовому засіданні апеляційної інстанції свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, а також проти апеляційної скарги відповідача-2 заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2011 проти апеляційних скарг заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Представники апелянта-2 (відповідача-2) в судове засідання суду апеляційної інстанції 29.03.2011 не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належними чином.

Представники відповідача-3 в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявились. Про час та місце судового засідання відповідач-3 повідомлений належними чином.

У судовому засіданні 29.03.2011 судом на підставі ч.3 ст.77 ГПК України була оголошена перерва до 12.04.2011.

Після перерви представник позивача в судове засідання 12.04.2011 не зявився. Про час та місце продовження судового засідання повідомлений належним чином (розписка представника наявна в матеріалах справи).

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням конкурсної комісії Держкомрибгоспу з визначення виконавців робіт за бюджетною програмою Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні на 2009 рік (оформленим протоколом № 1) позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Сатурн і Ко - було визначено як переможця конкурсу на зариблення Каховського водосховища дволіткою рослиноїдних видів риб та коропа (з планом фінансування 400 000,00 грн.) та на зариблення пониззя Дніпра дволіткою рослиноїдних риб та коропа (з планом фінансування 200 000,00 грн.).

Державним комітетом рибного господарства України було видано наказ № 144 від 25.03.2009, яким затверджено рішення конкурсних комісій Держкомрибгоспу щодо виконавців програм Селекція у рибному господарстві та Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні, що фінансуються з Державного бюджету України у 2009 році. Зокрема, вказаним наказом позивача (ТОВ Сатурн і Ко) було затверджено як виконавця:

- на зариблення Каховського водосховища дволіткою рослиноїдних видів риб та коропа, а також аборигенних видів риб (щука, судак) в обсязі 376,0 тис. екз. (а саме: судак - 60,0 тис. штук на суму 60,00 тис. грн., щуки - 120 тис. т. на суму 144 тис. грн., рослиноїдних видів риб та коропа у кількості 196,0 тис. шт. на суму 196,0 тис. грн.), а загалом - з планом фінансування 400 000,00 грн.;

- на зариблення пониззя Дніпра дволіткою рослиноїдних риб та коропа в обсязі 200,0 тис. екз. з планом фінансування 200 000,00 грн.

Згідно з лімітною довідкою відповідача-1 про бюджетні асигнування та кредитування на 2009 рік з Державного бюджету України за бюджетною програмою 2804070 Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні виділено загалом 600 000,00 грн., з помісячним обсягом асигнувань: лютий 2009 року 5 000,00 грн., березень 2009 року 3 000,00 грн., квітень 2009 року 50 000,00 грн., травень 2009 року 23 000,00 грн., червень 2009 року 46 000,00 грн., липень 2009 року 41 300,00 грн., серпень 2009 року 18 000,00 грн., вересень 2009 року 49 000,00 грн., жовтень 2009 54 000,00 грн., листопад 2009 року 145 700,00 грн., грудень 2009 року 165 000,00 грн.

Між позивачем та відповідачем-1 був погоджений план використання бюджетних коштів на 2009 рік в сумі 600 000,00 грн. за кодом та назвою відомчої класифікації та кредитування 280, розпорядник коштів Міністерство аграрної політики України, код економічної класифікації видатків 2804070 Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азовсько-Чорноморському басейні.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно листів від 19.05.2009 № 4-9-17/2023 та від 14.09.2009 № 1-9-17/3836 відповідачем-1 було підтверджено, що позивачу передбачені у поточному році за програмою Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні на 2009 рік бюджетні асигнування у розмірі 600 тис.грн., зокрема: 400 тис. грн. на зариблення Каховського водосховища дволіткою рослиноїдних видів риб та коропа, а також аборигенних видів риб (щука, судак) в обсязі 376,0 тис. екз., а також 200 тис. грн. на пониззя Дніпра дволіткою рослиноїдних риб та коропа в обсязі 200,0 тис. екз.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно розпоряджень головного розпорядника бюджетних коштів (Міністерства аграрної політики України) позивачу (як одержувачу бюджетних коштів) протягом травня-вересня 2009 року зараховувались відкриті асигнування на загальну суму 234,3 тис. грн., які використовувались по 28.10.2009.

На використання залишку відкритих асигнувань до Управління Державного казначейства у Каховському районі 22.12.2009 ТОВ «Сатурн і Ко» бути надані платіжні доручення №50, №51 на загальну суму 3 506, 26 грн., які повернуті без виконання 30.12.2009 року у зв'язку з завершенням бюджетного 2009 року в умовах обмеженого фінансового ресурсу на єдиному казначейському рахунку та проведенням в першу чергу розрахунків за захищеними видатками.

Сума неоплачених фінансових зобовязань у розмірі 369 206,26 грн. була відображена позивачем (одержувачем бюджетних коштів) у «Звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7д) за 2009 рік», поданому до управління Державного казначейства України у Каховському районі Херсонської області (т.1, а.с.86).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані роботи по виконанню програми Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні на 2009 рік, проте, недофінансування із Державного бюджету України ТОВ „Сатурн і Ко у 2009 році за вказаною програмою становить 369 206,26 грн.

У звязку з цим позивач листом № 16 від 18.03.2010 звернувся до відповідача-1 та відповідача-2 із проханням погасити заборгованість в сумі 369 206,26 грн. за виконані роботи по виконанню програми Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні на 2009 рік.

Листом № 2-9-17/1489 від 18.03.2010 Державний комітет рибного господарства України повідомив позивача про те, що на виконання бюджетної програми з відтворення живих водних ресурсів у водоймах та Азово-Чорноморському басейні на 2009 рік передбачалось виділення позивачу коштів в сумі 600 тис. грн.., але фактично профінансовано 234,3 тис. грн., у проекті Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік видатки на виконання бюджетної програми з відтворення живих водних ресурсів у водоймах та Азово-Чорноморському басейні із загального фонду не передбачені, а тому відповідач-1 не має змоги перерахувати кошти за виконані роботи у 2009 році з відповідного відтворення живих водних ресурсів.

Також Державне казначейство України листом № 12-04/838-6559 від 15.04.2010 повідомило позивача про те, що станом на 01.01.2010 за бюджетною програмою 2804070 Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні в обліку управління Державного казначейства України у Каховському районі зареєстровані фінансові зобовязання за загальним фондом державного бюджету одержувача бюджетних коштів ТОВ Сатурн і КО у сумі 369 206,26 грн. Крім того, відповідна сума відображена у річному звіті за 2009 рік як прострочена кредиторська заборгованість і з метою її погашення у 2010 році казначейство пропонувало звернутись до головного розпорядника бюджетних коштів (відповідача-3), який відповідно до п. 2.1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за видатками (затвердженого наказом Державного казначейства України від 25.05.2004 № 89) включає до мережі установи, які на кінець попереднього бюджетного періоду перебували у його мережі і мали бюджетну заборгованість, та здійснює заходи щодо впорядкування заборгованості минулих років відповідно до бюджетних призначень поточного бюджетного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути заборгованість в розмірі 369 206,26 грн. з усіх відповідачів разом, тобто, солідарно.

Вказана обставина була підтверджена позивачем в письмових поясненнях від 29.03.2011, наданих суду апеляційної інстанції. При цьому позивач наполягає на тому, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність шляхом спільних скоординованих дій в межах повноважень кожного, визначених бюджетним законодавством.

Судова колегія дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідачів 457 077,34 грн. (в т.ч. 369 206,26 грн. заборгованості, 62 026,65 грн. пені та 25 844,43 грн. штрафу) огляду на наступне.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України).

З наведених норм слідує, що солідарне зобовязання виникає:

а) у випадку, встановленому законом;

б) якщо солідарний спосіб виконання зобовязань встановлений договором;

в) у разі неподільності предмета зобовязання, що унеможливлює виконання його частками.

У відповідності до ст.227 ГК України у разі заподіяння збитків одночасно кількома учасниками господарських відносин кожний з них зобовязаний відшкодувати збитки субєкту, якому завдано збитків, відповідно до вимог ст.196 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.196 ГК України визначено, що у разі, якщо це передбачено законодавством, зобовязання повинно виконуватись солідарно. При солідарному виконанні господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено законом.

Позивачем не наведено суду конкретної норми закону, якою б було передбачено солідарне зобовязання відповідачів в частині оплати позивачу робіт по виконанню бюджетної програми Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні на 2009 рік.

Крім того, розглядаючи по суті заявлені позовні вимоги, судова колегія дійшла висновку про їх безпідставність та необґрунтованість з огляду на наступне.

У відповідності до ст.1 Бюджетного кодексу України 2001р. (надалі БК України), який був чинним на час спірних правовідносин, Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

У ст.2 названого Кодексу міститься визначення основних термінів, зокрема:

- бюджетна програма це систематизований перелік заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети та завдань, виконання яких пропонує та здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій (п. 4 ч.1 ст.2);

- бюджетне асигнування це повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету (п.7 ч.1 ст.2);

- головні розпорядники бюджетних коштів це бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень (п.15 ч.1 ст.2);

- розпорядники бюджетних коштів це бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету (п.36 ч.1 ст.2).

Для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (ч.1 ст.21 БК України).

Відповідно до ч.2 ст.22 БК України кошти бюджету, які отримують фізичні особи та юридичні особи, що не мають статусу бюджетної установи (одержувачі бюджетних коштів), надаються їм лише через розпорядника бюджетних коштів.

Згідно пунктів 3, 4, 5 ч.4 ст.22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів:

- отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України чи рішенні про місцевий бюджет, доводить у встановленому порядку до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачів бюджетних коштів) відомості про обсяги асигнувань, забезпечує управління бюджетними асигнуваннями;

- затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, якщо інше не передбачене законодавством;

- здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, отриманих розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів, і витрачанням ними бюджетних коштів.

Статтею 51 БК України визначено, що:

- відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень (ч.2 ст.51);

- Державне казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису Державного бюджету України (ч.3 ст.51);

- розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами (ч.5 ст.51);

- будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися (ч.6 ст.51).

- після отримання товарів, робіт та послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про їх оплату та подає доручення на здійснення платежу органу Державного казначейства України, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами (ч.7 ст.51).

Частиною 8 ст.51 БК України передбачено, що Державне казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі:

1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання Державного бюджету України;

2) відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню;

3) наявності у розпорядників бюджетних коштів невикористаних бюджетних асигнувань.

У даних правовідносинах головним розпорядником бюджетних коштів за бюджетною програмою „Відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні є Міністерство аграрної політики України.

Виділення та доведення коштів з державного бюджету для головних розпорядників коштів здійснюється лише в межах обсягів асигнувань, передбачених Законом України про Державний бюджет на поточний рік.

Статтею 26 Закону України „Про Державний бюджет на 2009 рік затверджено бюджетні призначення головним розпорядникам коштів Державного бюджету України на 2009 рік у розрізі відповідальних виконавців за бюджетними програмами та централізовані заходи і програми в розрізі адміністративно-територіальних одиниць згідно з додатками № 3, № 4 та № 5 до цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст. 61 Закону України „Про Державний бюджет на 2009 рік органи Державного казначейства України здійснюють облік зобов'язань розпорядників бюджетних коштів у порядку, визначеному Державним казначейством України, та відображають їх у звітності про виконання Державного бюджету України і місцевих бюджетів.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України, та у разі їх відповідності бюджетним паспортам (ч.2 ст. 61 названого Закону).

Згідно ч.5 ст.61 названого Закону зобов'язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань (крім витрат, що здійснюються відповідно до абзацу четвертого цієї статті), не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням.

Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів з відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 р. № 337.

Названим Порядком передбачено, що:

- Держкомрибгосп розподіляє між підприємствами (переможцями конкурсу) бюджетні кошти з урахуванням площі ставів, виробничої потужності та фактичних витрат підприємств за два попередніх роки і подає їх на затвердження до Мінагрополітики, а Мінагрополітики перераховує відповідно до поданого розпису асигнувань бюджетні кошти підприємствам (переможцям конкурсу) згідно з Порядком обслуговування державного бюджету за видатками, затвердженим Державним казначейством (п.7);

- обсяг фінансування на здійснення заходів з відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні за рахунок бюджетних коштів щороку затверджується Мінагрополітики за погодженням з Мінфіном (п.10);

- проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів у внутрішніх водоймах та Азово-Чорноморському басейні здійснюється відповідно до інструкції про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, затвердженої Мінагрополітики. Після закінчення робіт підприємства подають Держкомрибгоспу акти виконання робіт з випуску водних живих ресурсів, довідку про фактичні витрати, пов'язані з придбанням, вирощуванням та вселенням водних живих ресурсів, та розрахунок собівартості виконаних робіт згідно із зазначеною інструкцією (п.11).

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем ОСОБА_5 про виконання робіт з відтворення риби від 30.09.2009 та від 12.11.2009 (т.1,а.с.19-20) представником Державного комітету рибного господарства України не підписані.

Згідно п.2.2 абз.7 глави 2 «Порядку складання річних фінансових звітів за 2007 рік установами та організаціями, які отримують кошти державного або місцевих бюджетів», затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.01.2008 №3 (із змінами, внесеними наказом Державного казначейства України від 10.01.2009 №4) усі розрахунки мають бути завершені на кінець звітного періоду в межах виділених бюджетних асигнувань. Суми дебіторської та кредиторської заборгованості у „Звіті про заборгованість за бюджетними коштами» (форма №7д, №7м) на звітну дату не визначаються.

А тому наданий позивачем «Звіт про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7д) за 2009 рік» (т.1, а.с.86) складений з порушенням вимог п.2.2 названого Порядку.

Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що паспортом бюджетної програми на 2010 рік передбачено погашення кредиторської заборгованості минулого року.

З врахування усього вищевикладеного, судова колегія не погоджується з висновком місцевого суду про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення суми заборгованості саме з відповідача-1, оскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідачів 369 206,26 грн. заборгованості нормативно та документально позивачем не підтверджені.

Крім того, судова колегія також не погоджується з висновком місцевого суду в частині задоволення позовних вимоги про стягнення з відповідача-1 пені та штрафу у розмірі 7 % від суми боргу на підставі ст.231 Господарського кодексу України. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Статтею 611 ЦК України передбачено такий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством неустойка поділяється на законну та договірну.

Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення, за який вона стягується та її конкретний розмір.

Пунктом 2 ч.2 ст.231 ГК України визначено, що у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення,

а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зі змісту наведеної норми слідує, що зазначені штрафні санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом;

- якщо скоєно господарське правопорушення у відносинах, в яких хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту;

- якщо було допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу та пені.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення коштів з підстав невиконання відповідачами зобов`язання саме грошового характеру, то вимоги про стягнення штрафу та пені на підставі п.2 ч.2 ст.231 ГК України є необґрунтованими та задоволені бути не можуть. Лише сама наявність у сторін спірних правовідносин факту фінансування зобовязання за рахунок Державного бюджету не є достатньою підставою для стягнення пені та штрафу на підставі п.2 ч.2 ст.231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі № 42/562 за позовом АЕК «Київенерго» до ТОВ «Компанія Атол». Вказана постанова прийнята Верховним Судом України за наслідками розгляду заяви АЕК «Київенерго» про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та у відповідності до ст.111-28 ГПК України є обовязковою для всіх судів України.

З урахуванням наведених норм, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ „Сатурн і Ко про стягнення суми заборгованості (з урахуванням пені та штрафу) солідарно з усіх відповідачів є безпідставними та нормативно необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи усе вищевикладене, апеляційні скарги Державного комітету рибного господарства України та Державного казначейства України підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2010 у справі № 47/541 скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

У відповідності до ст.49 ГПК України при відмові в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, ст.ст.104-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного комітету рибного господарства України та Державного казначейства України на рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2010 у справі № 47/541 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.12.2010 у справі № 47/541 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сатурн і Ко до Державного комітету рибного господарства України, Державного казначейства України та Міністерства аграрної політики України скасувати та прийняти нове рішення.

3. У позові відмовити повністю.

4. Матеріали справи № 47/541 повернути до Господарського суду м. Києва.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Борисенко І.В.

Судді Шипко В.В.

ОСОБА_1